OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lliga sèrbia de futbol

La lliga sèrbia de futbol, anomenada Superlliga Sèrbia (en Serbi: Меридијан Суперлига o Meridian Superlliga -per patrocini-), és la màxima competició futbolística a Sèrbia.
La competició va ser creada l'any 2006 després de la desaparició de la lliga serbo-montenegrina de futbol (a causa de la desintegració de Sèrbia i Montenegro en dos estats).
El campió de la lliga obté una plaça per a participar en la segona ronda de classificació de la Lliga de Campions. El segon i el tercer es classifiquen per la Copa de la UEFA. El quart té plaça per la Copa Intertoto.
Els tres darrers classificats baixen en la segona divisió, anomenada Prva Liga Telekom Srbija (Primera Lliga Telecom Sèrbia).

## Historial

Entre 1919 i 1944
* 1919-20: BSK Belgrad
* 1920-21: BSK Belgrad
* 1921-22: SK Jugoslavija
* 1939-40: BSK Belgrad
* 1940-41: BSK Belgrad
* 1941-42: SK Jugoslavija
* 1942-43: BSK Belgrad
* 1943-44: BSK Belgrad (no acabat)
Després de 2006
* 2006-07: FK Crvena Zvezda (1)
* 2007-08: FK Partizan (1)
* 2008-09: FK Partizan (2)
* 2009-10: FK Partizan (3)
* 2010-11: FK Partizan (4)
* 2011-12: FK Partizan (5)
* 2012-13: FK Partizan (6)
* 2013-14: FK Crvena Zvezda (2)
* 2014-15: FK Partizan (7)
* 2015-16: FK Crvena Zvezda (3)
* 2016-17: FK Partizan (8)
* 2017-18: FK Crvena Zvezda (4)
* 2018-19: FK Crvena Zvezda (5)
* 2019-20: FK Crvena Zvezda (6)
* 2020-21: FK Crvena Zvezda (7)
* 2021-22: FK Crvena Zvezda (8)
* 2022-23: FK Crvena Zvezda (9)
* 2023-24: FK Crvena Zvezda (10)

## Vegeu també

* lliga serbo-montenegrina de futbol
* lliga iugoslava de futbol

## Referències

* ↑ Serbia 1919-20 a RSSSF
* ↑ Serbia 1920-21 a RSSSF
* ↑ Serbia 1921/22 a RSSSF

## Enllaços externs

* Meridian SuperLliga Arxivat 2005-10-13 a Wayback Machine.
* Meridian SuperLiga Fan-Page Arxivat 2007-10-27 a Wayback Machine.
# Jerry Merryman

Jerry Dale Merryman (17 de juny de 1932 – 27 de febrer de 2019) va ser un enginyer elèctric i inventor estatunidenc. Va ser membre de l'equip a Texas Instruments que va desenvolupar la primera calculadora de butxaca el 1965.

## Biografia

Merryman va néixer el 17 de juny de 1932 prop de Hearne, Texas. Va anar a la Texas A&M University però no va arribar a graduar-se.
Merryman va començar la seva carrera a Texas Instruments el 1963. Amb Jack Kilby i James Van Tassel, va inventar la calculadora de butxaca el 1965. Dos anys més tard, "és va presentar la primera patent per la calculadora." Merryman es va retirar com a enginyer a la Texas Instruments el 1994 però va continuat treballant per a ells com a assessor.
Merryman es va casar tres vegades. Primer amb Vernette Posey, després Sally Simon i finalment Phyllis Lee. Va tenir una filla, Melissa. Merryman va morir d'insuficiència cardíaca i renal el 27 de febrer de 2019 a Dallas, Texas, amb 86 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 «Jerry Merryman, Co-Inventor of the Pocket Calculator, Dies at 86». The New York Times, 07-03-2019.
* 1 2 3 «Jerry Merryman, who helped invent the handheld calculator, dies at 86». The Los Angeles Times, 6 matç 2019.
* 1 2 «Jerry Merryman, the man who helped invent the hand-held calculator, has died». CNN, 06-03-2019.
# Jiří Iliek

Jiří Illek va ser un ciclista txecoslovac que s'especialitzà en la pista, concretament en el tàndem. Va guanyar dues medalles als Campionats del Món de l'especialitat fent parella amb Lubomír Hargaš.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Vil·la romana de Rocafonda

