OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juice

Juice és programari informàtic multiplataforma que s'utilitza per descarregar arxius de mitjans de comunicació de podcast, com ogg i mp3. Aquests arxius de medis es poden automàticament copiar a un intèrpret d'àudio digital. El Juice deixa planificar descarregant els podcasts específics, i el deixarà saber quan una demostració nova està disponible. És programari lliure disponible sota la llícencia GNU GPL. El projecte s'ofereix a SourceForge. Anteriorment conegut com a iPodder i més tard com a iPodder Lemon, el nom del programari es convertia a Juice el novembre del 2005 davant de la pressió legal des d'Apple Computer, Inc.
Era el primer programari de podcatching essencial i probablement romania el podcast aggregator més popular disponible per al primer any de la popularitat de podcasting (durant juny del 2005). El seu equip de desenvolupament atribuïa Adam Curry i Dave Winer al concepte de programa.
El programa s'escriu en Python i, durant l'ús d'una biblioteca d'UI multiplataforma, s'executa a Mac OS X i en Windows.
El 2004 el creixement de podcasting inspira uns altres programes de podcatching, com jPodder, així com el juny del 2005 addició d'un tret de subscripció del podcast en l'intèrpret de música d'iTunes de l'Apple.

## Forquilles

Hi ha hagut unes quantes forquilles de Juice:
* CastPodder (anglès) s'anomenava anteriorment iPodder Linux. Aquest programari de podcatching se centra només en el Sistema Operatiu de Linux. Trets Arxivat 2006-08-19 a Wayback Machine. (anglès).
* El programari de PodNova Arxivat 2006-08-13 a Wayback Machine. (anglès) funciona conjuntament amb el lloc web de PodNova per crear "un clic que se subscriu a podcasts".

## Enllaços externs

* Juice - Lloc web oficial
* indiepodder.org Arxivat 2006-10-04 a Wayback Machine., anteriorment ipodder.org (La pàgina d'història i guia de Curri d'Adam) (anglès)
* Juice equip de desenvolupadors (anglès)
* MobileCast iPodder plugin per convertir podcasts en format d'àudio de telèfon mòbil (anglès)
Viccionari
# Simin Behbahani

Simin Behbahani (en persa سیمین بهبهانی) (Teheran, 20 de juliol de 1927 - 19 d'agost de 2014), també transcrita com a Bihabani i coneguda pel sobrenom afectuós de la lleonessa de l'Iran, va ser una destacada poetessa, lletrista i activista iraniana, considerada com a poetessa nacional de l'Iran. Durant la seva vida va publicar més de 600 poemes recollits en 19 llibres de poesia, dues col·leccions de relats curts i multitud d'articles i assaigs literaris. Va destacar pel seu ús i modernització del ghazal, un gènere líric molt usat en la literatura persa, en un moment en què la majoria de poetes es van endinsar en el vers lliure. Els seus poemes abordaven temàtiques com el patriotisme, els drets de les dones, la guerra, la pau, la revolució, la pobresa o la justícia. Durant tres dècades, va combinar la seva tasca literària amb l'ensenyament de francès a escoles de secundària de Teheran. També va ser editora del diari "Āyandeh-ye Iran" (El Futur de l'Iran) i va presidir l'Associació d'Escriptors de l'Iran. Va ser nominada dues vegades pel Premi Nobel de literatura, els anys 1999 i 2002, i va guanyar multitud de premis, tant en reconexiement per la seva obra literària com per la seva lluita per la llibertat d'expressió, els drets de les dones i els drets humans, fet que li va valer nombroses confrontacions amb els diversos governs iranians amb els que va viure. A data de 2014, la seva obra encara no havia sigut traduïda al català ni al castellà.

## Biografia

Va néxier com a Simin Khalili (Behbahani és el cognom que va prendre del seu primer marit) l'any 1927, filla de dos escriptors: el pare, Abbas Khalili (عباسخلیلی), era escriptor i director del diari Eghdām (Acció), i la mare, Fakhr-e Ozmā Arghun (فخرعظمی ارغون), era professora, poeta, editora i defensora dels drets de les dones. Va començar a escriure poesia als 12 anys i va publicar el seu primer poema als 14.

