OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pachystomias microdon

Pachystomias microdon és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 22,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 660-4.000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental, l'Atlàntic occidental, el Mar de la Xina Meridional, l'Índic i el Pacífic.

## Referències

* ↑ «Pachystomias microdon». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R.H. i M.A. Barnett, 1990. Melanostomiidae. p. 308-337. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* 1 2 Yang, J., Z. Huang, S. Chen i Q. Li, 1996. The Deep-Water Pelagic Fishes in the Area form Nansha Islands To the Northeast part of South China Sea Science Publication Company, Beijing. 190 pp.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Castroponce

Castroponce és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 206 | 210 | 178 | 173 |
# Cases Barates (Premià de Mar)

Les Cases Barates és una obra de Premià de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt d'habitatges unifamiliars en filera que consten d'una sola crugia amb escala lateral de dos trams. Tenen jardí davanter i pati posterior. La coberta és de teula àrab a dues vessants.
A la planta baixa hi ha dues obertures amb llinda decorada. A la planta primera hi ha una finestra central i decoració continua.

## Història

La construcció d'aquestes cases és anterior a la dictadura de Primo de Rivera, són habitatges de protecció estatal, per això se les anomena les "cases barates".

## Referències

* 1 2 3 «Cases Barates». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 5 març 2019].
# Pareto

«Pareto» té aquests significats:
* Biografies:
** Paula Belén Pareto (Buenos Aires, Argentina, 1986), judoka argentina.
** Vilfredo Pareto (París, 1848 - Céligny, Suïssa, 1923), economista i polític italià.
** Graziella Pareto(Barcelona, 1889 - Roma, 1973)
* Miscel·lània:
** diagrama de Pareto, també conegut com corba 80-20 o distribució A_B-C.
** Principi de Pareto, en molts casos el, 80% dels efectes són conseqüència del 20% de les causes
** Òptim de Pareto o eficiència de Pareto concepte introduït per l'economista italià Vilfredo Pareto.
** Pareto (Piemont), municipi de la província d'Alessandria, al Piemont.
# Causa a la limeña

La causa a la limeña és un plat típic de la gastronomia del Perú, d'orígens precolombins. Es tracta d'un entrant de puré de patates barrejat amb condiments, blat de moro i carn blanca (pollastre o peix, potser marisc). Se serveix fred i amb un lleuger bany de maionesa.
En l'època del Virregnat entre els segles XVI i XIX, se li va agregar la llimona àcida (originària de l'Àsia) i esdevingué en la forma actual tant en la seva presentació preferent com en els ingredients utilitzats.
Aquest plat és elaborat sobre la base de papa groga peruana, llimona, bitxo, enciam, ou cuit, alvocat i olives negres. Aquesta preparació admet diverses variants, com el farciment de tonyina, de pollastre, de mariscs o altres varietats de carns blanques.

## Origen del nom

Aquest plat existeix des del Virregnat, el seu nom ve del quítxua: Kausay que significa "manteniment necessari" i "aliment", o "allò que alimenta", com s'anomenava també la papa.
Hi ha una altra hipòtesi sobre el nom, encara que aquest plat netament de Lima ja existia des del Virregnat, no tenia una denominació específica; va ser amb l'arribada del libertador José de San Martín que per solucionar les despeses de la campanya militar, en les cantonades dels carrers de Lima es venia aquest plat per donar suport a "la causa" de la independència; és en aquest context en què el plat va guanyar el nom de "causa".