La vil·la romana de Rocafonda, també coneguda com "Els Caputxins", és un jaciment arqueològic de la ciutat de Mataró que conserva la pars rustica d'una vil·la romana. Està situat al barri mataroní de Rocafonda i va ser descobert l'any 1968 arran de la urbanització dels entorns del Cementiri dels Caputxins, d'aquí el seu nom. Entre els anys 1970 i 1974 se n'efectuà l'excavació arqueològica per part de la Secció Arqueològica del Museu de Mataró.
L'any 2002, l'Ajuntament de Mataró declarà el jaciment Bé Cultural d'Interès Local (BCIL) i l'any 2005, amb l'adequació dels accessos al Cementiri dels Caputxins, es va tornar a excavar i arranjar el jaciment, restaurant-ne els murs i les restes.

## La vil·la romana

Les restes arqueològiques que actualment es poden observar al jaciment es corresponen amb les instal·lacions artesanals i industrials d'una vil·la romana que estigué en funcionament entre els segles I a.C. i VI dC. Segurament l'establiment va iniciar la seva funció amb el desenvolupament de la vinicultura, una activitat habitual, ja en aquells moments, al Maresme.

## El forn de terrissaire

L'altre element que conserva el jaciment és un forn de terrissaire construït durant el segle IV dC. Es tracta d'un pou semisoterrat aprofitant el relleu natural. Se'n conserva la graella, la cambra de combustió i la xemeneia.

## Estat de conservació

L'estat de conservació del jaciment és dolenta. Ja en el moment del seu descobriment, el pla urbanístic que l'afectà en destruí, en gran part, tota la seva extensió, conservant-se'n únicament una part de les dependències secundàries i un forn de terrissaire.

## Referències

* ↑ «Villae. "Els Caputxins", la vil·la romana de Rocafonda.» (Fitxes col·leccionables). Iluro. Ciutat romana. [Mataró], 2013.

## Enllaços externs

* Notícia sobre les troballes a la vil·la romana
* Descripció al mapa de patrimoni de Patrimoni Gencat
# Abstencionisme

S'anomena abstencionisme actitud d'abstenir-se sistemàticament de participar en un procés, acció o qüestió, especialment en una elecció. En unes eleccions es considera «abstencionistes» els partidaris de no anar a votar. No hi ha un únic perfil tipus d'abstencionista, que aquest és polièdric i respon a moltes casuístiques.
Normalment es diferencia entre abstencionisme passiu (per desinterès o mandra), l'abstencionisme tècnic quan l'elector no exerceix el seu dret per raons més enllà de la seva voluntat i l'abstencionisme actiu o idiològic, com una opció política. «L'abstenció és també, i sobretot, una de les poques formes que té la ciutadania per rebel·lar-se davant d'uns polítics pels quals no se senten representats ni se senten partícips d'un sistema que els exclou.» El boicot d'eleccions pot ser un mètode de protesta noviolent, quan es considera per exemple, que les partits autoritzats pel règim no representen l'opinió o que l'abstencionisme es considera com un vot per a un partit prohibit. El boicot aleshores és un instrument per fer valer drets civils i polítics.
D'acord amb la legislació de cada país, l'abstenció pot ser legal –cas de l'estat espanyol, andorrà i francès, per exemple– o constituir una falta punible, com ara a molts països d'Amèrica Llatina, Bèlgica o Luxemburg, on el vot és obligatori. Sigui obligatori o no el vot, sempre existeix la possibilitat de votar en blanc si cap de les opcions donades es considera convenient o interessant.
S'ha de diferenciar l'abstencionisme com fenomen sociològic en el cas d'un sufragi i l'abstenció en una votació dicotòmica (sí/no/abstenció) en una assemblea presencial (assemblea general de membres, parlament, consistori…).