## Referències

* 1 2 3 «Mor Simin Behbahani, la veu poètica de l'Iran». Diari Ara, 20-08-2014. [Consulta: 9 maig 2020].
* 1 2 3 4 «Mor Simin Behbahani, la "lleona de l'Iran" i poeta nacional». Diari Ara, 19-08-2014. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ «Simin Behbahani, Iran's national poet, dies at 87». Public Broadcasting Service, 19-08-2014. [Consulta: 9 maig 2020].(anglès)
* ↑ «Thousands Attend Iranian Poet Behbahani's Funeral». Radio Free Europe, 22-08-2014. [Consulta: 9 maig 2020].(anglès)
* 1 2 «Iran's leading poet receives Stanford literature prize». Stanford News Service, 05-03-2008. Arxivat de l'original el 2015-04-08. [Consulta: 9 maig 2020].(anglès)
* ↑ «Janus Pannonius Prize goes to Simin Behbahani». Hungarian Literature Online, 26-09-2013. [Consulta: 9 maig 2020].(anglès)
* ↑ «Tehran Halts Travel By Poet Called 'Lioness Of Iran'». NPR, 19-03-2010. [Consulta: 9 maig 2020].(anglès)
# Cal Pere (Vidreres)

Cal Pere és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un immoble de tres plantes, amb dues faixes o franges horitzontals d'estuc que subdivideixen l'espai físic en tres sectors estrictes, com són: en primer lloc, la planta baixa, la qual recull tres obertures, el portal d'accés i dues finestres, emmarcades les per muntants de pedra. En segon lloc, el primer pis, contempla tres obertures: la central, rectangular, emmarcada per unes fines motllures d'estuc, amb l'ampit treballat, sostentat per unes petites mènsoles. Flanquejada per dues grans obertures rectangulars de grans dimensions de similar tipologia: emmarcades per unes fines motllures d'estuc, projectades com a balcó amb la barana de ferro forjat i sostentades per unes mènsoles de temàtica o iconografia antropomòrfica.
En el segon pis, es torna a reproduir la mateixa solució compositiva, usant el mateix lèxic imperant i present en el pis anterior. Ara bé, l'únic en què es diferencien ambdós pisos és, per una banda, la mida sensiblement menor de les tres obertures d'aquest segon pis. Mentre que per l'altra, les mènsoles que sostenten les dues balconades d'aquest segon pis, són de format diferent. Finalment, cal apuntar, que l'edifici es troba cobert amb una teulada a dues aigües.

## Referències

* 1 2 «Cal Pere». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Roy Lichtenstein

Roy Lichtenstein (Nova York, 27 d'octubre de 1923 - 29 de setembre de 1997) fou un pintor estatunidenc de Pop Art, artista gràfic i escultor, conegut sobretot per les seves representacions a gran escala de l'art del còmic.

## Biografia

Les seves primeres obres s'inclouen en l'estil anomenat expressionisme abstracte, però després de 1957 va començar a experimentar amb imatges preses dels còmics que hi havia en els papers d'embolicar xiclets, lliurement interpretades i barrejades amb imatges tretes dels quadres de l'antic Oest de l'altre artista nord-americà, Frederic Remington. A partir de 1961 es va dedicar per complet a elaborar el seu art mitjançant imatges comercials de producció massiva. Les seves historietes de còmics, com Good Morning, Darling (1964, Galeria Leo Castelli, Nova York), són ampliacions dels personatges dels dibuixos animats, reproduïdes a mà, amb la mateixa tècnica de punts i els mateixos colors primaris i brillants que s'utilitzen per a imprimir-los. Les seves últimes obres, entre les quals estan les reproduccions de personatges molt populars de la novel·la rosa, paisatges estilitzats i còpies de postals de temples clàssics, mostren la influència de Henri Matisse i Pablo Picasso. També les seves escultures recreen els efectes dels còmics. Ha realitzat, també, obres en ceràmica. El 1993 el Museu Guggenheim de Nova York va exposar una retrospectiva de la seva obra que va viatjar per molts països.

## Lichtenstein a Barcelona

La cara de Barcelona (també anomenada el Cap de Barcelona) és una escultura de grans dimensions de Lichtenstein, realitzada en col·laboració amb l'escultor extremeny Diego Delgado Rajado. Es va construir en una època en què la ciutat estava experimentant un canvi radical en infraestructures i decoració urbana per tal de rebre els Jocs Olímpics del 92.
L'obra està situada al passeig de Colom de Barcelona, a prop de l'edifici de Correus i Telègrafs, i és perfectament visible gràcies als seus 15 metres d'altura i 6 d'amplada.