## Vegeu també

* Gastronomia del Perú

## Bibliografia

* Sabores del Perú. La cocina peruana desde los incas hasta nuestros días. Erika Fetzer. Viena Ediciones. Barcelona. Enero de 2004. ISBN 84-8330-249-7

## Fonts

* «Causa a la limeña» (en castellà). Gastronomía peruana. Lima: Municipalidad de Lima. Arxivat de l'original el 2010-11-27. [Consulta: 29 desembre 2009].
# Pagoda de Vincennes

La pagoda del bosc de Vincennes és la seu de l'Institut international bouddhique (Institut internacional búdic) fundat per Jean Sainteny que en va assegurar la gestió. Es troba a un dels vestigis de l'exposició colonial de 1931 concebut per l'arquitecte Louis-Hippolyte Boileau. En aquest recinte de 8000 m² situat al costat del llac Daumesnil s'hi troben dos edificis d'arquitectura destacable. El més imponent, l'antic pavelló del Camerun, ha estat restaurat d'ençà 1977 i ha estat transformat en pagoda per a l'exercici del culte. La restauració del segon, que és l'antic pavelló de Togo és prevista per la Ciutat de París. Contindrà una biblioteca on hi haurà reunits els texts sobre les diverses tradicions búdiques.
La pagoda de Vincennes és ocupada per diverses obediències de les escoles búdiques de la regió parisenca i no té cap religiós al seu capdavant. La pagoda és un lloc de culte comú; conté el major Buda d'Europa recobert de fulls d'or i mesura, amb el seu sòcol, més de 9 metres d'alçària.
Al recinte de la pagoda de Vincennes va ser-hi igualment construït entre 1983 i 1985 el temple budista tibetà de Kagyu-Dzong.

## Vegeu també

* Kagyu-Dzong.
# Pagoda del Turó del Tigre

La Pagoda del Turó del Tigre, coneguda oficialment com a Pagoda de Yunyan (xinès), que a vegades es tradueix per Torre de Huqiu, és una pagoda xinesa situada al Turó del Tigre, a la ciutat de Suzhou, a la província de Jiangsu a l'est de la Xina. Rep el sobrenom de 'La torre inclinada de la Xina'.

## Història

Era la pagoda de l'antic Temple de Yunian. La seva construcció va començar el 907 dC, durant l'últim període de les Cinc dinasties, quan l'Imperi de Wuyue governava Suzhou, i es va completar el 961 dC, durant la Dinastia Song.
Els pisos superiors de la pagoda es van crear durant el regnat de l'emperador Chongzhen (1628-1644), l'últim emperador de la Dinastia Ming.

## Descripció

La Pagoda de Yunyan presenta una alçada de 47 metres. La pagoda té set pisos i és una mostra representativa de l'arquitectura octogonal. Es va construir segons l'estructura de la masoneria, que intentava imitar les pagodes de fusta predominants a l'època.

## La torre inclinada

En més d'un miler d'anys, la pagoda s'ha anat inclinant gradualment degut al desgast natural. Actualment la part de dalt difereix uns 2,32 metres de la part de baix. Tota l'estructura pesa 7000 tones, que s'aguanten gràcies a les columnes de maó internes. Tot i així, la pagoda s'inclina aproximadament tres graus pel trencament de dues columnes de suport.
La pagoda s'inclina perquè una part de la base és terra, mentre que l'altre és pedra. Durant el 1957,es va dur a terme un pla per estabilitzar la pagoda i prevenir una futura tendència a inclinar-se, mitjançant el qual es va introduir formigó a la terra per fer-ne una base més sòlida.
Durant el procés de reforçament, es va trobar un taüt de pedra amb escriptures budistes. El recipient contenia una inscripció en la qual es tenia en compte la data de finalització de la pagoda com el dissetè dia del dotzè mes del segon any de l'era Jianlong (961 dC).

## Avui dia

La Pagoda de Yunyan ha estat designada com a Màxim Lloc Nacional, Històric i Cultural de Jiangsu. L'accés públic a la part de dalt de la torre es va vetar el setembre de 2010.

### Notes

* 1 2 Ingles (1982), 144.
* ↑ http://www.travelchinaguide.com/attraction/jiangsu/suzhou/tiger_hill.htm
* 1 2 3 Ingles (1982), 145.