## Referències

* ↑ «Abstencionisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Abstencionisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Roig, Albert «Abstencionisme actiu». Ara Andorra, 02-03-2015.
* 1 2 Carrasco, Genís «¿Politikoi o idiotikoi? Abstencionisme electoral a Espanya i Llatinoamèrica». Catalunya Press, 11-07-2018.
* ↑ Flintoff, John Paul. Com canviar el món (en castellà). B de Books (Ediciones B), 2012-07-09 (School of Live). ISBN 9788490191736.
* ↑ 324cat. «Maduro prohibeix a l'oposició presentar-se a les eleccions del 2018». TV3 Notícies. CCMA, 11-12-2017. [Consulta: 1r setembre 2019].
* ↑ «La CUP demana a JxCat i ERC que després del 28-A no entrin en una "fase pactista" ni facin de "crossa"». La República, 03-05-2019. Arxivat de l'original el 2019-09-01 [Consulta: 1r setembre 2019]. Arxivat 2019-09-01 a Wayback Machine.
* ↑ «Es-tu obligé de voter ?» (en francès, neerlandès). Bruxelles-J le service d'information en ligne pour jeunes de Bruxelles – Brussel-J wegwijzer voor jongeren in Brussel. [Consulta: 1r setembre 2019].
* ↑ «Voting information in municipal, legislative and European elections Luxembourg» (en anglès). Just Arrived LLC. [Consulta: 1r setembre 2019].
# Habitatges a la plaça Usatges, 1-6 (Sabadell)

Els Habitatges a la plaça Usatges, 1-6 és una obra de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt d'habitatges entre mitgeres, situats davant d'una plaça. Consta de tres unitats amb quatre habitatges cadascun, dos a la planta baixa amb accés independent i dos als pisos amb l'accés per una escala comuna. Façana arrebossada, de composició senzilla estimable per la seva homogeneïtat. Totes les obertures de la façana són de forma rectangular.

## Referències

* ↑ «Habitatges a la plaça Usatges, 1-6». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Habitatges a la plaça Usatges, 1-6 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Olimp (Cilícia)

Olimp fou una muntanya de Cilícia esmentada per Estrabó (XIV, pàg. 671) de situació incerta (fins i tot podria correspondre a la mateixa muntanya Olimp de Lícia). Va estar en possessió d'un cap de bandolers isauris anomenat Zeníquetes (Zenicetes).
# L'etern femení

L'etern femení (1934) és l'obra més important de l'escriptora i periodista Llucieta Canyà. Es tracta de l'assaig on l'escriptora va plasmar les seves principals idees sobre la feminitat i el paper de la dona en la societat industrial, posant al centre el debat de la compatibilitat de ser mare amb l'actuació pública. Va esdevenir ràpidament un èxit de vendes que s'ha reeditat en nombroses ocasions al llarg dels anys, també en castellà.
La primera edició de l'obra va comptar amb un pròleg de Josep Maria de Sagarra. Tot i que considerà que "és un llibre adreçat exclusivament a les dones", Sagarra va adonar-se'n de les limitacions evidents del feminisme de Canyà:"tractant-se de Llucieta Canyà, el pànic que em fa la paraula 'feminisme' es converteix en aquell somriure que em produeixen els espectacles".
El llibre és una mena de guia moral de les dones des de l'adolescència fins a la maternitat dividit en quatre parts: La noia, La muller, La mare i L'actuació política i social de la dona. A L'etern femení, Canyà propugnava una idea de la dona que prioritza el paper de mare perfecta i amant esposa, l'àngel de la llar que Virginia Woolf havia rebutjat. Malgrat aquesta concepció conservadora del rol de la dona, hi ha en l'obra una defensa del sufragi universal i una crida a la participació política. Al quart capítol l'autora defensa: "Entenem que una dona pot perfectament tenir cura de la criança dels fills i, no obstant, fer un bon paper en una regidoria".
Maria Aurèlia Capmany va considerar sobre el llibre que, "en el fons, Llucieta Canyà defensava, amb un llenguatge planer, la tesi que molt seriosament defensaven un Ortega Gasset i un Eugeni d'Ors. És una tesi que té una clara finalitat pedagògica: es tracta d'explicar a la dona que, en el camí de l'emancipació, s'ha d'aturar just en els límits que preserven la seva feminitat".
L'any 1957 es va publicar L'etern masculí, una mena de breviari que segueix el mateix patró que el seu precedent femení. Seguia una estructura similar dividida en tres parts: El noi, El marit, El pare i Petit diccionari de l'etern masculí, on hi descriu vint-i-tres prototipus masculins (l'audaç, el barrut, el cínic, el roncaire...).