## Referències

* 1 2 Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.35. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].
* ↑ Hendrickson, Janis. Roy Lichtenstein (en castellà). Colònia: Taschen, 2001. ISBN 3-8228-0907-1.
# Cocceu

Cocceu (en llatí Cocceius) era el nom d'una família romana que es menciona per primer cop cap al final de la república i a la qual va pertànyer l'emperador Nerva. Tots els membres de la família van portar el cognomen Nerva.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Londres: Walton and Maberly, 1861, p. Vol. I, p. 809.
# José Carlos Araújo Nunes

José Carlos de Araújo Nunes (nascut el 7 de març de 1977 a Castelo de Paiva) és un futbolista portuguès ja retirat.

## Trajectòria

Nunes va arribar l'hivern de la temporada 2005-2006 procedent de l'Sporting de Braga i des del començament es va convertir en titular indiscutible demostrant la seva excel·lent solvència. En les dues següents campanyes, ja més consolidat, el portuguès marcà gols destacant-se com rematador de cap en jugades a pilota aturada.
Tal com va arribar al Reial Mallorca, el portuguès Nunes es va fer amb un lloc en l'eix de la defensa. La seva gran corpulència física, bona col·locació, i destresa en el joc aeri van fer de Nunes un dels defenses més destacats del Sporting de Braga durant els últims anys, i li van permetre donar el salt al futbol espanyol a través del Mallorca.
Durant l'estiu de 2008 es va voler premiar el seu esforç renovant-li el contracte fins a juny de 2011. A poc a poc, la seva responsabilitat i bon fer li han fet guanyar-se un lloc molt important dins del vestuari i per això, Gregorio Manzano el va considerar indispensable dins del quartet de capitans. La temporada 2007/08 va ser el segon màxim representant de l'equip i després de la sortida de Juan Arango es col·locava el braçalet de capità.
Nunes contínua sent no només important en l'eix defensiu de l'equip, sinó també en el vestuari al tractar-se d'una persona amb capacitat de lideratge i de saber formar grup. Fix en la línia defensiva, sempre ha estat un dels jugadors amb més caràcter i personalitat tant dins com fora del terreny de joc.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador al web del Reial Mallorca Arxivat 2009-12-12 a Wayback Machine.
# Mohamed Taieb Ahmed

El Nene (Ceuta, 1975), a Espanya conegut com a Mohamed Taieb Ahmed i al Marroc com Mohamed El Ouazzani, va ser un dels majors narcotraficants del món i en conseqüència, dels més buscats per les forces policials per tràfic de drogues. La seva fortuna es va estimar en prop dels 30 milions d'euros.

## Referències

* ↑ «Vuelve 'El Nene'» (en castellà). Interviu.es. Arxivat de l'original el 2008-03-22. [Consulta: 6 gener 2011].
* ↑ «Así se jacta un narco de sus «hazañas»». Diario ABC. [Consulta: 24 abril].
# Sinagoga del Sud de Manchester

La Sinagoga del Sud de Manchester (en anglès: South Manchester Synagogue) es refereix tant a una comunitat ortodoxa jueva al sud de Manchester, Anglaterra, com als edificis que ocupa. En 2002, la comunitat es va traslladar dels edificis de la sinagoga en el districte de Fallowfield de Manchester a uns nous locals a Bowdon, Altrincham, en el Gran Manchester. La sinagoga de Manchester del sud va ser fundada en 1872 per un grup de persones que desitjaven atendre a aquelles famílies asquenazites que vivien al sud del centre de Manchester.

## Referències

* ↑ http://www.southmanchestersynagogue.com/%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Camp de la Terma

El Camp de la Terma és un paratge de camps de conreu del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situat a prop de l'extrem nord-oriental del terme, ran del límit amb Balenyà. És a llevant del punt de trobada del torrent del Soler amb el que davalla de la Serra de Santa Coloma, a l'est de l'extrem nord de la Baga de Santa Coloma, al sud-est del Bonifet i a llevant del petit poble rural de Santa Coloma Sasserra.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic] : Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0.