### Referències

* Ingles, O.G. "Impressions of a Civil Engineer in China," The Australian Journal of Chinese Affairs (Number 7, 1982): 141–150.
# Pagoda de Yasaka

La Pagoda de Yasaka (八坂の塔, Yasaka no tō), també coneguda com a Torre de Yasaka, és una pagoda budista de Kyoto, al Japó. Aquesta pagoda de cinc pisos d'alçada és l'última estructura que queda d'un complex de temples del segle vi conegut com a temple Hōkan-ji. La pagoda és una popular atracció turística.

## Història

Les proves arqueològiques daten la fundació de la pagoda Yasaka al segle vii. La data de fundació es disputa entre el regnat del príncep Shotoku Taishi i el sisè any del període Tenmu (678 CE). La pagoda i el temple associat van ser destruïts i reconstruïts diverses vegades fins al 1408, última reconstrucció de la pagoda que s'ha conservat fins als nostres dies.
El control de la pagoda es va disputar històricament entre el proper santuari xintoista Gion (Yasaka) i el temple budista Kiyomizu-dera, fins al punt que la pagoda va ser incendiada el maig de 1179. Més tard va ser reconstruïda el 1191 amb el finançament del noble Minamoto no Yoritomo. El 1240, el sacerdot del temple budista proper de Kennin-ji va incorporar la pagoda al budisme zen, que continua sent la designació oficial de la pagoda de Yasaka fins als nostres dies.

## Vegeu també

* Santuari de Yasaka
* Yasaka Kōshin-dō
* Kiyomizu-dera
* Kennin-ji

## Referències

* ↑ Oevermann, Heike. Securing Urban Heritage: Agents, Access, and Securitization (en anglès). Routledge, 2019-08-08. ISBN 978-0-429-62435-3.
* ↑ «Hokan-ji Temple» (en anglès). Kyoto City Official Travel Guide. [Consulta: 25 maig 2020].
* ↑ «Yasaka-no-to Pagoda» (en anglès americà). Inside Kyoto. [Consulta: 25 maig 2020].
* ↑ «Why your next vacation should be in Japan» (en anglès). Washington Post [Consulta: 25 maig 2020].
* 1 2 «Historic site Hokanji precincts». Kyoto City Archaeological Research Institute, 31-03-2010. [Consulta: 6 novembre 2021].
# Pagondes

Pagondes és el nom dels següents personatges:
* Pagondes de Tebes esportista grec
* Pagondes (Pagondas, Παγώνδας) fou el pare de Píndar segons Eustaci.
* Pagondes (beotarca), militar tebà, beotarca l'any 424 aC
* Pagondes d'Acaia suposat legislador aqueu
# Pagondes d'Acaia

Pagondes (en llatí Pagondas, en grec antic Παγώνδας) fou un legislador aqueu esmentat per Teodoret (Graecarum Affectionum Curatio lib. IX), però del que res no es coneix.
Com que el nom de Pagondes no era propi dels aqueus (hi ha un cert nombre de Pagondes mencionats als textos clàssics, però tots els que hi apareixen són beocis) s'ha conjecturat que va ser un error de Teodoret, que hauria volgut dir Carondes. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Referències

* ↑ 4.Pagondas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 86
# Ortigosa del Monte

Ortigosa del Monte és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 290 | 294 | 345 | 430 | 478 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Castell de les Atzahares

El castell de les Atzahares situat al terme municipal de la Vall de Laguar, a la Marina Alta, és una petita fortificació de dos recintes de planta rectangular d'origen musulmà. Avui en dia, no n'hi roman més que algunes restes de les muralles (de tàpia) al penya-segat a prop de Fontilles.
No n'hi ha massa referències bibliogràfiques. El 1609 fou conquerit per Sanç de Lluna, i després de l'expulsió dels moriscos fou abandonat.
És clar que es tracta d'una construcció singular que, en algun moment, conformà una instal·lació especial, probablement un recinte fortificat.
# Palm Desert

