OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal protestar fins i tot quan no serveix de res

Cal protestar fins i tot quan no serveix de res és un recull d'articles en premsa de l'escriptor català Manuel de Pedrolo i Molina editat l'any 2000 per l'editorial Edicions el Jonc. El llibre conté articles publicats a l'Avui, a Serra d'Or, al Diario de Barcelona i a Tele/Estel sobre plantejament socials i ideològics de l'escriptor, a més d'alguns materials dispersos. Foren publicats originalment des del 1964 fins al 1989, un any abans de morir.

## Referències

* ↑ Piquer, Eva «Pedrolo, més enllà del 'Mecanoscrit' Avui fa 15 anys de la mort del prolífic autor». Avui, 26-06-2005.
* ↑ Bueno, Pere. «[http://magpoesia.mallorcaweb.com/poemes-solts/pedrolobueno.html Incitació a la lectura de «Cal protestar fins i tot quan no serveix de res» de Manuel de Pedrolo]». [Consulta: 4 abril 2018].

## Bibliografia

* de Pedrolo, Manuel. Cal protestar fins i tot quan no serveix de res. Barcelona: Edicions El Jonc, 2000. .
# Cala Aiguadolça

La cala Aiguadolça, o cala d'Aigua Dolça, és una petita platja natural situada a la badia de Tamariu, a llevant del poble de Tamariu, al municipi de Palafrugell (Baix Empordà). Envoltada de pins, s'hi arriba pel camí de ronda des de la platja de Tamariu. Orientada al sud-oest, està formada per grava de color daurat. Té una longitud de 22 metres i una amplada mitjana de 8 metres.
El nom de la platja prové d'una font homònima, ja desapareguda, que hi havia a la platja.

## Referències

* ↑ «Cala d'Aigua Dolça». Visita Costa Brava.
* ↑ «Tamariu». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Cala Aigua Dolça». Costa Brava's.
* ↑ «Platges i Dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ Arbat i Robles, Núria; Granés i Cortey, Josep Oriol. Palafrugell i l'aigua. Impremta Palafrugell, SL, novembre 2015, p. 47. ISBN 978-84-936116-7-5.
# Cala (Huelva)

Cala és un poble de la província de Huelva (Andalusia), que pertany a la comarca de Sierra de Huelva.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| 1.493 | 1.450 | 1.457 | 1.414 | 1.404 | 1.356 | 1.344 | 1.315 | 1.324 |

## Enllaços externs

* Cala - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusiía
Viccionari
# Bòbila de la Mata

La Bòbila de la Mata és una bòbila d'Alforja (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada al nord del Mas de la Mata.
És un edifici de planta rectangular amb murs paredats, lluïts, i coberta a dues aigües. Es conserva en bon estat la xemeneia, de base quadrangular i alçada amb rajoles a cara vista. En el curull, o la part superior de la xemeneia, les rajoles estan disposades formant motius decoratius.
L'edifici adjacent és una construcció afegida posteriorment.

## Història

Fitxa F30 Agents Rurals: 2014.
Alta l'IPAC- VRA 2016

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Bòbila de la Mata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].
# Brill Tramway

La Brill Tramway, també coneguda com la Quainton Tramway, Wotton Tramway, Oxford & Aylesbury Tramroad i Metropolitan Railway Brill Branch, era una línia de tren de sis milles (10 km) situada a la vall d'Aylesbury, a Buckinghamshire, Anglaterra. Fou construïda de manera privada l'any 1871 pel 3r duc de Buckingham. Pensada inicialment per a remolcs a cavalls, el seu objectiu era ajudar a transportar mercaderies entre les terres del duc a Wotton House i la línia de ferrocarril nacional. Més tard, algunes pressions provinents de la localitat propera de Brill van fer que s'estengués la línia i es convertís a línia de passatgers l'any 1872. Es compraren dues locomotores, però la forma del traçat feia que només poguessin viatjar a una velocitat de 6,4 km/h.
El 1883 el duc va planejar una extensió de la línia fins a Oxford, la qual mai es dugué a terme a causa dels alts costos de construcció. El 1894 Metropolitan Railway passà a fer-se càrrec de la Brill Tramway, i aquesta fou reconstruïda el 1910; també s'incorporaren noves locomotores que permetien temps de viatge més curts. Dos factors, però –la baixa població de la regió i moltes línies alternatives properes– van fer que la línia entrés en un declivi econòmic.
El 1933 Metropolitan Railway va esdevenir la Metropolitan Line del London Passenger Transport Board. La Brill Tramway va passar a formar part del Metro de Londres, encara que estava a 65 km de la capital i no estava soterrada. El 30 de novembre de 1935 tingué lloc l'últim viatge de passatgers.