## Referències

* ↑ «Llucieta Canyà Martí». Diccionari biogràfic de dones, 29-09-2010. Arxivat de l'original el 1 de novembre 2020. [Consulta: 30 d’octubre 2020].
* 1 2 Cabré, M. Àngels «Llucieta Canyà, la feminista tèbia». L'Avenç, 01-10-2020, pàg. 8-10.
* ↑ Casademont i Comas, Emili «La Llucieta de la Bisbal». Diari de Girona, 31-01-2010.
* 1 2 3 Cortadellas, Xavier «Llucieta Canyà, feminista i conservadora». Revista de Girona, març-abril 2004, pàg. 71-76.
* 1 2 Canyà, Llucieta. L'etern femení. 6a edició, 1954.
* ↑ Capmany, Maria Aurèlia. La dona i la II República. Edicions 62, 1977.
# Parc Nou de la Trinitat

El Parc Nou de la Trinitat és una parc públic de Barcelona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Parc de grans dimensions situat al Districte de Sant Andreu, limítrof al municipi de Santa Coloma de Gramenet. S'hi pot accedir per tres llocs diferents: des de l'estació de metro Trinitat Vella, des del passeig de Santa Coloma passant per sota dels viaductes de l'autopista, o des de la Trinitat Vella per una plataforma. Dins el perímetre circular del nus de la Trinitat on hi ha la connexió de la Ronda de Dalt amb la del Litoral i les vies de sortida de Barcelona, Joan Roig i Duran i Enric Batlle van projectar aquest parc per oferir als veïns un espai verd, una forma de compensació per totes les vies de comunicació que s'hi troben.
Al centre del parc, lleugerament desplaçat, s'aixeca un turó ple d'arbres, entre els quals trobem xops, oliveres, cireres, acàcies, plataners o xiprers. Aquest bosc ajuda a disminuir la contaminació i soroll de la xarxa viària del voltant. És un parc amb una gran varietat d'arbres escollits amb cura per aconseguir també diferents tonalitats de les fulles al llarg de les estacions de l'any que contrasten també amb el blanc de l'arquitectura o el verd de l'estany. A la base del turó hi ha dos camins resseguits per pollancres i, al seu darrere, una escultura de Joaquim Ros i Sabaté anomenada Cavalls desbocats. Hi ha una altra escultura: Dona que es banya de Rafael Bartolozzi Lozano, enmig d'un llac artificial que ressegueix els eixos viaris. Per acabar, un passeig perifèric a dos nivells tanca el parc. Al punt més alt hi ha la connexió amb els barris a través d'una plataforma.

## Referències

* 1 2 «Parc Nou de la Trinitat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 desembre 2017].
# PRE

PRE té els següents significats:
* Partido Roldosista Ecuatoriano
* Cavall PRE o Pura Raça Espanyola
# Patates duquessa

Les patates duquessa o patates duquesses (del francès pommes duchesse) són una especialitat culinària francesa a base de patata. Es preparen a partir de puré, al qual s'afegeix ou i es modela amb diferents formes, sigui en forma d'insígnia, fetes mitjançant una mànega pastissera amb el filtre adequat, o en forma de bola, que es modela amb les mans. Es posen en el forn sobre una plata de forn i es dauren alguns minuts. Les que es produeixen en forma industrial es venen precuites i congelades. Se serveixen per a acompanyar diferents plats de carn.

## Vegeu també

* Patates dauphine
* Duquesses de bacallà
* Pommes soufflées

## Bibliografia

* Larousse gastronomique (1961)
* Auguste Escoffier. Le Guide culinaire, 1907.
# Patates emmascarades

Les patates emmascarades són un plat tradicional de la cuina catalana que es feia antigament a pagès per aprofitar la sang i els menuts del porc. Actualment hi ha moltes variacions, per exemple xafant les patates amb una forquilla i refregint-les barrejant-les amb col i botifarra negra. És típic de Berga, molt popular al Berguedà i zones de muntanya. El millor temps per menjar-les és a l'hivern, perquè són molt consistents i greixoses. El vi negre és un bon acompanyant juntament amb pa de pagès, amanida d'escarola i col confitada.