## Enllaços externs

* El Camp de la Terma en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; el topònim no surt en el mapa
# John Couleur

John Couleur (Chicago, 7 de juliol de 1925 - Scottsdale, 25 d'agost de 2007) fou un enginyer informàtic i executiu estatunidenc. Va registrar més de quaranta patents.

## Primers anys de vida

Durant la Segona Guerra Mundial, Couleur es va inscriure al Programa d'entrenament universitari de la Marina V-12. Es va graduar summa cum laude a la Universitat Metodista del Sud de Houston (Texas) el 1946. Durant la Guerra de Corea, va servir com a tinent a les Forces Aèries dels Estats Units.

## Carrera

Couleur es va incorporar a l'empresa General Electric (GE). El 1953, al departament d'electrònica militar pesada de GE a Syracuse (Nova York), va exercir com a arquitecte principal en el desenvolupament del sistema de seguiment MISTRAM per al míssil Atlas.
Més tard, també a GE, va treballar en el desenvolupament del sistema informàtic GE-635. A petició del Projecte de Matemàtiques i Computació (MAC) de l'Institut de Tecnologia de Massachusetts (MIT, de l'anglès Massachusetts Institute of Technology), Couleur i Ted Glaser van dissenyar les modificacions per convertir el sistema 635 en el que seria el GE-645 per al sistema operatiu Multics el 1972.

## Referències

* ↑ «John Francis Couleur». Legacy.com. Arizona Republic. [Consulta: 29 maig 2018].
* ↑ «John Francis Couleur». Legacy.com. Arizona Republic. [Consulta: 29 maig 2018].
* ↑ «In Memorium». , 01-06-2006 [Consulta: 29 maig 2018].
* ↑ «GE Information Systems». Southwest Museum of Engineering, Communications and Computation. [Consulta: 29 maig 2018].
* ↑ Dennis, Jack. «An Interview with JACK DENNIS». Charles Babbage Institute. [Consulta: 29 maig 2018].
* ↑ Corbató, Fernando J. «An Interview with FERNANDO J. CORBATO». Charles Babbage Institute. [Consulta: 29 maig 2017].
* ↑ Bellec, Jean. «from GECOS to GCOS8». FEB-patrimoine. [Consulta: 29 maig 2018].
# Mohamed Sibari

Mohamed Sibari (Kasr al-Kabir, 1945 - Marroc, 28 de novembre de 2013) fou un periodista, poeta i escriptor de diverses novel·les i narracions curtes. Desenvolupà una productiva carrera literària utilitzant el castellà com a llengua d'expressió i comunicació. En gran part de la seva obra s'hi destil·la la sensibilitat i el tarannà d'un narrador, un conta contes, que porta la tradició oral a dins i que la transmet a la seva obra. Sibari fou un dels fundadors de l'Associació d'Escriptors Marroquins en Llengua Espanyola (AEMLE). Destaquen dins de la seva obra: Relatos del Hammam, La Rosa de Xauen i Poemas del Lukus, entre d'altres.
El 2004 va rebre el premi Pablo Neruda de literatura i el 2010 el Premi Literari de Naji Naaman.

## Referències

* ↑ «Décès de l’écrivain et po-ète marocain Mohamed Sibari». Lopinion, 30-11-2012. Arxivat de l'original el 3 December 2013. [Consulta: 2 December 2013].
* ↑ Clarín, Redacción. «Murió Mohamed Sibari, precursor de la literatura marroquí en español» (en castellà), 29-11-2013. [Consulta: 6 octubre 2024].
* ↑ admin. «MOHAMED SIBARI» (en castellà), 21-10-2018. [Consulta: 6 octubre 2024].
* ↑ Morocco, Week in Review Friends of Morocco, 14 July 2004. Retrieved 21 March 2009
* ↑ «Prizes 2010». Naji Naaman Prizes. [Consulta: 3 December 2013].

## Enllaços externs

* Llibres de l'autor a les Biblioteques de Barcelona
# Juan Pablo Niño Castellano

Pablo Niño (Rota, 15 de maig de 1978) és un futbolista professional andalús, que ocupa la posició de migcampista.