## Vegeu també

* Estació de Waddesdon Road
# Pinsà de Przewalski

El pinsà de Przewalski (Urocynchramus pylzowi) és una espècie d'ocell de l'ordre dels passeriformes que rep el seu nom en honor de l'explorador rus Nikolai Przhevalsky, que la va descriure. Avui es considera l'única espècie del gènere Urocynchramus Przhevalsky, 1876 i de la família dels Urocincràmids (Urocynchramidae Domaniewski, 1918)

## Hàbitat i distribució

Viu a les muntanyes centre-occidentals de la Xina, a una alçada de 3050 – 5000 m.

## Morfologia

* És un ocell petit, d'aparença similar a Uragus sibiricus, amb cua llarga.
* Presenten dimorfisme sexual, els mascles tenen gola, pit i ventre d'un rosa fort. El plomatge d'ambdós sexes és marró amb vetes al dors i les ales
* El bec és més fi que el d'Uragus sibiricus, però la caracteríscica que més diferencia ambdues espècies és la ploma primària externa, vestigial en els pinsans però que en Urocynchramus pylzowi té una llargària de dos terceres parts de la següent primària.
Przhevalsky va descriure el cant d'aquesta espècie com similar a la dels emberízids.

## Hàbits

L'espècie no s'ha estudiat molt en el medi silvestre, i poc se sap del seu comportament Viu generalment en parelles durant la temporada de cria i en petites bandades durant l'hivern. No es considera amenaçada per les activitats humanes

## Taxonomia

Les seves afinitats taxonòmiques van ser controvertides durant molt de temps. Groth (2000) va proposar que es devia crear una família per aquesta espècie, cosa que s'havia proposat en Alemanya molt temps abans (Domaniewski,1918), i també per Wolters (1979). Aquest canvi va ser adoptat en la sisena edició de la classificació de Clements. Així avui es considera com l'única espècie de la família dels Urocincràmids (Urocynchramidae).

## Referències

* ↑ «Pinsà de Przewalski». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Hromades d'Ucraïna

Una hromada (ucraïnès: територіальна громада, romanitzat: terytoriálna hromáda, lit. 'comunitat territorial') és una unitat bàsica de divisió administrativa a Ucraïna, semblant a un municipi. Fou establerta pel Govern d'Ucraïna el 12 de juny de 2020. Hi ha termes similars a Polònia (gromada) i a Belarús (hramadà). La traducció literal d'aquest terme és "comunitat", similar als termes utilitzats als estats d'Europa occidental, com Alemanya (Gemeinde), França (commune) o Itàlia (comune).

## Història
### Reforma territorial (2015-2020)

Des de la independència d'Ucraïna el 1991, el nivell més baix d'administració territorial ha estat el municipi (громада).
A la dècada de 2010, el govern d'Ucraïna va emprendre una reforma territorial els objectius de la qual eren la descentralització i la millora de la qualitat de les institucions locals. Un dels eixos principals d'aquesta reforma és l'agrupació dels municipis (громада) en entitats administratives més grans per tal de promoure la seva autonomia: assolint una massa crítica, podrien disposar de pressupostos suficients i d'una capacitat més àmplia per exercir les seves competències de manera efectiva.
Els primers intents de reforma van fracassar els anys 2011-2012. La llei del 5 de febrer de 2015 crea les hromades territorials integrades (Об'єднана територіальна громада). Es tracta d'agrupacions de municipis amb caràcter voluntari. En cinc anys s'han creat 1.070 comunitats territorials integrades d'aquesta forma.