Palm Desert és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 41.155 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Palm Desert tenia 41.155 habitants, 19.184 habitatges, i 11.414 famílies. La densitat de població era de 652 habitants/km².
Dels 19.184 habitatges en un 18,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,5% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 40,5% no eren unitats familiars. En el 32,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,3% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 22,7% entre 25 i 44, un 26,3% de 45 a 60 i un 27,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.316 $ i la renda mediana per família de 58.183 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.257 $ mentre que les dones 32.202 $. La renda per capita de la població era de 33.463 $. Entorn del 5,9% de les famílies i el 9,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Palm Desert». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Palm Desert». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Palm Coast

Palm Coast és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens de l'1 de juliol de 2006 tenia 68.013 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Palm Coast tenia 32.732 habitants, 13.628 habitatges, i 10.534 famílies. La densitat de població era de 249,2 habitants/km².
Dels 13.628 habitatges en un 22,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,6% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 22,7% no eren unitats familiars. En el 18,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,68.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,5% tenia menys de 18 anys, un 4,6% entre 18 i 24, un 19,7% entre 25 i 44, un 26,9% de 45 a 60 i un 30,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.570 $ i la renda mediana per família de 45.818 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.976 $ mentre que les dones 24.637 $. La renda per capita de la població era de 21.490 $. Entorn del 5,6% de les famílies i el 7,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Palm Coast». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Palm Coast». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Catena Sumner

La Catena Sumner es una estructura geològica de tipus catena de la superfície de la Lluna situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 39.57 ° de latitud N i 115.98 ° de longitud E. Fa un diàmetre de 220.52 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1976 i pren el nom del cràter proper Sumner.

## Referències

* ↑ "Catena Sumner". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)

## Altres referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.
# Our Daily Bread

Our Daily Bread és una pel·lícula estatunidenca del 1934 dirigida per King Vidor i protagonitzada per Karen Morley, Tom Keene, i John Qualen. La pel·lícula és una seqüela del clàssic mut de Vidor The Crowd (1928), utilitzant els mateixos personatges tot i que amb actors diferents. Vidor va intentar interessar Irving Thalberg de la MGM en el projecte; però Thalberg, que tenia autorització per la seva anterior pel·lícula, va refusar la idea. Vidor llavors va produir la pel·lícula ell mateix i la va distribuir a través de United Artists.
La pel·lícula és també coneguda com a Hell's Crossroads, un títol americà per la reestrena.
El 2015, la Biblioteca del Congrés dels Estats Units va seleccionar la pel·lícula per preservació en el National Film Registry, trobant-ls "culturalment, històricament, o estèticament significant".

## Argument

John i Mary hereten una granja abandonada quan es troben en una angoixosa situació econòmica. Decideixen explotar i, davant la seva inexperiència, John decideix associar-se amb un expert pagès que no té terres.

## Repartiment

* Karen Morley: Mary Sims
* Tom Keene: John Sims
* Barbara Pepper: Sally
* Addison Richards: Louie Fuente
* John Qualen: Chris Larsen
* Lloyd Ingraham: Oncle Anthony

## Referències

* ↑ Mike Barnes. «'Ghostbusters, 'Top Gun,' 'Shawshank' Enter National Film Registry». The Hollywood Reporter, 01-12-2015.
* ↑ The New York Times. Our Daily Bread (en anglès). The New York Times.
# Pas de la Lloba

El Pas de la Lloba és una collada situada a 1.092,4 metres d'altitud en el límit dels termes municipals de Camarasa, a la Noguera, i de Llimiana, al Pallars Jussà.
Es troba a la mateixa carena del Montsec de Rúbies, a la part més occidental de la serralada, a prop del Congost de Terradets. Queda al nord-oest del poble de Rúbies, que dona nom al mateix Montsec, en aquest tram.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pas de la Casanova

El Pas de la Casanova és un pas, o gual, del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situat al nord-est de les restes de la masia de la Tuna, a llevant de la urbanització de la Penyora. És l'indret on el camí rural que ressegueix la riba dreta del torrent de Sauva Negra el travessa, just a sota i al nord-oest de la Casanova del Castell. És al nord-est del Pas de la Tuna i al sud-oest del Pou Cavaller. Queda al sud-oest de la Sauva Negra.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic] : Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0.