## Carrera esportiva

Després de destacar al Roteña de la seua ciutat natal, i a les categories inferiors del Reial Madrid. De nou al Roteña, va interessar al Reial Betis, que el fitxa el 1999. Sense lloc al conjunt sevillà, va ser cedit durant dues campanyes al Recreativo de Huelva, de Segona Divisió. Va quallar una acceptable temporada 99/00, però la seua aportació la temporada 00/01 va ser força més negativa. La temporada 01/02 és cedit de nou al Cadis CF, de Segona B. No acaba d'entrar al Betis, i el 2003 és enviat, en una nova cessió, al RBC Roosendaal neerlandès, on guanya protagonisme. De nou a Sevilla, finalment la temporada 04/05 debuta amb el Reial Betis a primera divisió, tot i que només en sis partits. Sense continuïtat, la temporada 05/06 tornaria a marxar cedit, ara al CD Numancia. Finalment, a l'estiu del 2006 deixa el Betis i fitxa per la UD Mérida de Segona B. La resta de la carrera del migcampista continua per modestos equips de Tercera andalusa: Pozoblanco (07/08), Puerto Real (08/09) i Linense (09/...).

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Rutes E7x

Xarxa de carreteres europees de tipus 7x

## Rutes de classe A
### Rutes nord-sud

| Rutes E | Es. (*) | Trajecte | Itinerari elbruz.org |
| E71 | - | Košice (Eslovàquia) - Split (Croàcia) | E71 |
| E73 | - | Budapest (Hongria) – Metković (Croàcia) | E73 |
| E75 | - | Vardø (Noruega) - Sitia (Grècia) | E75 |
| E77 | - | Gdańsk (Polònia) - Budapest (Hongria) | E77 |
| E79 | - | Oradea - Romania - Tessalònica (Grècia) | E79 |

### Rutes oest-est

| Rutes E | Es. (*) | Trajecte | Itinerari elbruz.org |
| E70 | (*) | La Corunya (Espanya) - Varna (Bulgària) | E70 |
| E72 | - | Bordeus - Tolosa de Llenguadoc (França) | E72 |
| E74 | - | Niça (França) – Florència (Itàlia) | E74 |
| E76 | - | Migliarino - Florència (Itàlia) | E76 |
| E78 | - | Grosseto - Fano (Itàlia) | E78 |

## Rutes de classe B

| Rutes E | Es.(*) | Trajecte | Itinerari elbruz.org |
| E711 | - | Lió - Grenoble (França) | E711 |
| E712 | - | Ginebra (Suïssa) - Marsella (França) | E712 |
| E713 | - | Valence – Grenoble (França) | E713 |
| E714 | - | Aurenja - Marsella (França) | E714 |
| E717 | - | Torí - Savone (Itàlia) | E717 |
| E751 | - | Rijeka (Croàcia)- Koper (Eslovàquia) | E751 |
| E761 | - | Bihać (Bòsnia i Hercegovina) - Zaječar (Sèrbia) | E761 |
| E762 | - | Sarajevo (Bòsnia i Hercegovina) - Podgorica (Sèrbia) | E762 |
| E763 | - | Belgrad (Sèrbia) - Bijelo Polje (Montenegro) | E763 |
| E771 | - | Drobeta-Turnu Severin (Romania) - Niš (Sèrbia) | E771 |
| E772 | - | Jablanica - Xumen (Bulgària) | E772 |
| E773 | - | Popovica - Burgàs (Bulgària) | E773 |

## Esmenes: ampliació o modificació de la xarxa

Esmenes a l'acord europeu sobre les grands rutes de tràfic internacional (doc. TRANS/SC.1/2001/3 du 20/07/2001 et TRANS/SC.1/2002/3 du 09/04/2002)
* E70: modificació de trajecte: pas per Alexandria i no per Piteşti entre Craiova
i Bucarest

## Vegeu també

Rutes "A" Ex Rutes "A" E1x i rutes "B" E1xx Rutes "A" E2x i rutes "B" E2xx Rutes "A" E3x i rutes "B" E3xx Rutes "A" E4x i rutes "B" E4xx Rutes "A" E5x i rutes "B" E5xx Rutes "A" E6x i rutes "B" E6xx Rutes "A" E7x i rutes "B" E7xx Rutes "A" E8x i rutes "B" E8xx Rutes "A" E9x i rutes "B" E9xx Rutes "B" E0xx
# Col·legi Salvador Espriu