### Creació de les hromades territorials (2020)

El 2020, la nova reforma territorial del govern d'Ucraïna converteix la hromada territorial en un nou nivell de comunitats territorials, amb l'objectiu de generalitzar l'autonomia local. Es creen 1.470 hromades.
Les hromades cobreixen tot el territori nacional, amb l'excepció de la República Autònoma de Crimea, que està sota ocupació russa des de l'any 2014. Les hromades unides es transformen en simplement hromades, i s'agrupen els municipis que no en formaven part.
Les hromades formen així el tercer nivell de col·lectivitats territorials, amb els districtes (raions) i les províncies (óblasts). El mateix any també es va reformar el nivell superior dels districtes: el seu nombre va passar de 490 a 136, i part de les seves competències es van transferir a les hromades. El 12 d'agost de 2020, dues hromades es van fusionar i el seu nombre total assoleix les 1.469.

## Referències

* ↑ «Allò que mai va existir a Ucraïna: el Consell de Ministres va establir el nivell bàsic de divisió administrativa que garantirà la ubiqüitat del govern local.» (en ucraïnès). decentralization.gov.ua, 12-06-2020. [Consulta: 23 octubre 2022].
# Petitet (pel·lícula)

Petitet és una pel·lícula documental catalana dirigida per Carles Bosch i Arisó el 2018 sobre la voluntat de Joan Ximénez Valentí El Petitet, fill d'un dels palmers de Peret, de tocar rumba al Gran Teatre del Liceu. És produïda per Lastor Media amb Televisió de Catalunya. És gravada originalment en català.

## Sinopsi

Joan Ximénez Valentí El Petitet és un gitano català del Raval de Barcelona i músic, fill de Ramón "El Huesos", "palmero" del famós Peret. Pateix una rara malaltia crònica que provoca alts graus de feblesa muscular. Abans que morís la seva mare li va prometre que portaria la rumba catalana al Gran Teatre del Liceu. Fidel a la seva promesa, El Petitet intentarà reunir vint músics gitanos, bons però indisciplinats, perquè toquin amb una orquestra simfònica, sense gaire finançament ni contactes amb les institucions.

## Crítiques

| « | "Traça una panoràmica que va una mica més enllà del propi personatge, la seva malaltia crònica muscular i la seva obsessió de portar la rumba catalana a un gran teatre, mitjançant estiloses entrevistes en blanc i negre (…) | » |
| — Puntuació: ★★★ (sobre 5)", Quim Casas: Diari El Periódico |||
| « | "En 'Petitet' existeix aquest olfacte del reporter adobat en mil batalles, sí. Però també brillen una èpica més pròpia de la ficció, un enfocament humanista, un protagonista sobrat de carisma i uns secundaris disposats a robar escenes (…) Puntuació: ★★★★ (sobre 5)" | » |
| — Álex Montoya: Fotogrames |||

## Nominacions i premis

Va guanyar el premi Gaudí a la millor pel·lícula documental i fou nominat al Gaudí a la millor música original. També va guanyar el Premi de l'Audiència al DocsBarcelona.

## Referències

* ↑ Carles Bosch: «La promesa del Petitet de tocar al Liceu és un homenatge a la memòria del poble gitano», Nació Digital, 17 de novembre de 2018
* ↑ Petitet a esadir.cat
* ↑ «Petitet» habita en un lloc imaginat, Nació Digital, 14 de juny del 2018
* ↑ 'Petitet': Un rumbero en el teatro, El Periódico, 7 d'agost de 2018
* ↑ Para espectadores con chispa rumbera a Fotogramas
* ↑ Premio Gaudí al film documental "Petitet" Arxivat 2020-09-16 a Wayback Machine. al web de l'Ajuntament de Barcelona
* ↑ El documental "Petitet", coproduït per TV3 i Premi del Públic al DocsBarcelona, es projecta a la Vall d'en Bas, ccma.cat, 30 de maig de 2018