## Vegeu també

* Trinxat

## Referències

* 1 2 Catalunya al paladar, Carme Gasu. ISBN 9788497910880 (català)
* ↑ Fire in the Plaça: Catalan Festival Politics After Franco, Dorothy Noyes. ISBN 9780812218497 (anglès)
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Patates xips

Les patates xips (provinent de l'anglès dels Estats Units chip), també anomenades creïlles i comunament conegudes al País Valencià com a papes, són un plat aperitiu o snack consistent en llesques primes de patata fregides amb oli. A Catalunya, País Valencià i Balears hi ha empreses que comercialitzen patates xips, com Matutano-Lays Co., Grefusa, Papas Vicente Vidal o Frit Ravich.
Normalment les patates se solen tallar en forma de disc, que siguen en forma plana o ondulada. S'han de tallar ben fines amb una mandolina, tornar-les a passar per aigua per treure'ls el midó i deixar-les assecar amb paper de cuina, per tal d'evitar esquitxades a l'hora de fregir-les. S'escalfa oli (preferiblement en una cassola petita) i es posen les patates d'una en una fins que siguin rosses; en acabar es tornen a posar en paper absorbent per escórrer l'oli, i finalment se salen.
Les va inventar per atzar el cuiner George Cruma quan un client del seu restaurant de Saratoga Springs (Nova York) es queixava que les patates fregides que li havien servit eren massa gruixudes; Cruma va tornar a fer les patates, més fines, però el client les continuava de refusar. Després de diversos intents, Cruma va tallar unes patates ben fines i les va fregir en oli ben calent, afegint-hi molta sal a la fi expressament perquè el client les trobés salades. Però est va quedar tant satisfet que així ho va fer saber a la resta de comensals, que van acabar demanant que els preparessin unes patates iguals. A partir d'aquell moment el restaurant es va fer famós per les "Saratoga Xips", i el cuiner va acabar muntant el seu propi local oferint-les com a especialitat de la casa.

## Galeria de producció

* El procés de fer patates xips
* Les patates es tallen fent gires la fulla
* Es fan tires llargues i estretes
* Les tires de patates es fregeixen en oli calent
* La fregida dura diversos minuts
* El producte és acabat

## Referències

* ↑ «patates xips». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 10 març 2012].
* ↑ «Patates xips». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «creïlla». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Les papes artesanals, de moda, vídeo a Ràdio Televisió Valenciana
* ↑ Aperitiu: patates xips fetes a casa Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine. a Televisió de Catalunya.
* ↑ Com es van inventar les patates xips? Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine. a RAC 105.

## Enllaços externs

* Com es fabriquen les patates xips (vídeo) (castellà)
* Elaborar patatas onduladas a Consumer (castellà)
* Patatas fritas envasadas: normales y light Arxivat 2013-12-02 a Wayback Machine. a Consumer (castellà)
* La poca innocència d'una bossa de patates xips a Ets el que menges
# Parc de la Rambleta (València)

El Parc de la Rambleta és un parc municipal de València situat al sud de la ciutat, a l'oest del barri de Sant Marcel·lí. De forma aproximadament rectangular, es troba entre l'esmentat barri i el Cementeri General. L'envolten el carrer de Pius IX a l'est, el camí vell de Picassent a l'oest i l'avinguda de Tomàs Sala (part de la Ronda Sud) al nord.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Ajuntament de València sobre el parc
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Jack Willie Lipitoa

Jack Willie Lipitoa QSM NDSC (nascut circa 1933) és un polític niueà, antic membre de l'Assemblea de Niue. És el germà gran de l'antic ministre del govern Enetama Lipitoa.
Lipitoa va treballar com a professor, primer a Matalave i després a l'Institut de Niue. Va ser elegit membre de l'Assemblea de Niue per primer cop en les eleccions generals de 1987, en substitució del seu germà que va passar a presentar-se en la circumscripció de tota l'illa. Ha estat reelegit en cada elecció des de llavors. Es va retirar en les eleccions generals de 2023.

## Honors

Lipitoa va rebre la Medalla del Servei de la Reina en la Cerimònia d'Honors de l'Aniversari de la Reina de 1999. En els Premis Nacionals de Niue de 2021, va rebre la Creu del Servei Distingit de Niue.