## Enllaços externs

* El Pas de la Casanova en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Patrice de Bellefon

Patrice de Bellefon (Tolosa, 28 d'agost de 1938) és un guia de muntanya i pirineista francès.
Va prendre contacte amb la muntanya de ben jove als Pirineus de l'Arieja i va fer la seva primera ascensió difícil als disset anys. El 1961 va convertir-se en guia d'alta muntanya i des de llavors va realitzar moltes primeres i grans ascensions hivernals al Pirineu així com també fora del continent europeu. El 1980 va crear l'empresa Gypa'aile dedicada al món del parapent. També és autor de nombrosos treballs sobre la muntanya a partir de la seva experiència i va estar molt implicat perquè el Món Perdut i el circ de Gavarnia fossin declarats Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO com a paisatge tant natural com cultural.

## Obra publicada

* Les Pyrénées - Les 100 plus belles courses et randonnées, Coll. « Les 100 plus belles courses », éditions Denoël, Paris, 1977
* Connaissance et technique de l'alpinisme, Paris, Denoël, 1977
* Itinérance pyrénéenne, Paris, Denoël / Pau, Marrimpouey, 1980
* Les Pyrénées, Arthaud, 1985
* Destin d'espace, Paysages en Pyrénées, Toulouse, Milan, 1998
* Mascún (photographies de François Noirot), Rando Éditions, 1998
* Tres Serols Mont-Perdu, mémoires d'avenir, Association MPPM édition, 2000

## Referències

* ↑ «Patrice de Bellefon presenta Paisatges culturals dels Pirineus a Ordino | Andorra Difusió». RTVA, 10-12-2015. [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ Guillin, Muriel. «Patrice de Bellefon : «Idées d'altitude»» (en francès), 15-03-2015. [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ «Patrice de Bellefon, commentateur de son exposition» (en francès), 06-07-2024. [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ Delbouys, Alain-Marc. «Albi. L'alpiniste Patrice de Bellefon parlera du Mont Perdu» (en francès), 06-03-2012. [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ «Los Pirineos. Las 100 mejores ascensiones y excursiones» (en castellà). Desnivel, 31-12-2005. [Consulta: 11 agost 2024].
# P (pel·lícula)

P és una pel·lícula de terror tailandesa i britànica dirigida per Paul Spurrier el 2005. Tracta temes de bruixeria i l'aparició del monstre de les creences mitològiques tailandeses i cambodjanes phi. És la primera pel·lícula rodada en tailandès per un occidental. Per a fer la pel·lícula el director aprengué la llengua abans. Fou criticada per la manera que mostrava la indústria del sexe tailandesa.
Tingué crítiques negatives.

## Referències

* 1 2 «P, la semilla del mal». Fotogramas. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2018. [Consulta: 2 febrer 2018].
* 1 2 «P. La semilla del mal». FilmAffinity. [Consulta: 2 febrer 2018].
* ↑ Ancuta, Katarzyna «Beyond the Vampire: Revamping Thai Monsters for the Urban Age». eTropic: electronic journal of studies in the tropics, 16, 1, 2017, pàg. 34. DOI: 10.25120/etropic.16.1.2017.3564.
* ↑ «Paul Spurrier Talks Thailand, Ghosts and P.». Screen Anarchy [Consulta: 2 febrer 2018].
* ↑ «Swedish Fantastic fest fullest ever». Variety, 2005 [Consulta: 2 febrer 2018].
* ↑ «P». Variety, 2005 [Consulta: 2 febrer 2018].