## Enllaços externs

* Petitet a ccma.cat
# Broughton

«Broughton» té aquests significats:
* Broughton (Illinois)
* Broughton (Ohio)
* John Broughton
# Philippe Barbarin

Philippe Xavier Christian Ignace Marie Barbarin (Rabat, Marroc, 17 d'octubre de 1950) és un cardenal francès que fou arquebisbe de Lió i primat de les Gàl·lies del 2002 al 2020.

## Biografia

Va néixer a Rabat, Marroc (aleshores un protectorat francès), el 1950. Va ser ordenat sacerdot el 1977, i el 1998 va ser nomenat bisbe de Moulins. El 2002 va ascendir al càrrec d'arquebisbe metropolità de Lió, que porta annex el títol honorífic de primat de les Gàl·lies.
El 21 d'octubre de 2003 va ser nomenat cardenal prevere de Santissima Trinità al Monte Pincio pel papa Joan Pau II. Va participar en el conclave de 2005, en què va sortir elegit papa Benet XVI. El 26 de novembre de 2012 va realitzar una visita ad limina a Vaticà amb altres bisbes de França.
Barbarin es va llicenciar en Filosofia a la Universitat de París-Sorbonne (París IV). El 1973 va ingressar al seminari dels Carmelites. Té un doctorat en teologia per l'Institut Catòlic de París.
El cardenal Barbarin és membre de la Comissió Doctrinal de la Conferència Episcopal de França. També és rector de la Universitat Catòlica de Lió.
És cavaller de la Legió d'Honor des del 31 de desembre de 2002, Oficial de l'Orde Nacional del Mèrit des del 8 de maig de 2007 i Oficial de la Legió d'Honor des del 15 d'abril de 2012.
Philippe Barbarin va participar en el conclave de 2013, en el qual finalment va sortir elegit el cardenal Jorge Mario Bergoglio, que va passar a ser el papa Francesc.
El 7 de març de 2019 presentà la seva renúncia al Papa, després d'haver estat condemnat a 6 mesos de presó per un tribunal de Lió per no denunciar un capellà pederastra.

## Referències

* ↑ El cardenal francés Barbarin presenta su dimisión tras ser condenado por no denunciar a un cura pederasta
* «Philippe Xavier Ignace Cardinal Barbarin». [Consulta: 14 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Sala Stampa della Santa Seu. Barbarin Card. Philippe] (italià)
* Holy See Press Office. Barbarin Card. Philippe] (anglès)
* 1 Biographie Mgr Philippe Barbarin (francès)
# Petrell del Carib

El petrell del Carib (Pterodroma hasitata) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae), d'hàbits pelàgics cria a l'Hispaniola i antany a Jamaica, i després es dispersa pels mars, al voltant del Carib.
# Petrell gegant subantàrtic

El petrell gegant subantàrtic (Macronectes halli) és un gran ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae) que cria a illes de l'hemisferi sud, però en general més al nord que el seu parent el petrell gegant del sud.

## Morfologia

* Fa 84 – 92 cm de llargària, amb una envergadura d'uns 213 cm.
* El color general del plomatge és marró grisenc, més clar al front, galtes i barbeta.
* Bec gran, amb 9 – 10,5 cm, de color groc rosat amb la punta marró. Això el diferencia del petrell gegant del sud, que té la punta del bec de color verd. Ulls de color gris.
* Els joves són d'un color marró fosc prou uniform que va fent-se més clar a mesura que envelleixen.
* No hi ha variant de color blanca.

## Hàbitat i distribució

Són ocells pelàgics que crien a illes meridionals com Geòrgia del Sud, Chatham, Kerguelen, Crozet, Macquarie i altres, dispersant-se pels oceans meridionals al sud del tròpic de Capricorn i sense arribar normalment al cercle polar antàrtic.