## Referències

* ↑ «Namukulu celebrates in style its 100th anniversary». TV Niue. [Consulta: 3 December 2022].
* 1 2 3 4 Esther Pavihi. «Long-serving Assemblyman from Namukulu Jack Willie Lipitoa QSM, NDSC is awarded Niue’s highest honour this year». TVNiue, 01-10-2021. [Consulta: 3 December 2022].
* ↑ Sariah Magaoa. «Six members announce retirement from politics in the lead up to the general elections 2023». TV Niue, 14-04-2023. [Consulta: 3 maig 2023].
* ↑ Shroff, Marie. «Queen's Birthday honours list 1999 (including Niue)». Wellington: Department of the Prime Minister and Cabinet (DPMC), 07-06-1999. [Consulta: 3 December 2022].
* ↑ «NIUE NATIONAL AWARDS». Government of Niue, 19-10-2021. [Consulta: 3 December 2022].
# Jordi Peganes

Jordi Peganes (en llatí Georgius Peganes, en grec Γεώργιος) fou un militar de l'Imperi Romà d'Orient, comandant en cap del tema d'Opsícion a la Propòntida.
Va donar suport a Simbaci (Symbatius) el rival de Basili el Macedoni, revolta a la que es va sumar per la gelosia que tenia a Basili quan aquest va assolir el rang d'august sota Miquel III el 866. Simbaci i Jordi van assolar el camp proper a Constantinoble, provocant el desconcert de Basili, i van procurar parlar bé de l'emperador Miquel. Però les seves tropes els van abandonar i Jordi va fugir a Cotyaeium, una de les ciutats del seu govern, on aviat fou capturat per les tropes lleials a l'emperador. Fou fuetejat, cegat i confinat en custòdia a casa seva o en exili, però quan Basili I va accedir al tron, el va perdonar i li va tornar els seus honors, segons expliquen Teòfanes continuat, Simeó Metafrastes i Jordi el Monjo.

## Referències

* ↑ 18.Georgius Peganes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 247
# Jordi Peripatètic

Jordi Peripatètic o Jordi Anepònim (de vegades també apareix com Gregori Anepònim) va ser un escriptor grec autor segons Fabricius de dues obres: Epitome Organi Aristotelici signat per Gregorius Aneponymus i Compendium Philosophicte, on l'autor es diria Georgius Aneponymus. Els dos llibres formarien part d'un únic treball i serien la mateixa obra que el teòleg catòlic Lleó Al·laci descriu amb el títol de Georgii Monachi Epitome Philosophiae.

## Referències

* ↑ Smith, William. Dictionary of grrek and roman biography and mythology. Vol II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 253.
# Jordi Permanyer i Mon

Jordi Permanyer i Mon (Barcelona, 15 de febrer de 1950) és un ex-directiu de la històrica empresa catalana de motocicletes Montesa. Fill del fundador, Pere Permanyer, en fou un dels principals responsables durant les dècades de 1970 i 1980, sempre amb la col·laboració dels seus germans Pere i Xavier. Actualment, és un dels gestors de la valuosa col·lecció Pere Permanyer, iniciada pel seu pare, la qual es pot contemplar al mNACTEC de Terrassa.
Jordi Permanyer fou un conegut pilot de trial durant les dècades de 1960 i 1970, al llarg de les quals obtingué bons resultats als comandaments de la seva Cota 247. Com a curiositat, el cèlebre logotip dels Tres Dies de Trial de Santigosa (que ha esdevingut alhora el símbol de l'entitat que els organitza, el Moto Club Abadesses), la silueta d'un pilot de trial inclinant la moto cap a la dreta, es va crear a partir d'una fotografia feta a Jordi Permanyer durant el Trial de Reis de 1971.

## Palmarès al Campionat d'Espanya de trial

Font:
| Any | Motocicleta | Posició |
| 1970 | Montesa | ? |
| 1971 | Montesa | 7è |
| 1972 | Montesa | - |
| 1973 | Montesa | 10è |
| 1974 | Montesa | 24è |

## Referències

* ↑ «Obituario: Francesc Xavier Permanyer Mon» (en català i castellà). jas.es, 01-06-2019. [Consulta: 30 desembre 2019].
* ↑ Medina, Àlex. «Homenaje a Xavier Permanyer, ¡Viva Montesa!» (en castellà). solomoto.com. Solo Moto, 18-06-2019. [Consulta: 30 desembre 2019].
* ↑ «Exposició 3DTS 50 Aniversari - 1972-2022». motoclubabadesses.cat. Moto Club Abadesses, 09-04-2022. Arxivat de l'original el 21 de maig 2022. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ «Spain» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].

## Enllaços externs

* Entrevista a Jordi Permanyer al web Retrotrials (anglès)