El Col·legi Salvador Espriu és una obra noucentista de Vallfogona de Balaguer (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'escola Salvador Espriu està ubicada al nucli de Vallfogona de Balaguer, a l'oest del carrer Major, en una zona eixamplada a principis del segle XX i al nord de la plaça de Sant Miquel.
Consisteix en un edifici aïllat, de dos pisos i teulada a quatre vessants, oriental d'oest a est amb la façana principal encarada al sud. Està construït amb maó i obra de tàpia però exteriorment, la façana principal està arrebossada i pintada (actualment en color groc pàl·lid). Consta de tres cossos principals: El cos central, amb la façana més avançada i la teulada més elevada, té l'accés principal, una porta amb arc de mig punt i marc motllurat, i les dependències del professorat. A dreta i esquerra del cos central s'adossen dues ales simètriques amb tres parells de finestres a cada pis (on cada parell de finestres correspon a una aula, en total doncs hi ha sis aules a cada ala).
Les finestres de la planta baixa són rectangulars, sense cap decoració. Les del pis superior són d'arc rebaixat però tampoc tenen cap mena d'element superflu. L'únic element ornamental de l'edifici es troba sota el ràfec de la teulada, de dos nivells de teula amb un nivell de rajola disposada horitzontalment. Una canalera de secció quadrada recorre tota la línia de teulada. Els baixants se situen a l'angle entre el cos central i les dues ales.

## Referències

* 1 2 3 «Col·legi Salvador Espriu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Mohamed Tawfik

Mohamed al Sayed Tawfik (àrab: محمد توفيق, Muḥammad Tawfīq) (el Caire, 1983) és un autor de còmics i il·lustrador egipci.
En actiu des del 1997, Tawfik treballa per al Basim Studio d'Egipte des del 2006. Ha publicat tres creacions a la revista Basem i ha treballat en animació en tres dimensions, així com il·lustrant llibres infantils. El 2011 va ser un dels fundadors de Tok Tok, revista autopublicada de còmics satírics dirigida a adults. El seu estil està influït pel còmic francobelga.

## Referències

* 1 2 «Mohammed Tawfik/محمد توفيق». Toshfesh. [Consulta: 15 setembre 2019].
* 1 2 3 «Mohamed Tawfik». Lambiek. [Consulta: 15 setembre 2019].
* ↑ «Tok Tok: A magazine marks a new era for Egyptian comics». Egypt independent, 13-01-2011. [Consulta: 15 setembre 2019].
* ↑ "التجربة الكوميكية".. شوف الروايات.. مصورة Arxivat 13 March 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Interview with Mohamed El Sayed Tawfik Arxivat 2020-01-09 a Wayback Machine. Plantilla:وصلة مكسورة
# Juan Pablo Pérez Caballero

Juan Pablo Pérez-Caballero y Soria (Madrid, 1785 - 28 de gener de 1836) fou un advocat i erudit espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia Espanyola.
El seu pare, Josef Pérez Caballero, fou advocat i degà del Consell d'Hisenda de Madrid, nomenat pel futur Ferran VII marmessor testamentari de Carles IV d'Espanya.
Es llicencià en dret per la Universitat d'Alcalá de Henares, on fou professor d'història del dret. Exercí com a advocat a Madrid, on també fou regidor de l'ajuntament, comptador major i secretari de la Diputació dels Regnes, i ministre honorari del Consell Suprem d'Hisenda. Va rebre l'Orde de Carles III i ingressà a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran i a la Reial Acadèmia de la Llengua (el 1827 com a honorari, el 1828 com a supernumerari i el 1830 com a acadèmic de nombre). El fet de ser expert en història antiga (tenia una important col·lecció de bronzes ibèrics) i afeccionat a la numismàtica facilità que fos admès com a supernumerari a la Reial Acadèmia de la Història l'abril de 1834. El mateix any fou nomenat antiquari d'aquest institució, càrrec que va ocupar fins a la seva mort el 28 de gener de 1836.

## Referències

* ↑ Martín Almagro Gorbea. El Gabinete de Antigüedades de la Real Academia de la Historia. Reial Acadèmia de la Història, 1999, p.137-138.
* ↑ Juan Pablo Pérez Caballero al web del a RAE
* ↑ La colección de bronces ibéricos de don Juan Pablo Pérez Caballero, Domingo Fletcher Valls