## Alimentació

S'alimenta principalment de carronya de pingüins i pinnípedes, també de krill, així com de restes de cefalòpodes i peixos rebutjats des de vaixells. Durant l'època de cria, els mascles mengen més carronya que les femelles.

## Reproducció

No arriben a criar normalment fins als deu anys. Fan els nius a illes, on ponen un únic ou, al mes d'Agost. En el cas de compartir l'illa amb el petrell gegant del sud, es reprodueixen sis setmanes abans que aquests.

## Referències

* ↑ Gerald S. Tuck. A field guide to the seabirds of Britain and the world/Guia de campo de las aves marinas de España y del mundo. 1978/1980. ISBN 84-282-0578-7
* 1 2 3 El petrell gegant del nord a BIRDLIFE Arxivat 2016-06-28 a Wayback Machine. Rev. 02-06-2011

## Enllaços externs

* El petrell gegant del nord a AVES DE CHILE Rev. 02-06-2011 (castellà)
* Jacob González-Solís Bou. Carronyers antàrtics. Els petrells gegants, PDF Rev. 02-06-2011
# Hyloscirtus denticulentus

Hyloscirtus denticulentus és una espècie de granota que viu a Colòmbia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Ardila-Robayo, M.C. & Rueda, J.V. 2004. Hyloscirtus denticulentus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 de gener de 2008.
# Hyloscirtus lascinius

Hyloscirtus lascinius és una espècie de granota que viu a Colòmbia i Veneçuela.

## Referències

* La Marca, E., García-Pérez, J.E., Ardila-Robayo, M.C. & Lynch, J. 2004. Hyloscirtus lascinius. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 de gener de 2008.
# Picture Rocks (Pennsilvània)

Picture Rocks és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 693 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Picture Rocks tenia 693 habitants, 274 habitatges, i 198 famílies. La densitat de població era de 284,6 habitants/km².
Dels 274 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,2% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 27,4% no eren unitats familiars. En el 24,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.375 $ i la renda mediana per família de 45.568 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.103 $ mentre que les dones 21.667 $. La renda per capita de la població era de 15.402 $. Entorn del 8,5% de les famílies i l'11,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Picture Rocks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Picture Rocks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pilota d'Or 1963

El premi Pilota d'Or 1963, atorgat al millor futbolista europeu de l'any, a criteri d'un panell de periodistes esportius d'arreu dels territoris membres de la UEFA, fou entregat a Lev Iaixin, el primer, i fins a l'agost de 2023, l'únic porter en guanyar aquest guardó. També va esdevenir el primer soviètic i rus en guanyar-lo.

## Classificació

| Posició | Nom | Club | Nacionalitat | Punts |
| 1 | Lev Iaixin | Dynamo Moscow | Unió Soviètica | 73 |
| 2 | Gianni Rivera | AC Milan | Itàlia | 55 |
| 3 | Jimmy Greaves | Tottenham Hotspur FC | Anglaterra | 50 |
| 4 | Denis Law | Manchester United FC | Escòcia | 45 |
| 5 | Eusébio | SL Benfica | Portugal | 19 |
| 6 | Karl-Heinz Schnellinger | 1. FC Köln Mantova | RFA | 16 |
| 7 | Uwe Seeler | Hamburger SV | RFA | 9 |
| 8 | Bobby Charlton | Manchester United FC | Anglaterra | 5 |
| 8 | Luis Suárez | Inter de Milà | Espanya | 5 |
| 8 | Giovanni Trapattoni | AC Milan | Itàlia | 5 |
| 11 | José Altafini | AC Milan | Brasil | 4 |
| 11 | Paul Van Himst | RSC Anderlecht | Bèlgica | 4 |
| 13 | Flórián Albert | Ferencvárosi TC | Hongria | 3 |
| 13 | Harry Bild | IFK Norrköping | Suècia | 3 |
| 13 | Josef Masopust | Dukla Praga | Txecoslovàquia | 3 |
| 13 | Omar Sívori | Juventus FC | Argentina | 3 |
| 17 | Robert Herbin | AS Saint-Étienne | França | 2 |
| 17 | Jef Jurion | RSC Anderlecht | Bèlgica | 2 |
| 17 | Cesare Maldini | AC Milan | Itàlia | 2 |
| 17 | Károly Sándor | MTK Budapest | Hongria | 2 |
| 21 | Mário Coluna | SL Benfica | Portugal | 1 |
| 21 | Ake Johansson | IFK Norrköping | Suècia | 1 |
| 21 | Manfred Kaiser | Wismut Aue | RDA | 1 |
| 21 | Metin Oktay | Galatasaray | Turquia | 1 |
| 21 | Svatopluk Pluskal | Dukla Praga | Txecoslovàquia | 1 |

## Referències

* ↑ Reno, Bill (May 12, 2015) Why a Goalkeeper Will Never Win Another Ballon d'Or. Paster Magazine.
* ↑ European Footballer of the Year ("Ballon d'Or") 1963. rsssf.org

## Enllaços externs

* France Football Web oficial
# Pipas

Pipas és un curtmetratge escrit i dirigit per Manuela Burló Moreno. Va ser estrenat l'any 2013.

## Trama

Existeix més complicitat entre dues amigues que una bossa de pipes? Dues amigues mantenen una conversa sobre la suposada infidelitat de la parella d'una d'elles mentre comparteixen una bossa de pipes, assegudes en unes escales.

## Palmarés
### Premis

XXVIII Premis Goya :
| Categoria | Resultat |
| Millor curt de ficció | Nominat |
Des de la seva estrena, el curtmetratge ha obtingut diversos premis a festivals nacionals. D'altra banda, també ha aconseguit formar part de la selecció oficial de festivals nacionals així com també de dos festivals internacionals: el Film Festival Sidney SIFF (Austràlia) i el Festival International de Cortometrajes Maipu (Argentina). També cal destacar la nominació de Pipas als Premis Goya.

## Sèrie derivada

Al maig de 2019, es va anunciar que s'havia començat el rodatge de la sèrie Por H o por B, escrita i dirigida per Manuela Burló Moreno. Aquesta està basada en el curtmetratge Pipas i les actrius Marta Martín i Sauda Benzal repeteixen els seus papers. També apareixen a la sèrie com a personatges fixos els actors Brays Efe, Itziar Castro, Javier Bódalo i Fernando Albizu. El 5 de juny de 2020 es va estrenar el tràiler de la sèrie i es va anunciar que s'estrenaria a HBO España el 22 de juliol de 2020.

## Referències

* ↑ «CORTO PIPAS: PALMARÉS». [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ España, H. B. O. «HBO EUROPE presenta POR H O POR B, una comedia original escrita y dirigida por Manuela Burló Moreno» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-01-22. [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ Such, Marina. «La comedia ‘Por H o por B’ será la cuarta serie propia de HBO España» (en anglès), 21-07-2020. [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ Pastor, Por Pablo S. «Tráiler de ‘Por H o por B’ la nueva comedia española de HBO basada en el corto 'Pipas'» (en espanyol europeu), 05-06-2020. [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ vertele.eldiario.es. «VÍDEO - 'Por H o por B' ya tiene fecha de estreno en HBO para presentar a sus 'chonis' de Malasaña» (en espanyol europeu), 05-06-2020. [Consulta: 15 desembre 2020].
# Cal Codina del Talladell

Cal Codina del Talladell és una casa barroca del Talladell, al municipi de Tàrrega (Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de paredat a la planta baixa i paredat a tota la resta. A la planta baixa s'obre una porta rectangular i una altra d'arc de carpanell. La planta noble té un gran balcó central de forja amb dues portes, a la dreta una petita finestra i a l'esquerra un altre balcó.
A la segona planta hi ha tres portes amb balcó cadascuna sense sobresortir massa de la façana i una finestra de petites dimensiones. A les golfes hi ha una obertura amb arc de carpanell i barana senzilla.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Codina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].