OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castellàs de Peralada

El Castell o Castellàs de Peralada, o Mota de Peralada, fou un castell medieval d'estil romànic del segle xi en forma de mota situat en el poble de Torrelles de la Salanca, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Actualment del tot desaparegut, era situat al nord del poble de Torrelles, entre ell i l'Aglí.

## Història

Al segle x, el terme torrellenc estava en mans de diversos monestir i esglésies. Hi tenien alous i possessions -in villa Torrelias- el monestir de Sant Miquel de Cuixà, l'església d'Elna, el monestir de Sant Pere de Rodes (l'església de Sant Pere de Torrelles i el seu alou), el de Sant Genís de Fontanes i el de Sant Pere de Camprodon.
Aquesta fragmentació va persistir al llarg de l'edat mitjana, i la família cognominada Torrelles era tal vegada la més important, però no l'única amb senyoriu en el lloc. Guitard Gausbert i la seva muller Adelaida eren castlans feudataris de Cuixà, el seu fill Bertran en continuà la possessió, i el fill d'aquest, Arnau Bertran, fou el primer a utilitzar de Torrelles. Aquesta família, que també tenia possessions a la Cerdanya, dominaven l'església, el poble i l'alou de Puig-oriol, entre altres terres. Perduraren fins al segle xvi. Ells devien posseir el Castell de Torrelles.
Una altra família important fou la dels Vernet, cossenyors de Torrelles durant molts anys. El 1198 consten diversos cossenyors, en aquest lloc: Ponç IV de Vernat, Ramon I de Castellrosselló, Ramon de Torrelles i el prior d'Espirà, i tots ells foren autoritzats a construir-hi una força o recinte murallat. Això explica l'existència en el terme de fins a quatre fortificacions: el Castell de Torrelles, la Força de la Geràrdia, esmentada el 1178 (ipsum meum quintanum quod est in villa de Turriliis, ad locum ubi appellamus Gerardiam), el castell, Castellàs o Mota de Peralada i el castrum Gozberti de Locata, a part de la Mota de Juegues.
Els Peralada estan documentats a Torrelles el 1139, quan els germans Ramon i Eimeric hi tenien possessions i emparentaren amb la família Torrelles.
El 1322 tot plegat s'incorporà al vescomtat de Canet, acabat de crear, i visqué la mateixa història que el conjunt d'aquest vescomtat.

## Característiques

A penes se'n sap res, d'aquest castell o força, atès que només se n'han trobat proves documentals. Estava situat en una Mota, munt artificial de terra, a la vora de l'Aglí, en un lloc ara del tot arrasat per a aplanar la terra per al conreu. Deshabitada des del segle xiv, els vestigis desaparegueren a principis del segle xx.

## Bibliografia

* Castellví, Jordi; Bolòs i Masclans, Jordi. «Castells i fortificacions del Rosselló anteriors al 1300: Torrelles de la Salanca». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.
* Catafau, Aymat. Les celleres et la naissance du village en Roussillon Xe-XVe siècles. Perpinyà: Presses universitaires de Perpignan, Éditions Trabucaire, 1998 (Études). ISBN 9782905828972.

## Referències

* ↑ Catafau 1998.
# Pèndol esfèric

El pèndol esfèric és una variant del pèndol simple en el qual el moviment de la massa pendular està confinat al segment esfèric delimitat entre dues paral·leles. En conseqüència, és un sistema amb dos graus de llibertat.

## Fonament teòric

Hi ha dos integrals o constants de moviment: l'energia E i la component del moment angular paral·lela a l'eix vertical M $_z$. La funció lagrangiana ve donada per:
   $L={\frac {1}{2}}ml^{2}({\dot {\theta }}^{2}{\dot {\phi }}^{2}\sin ^{2}\theta )mgl\cos \theta$
on $\phi$ és l'angle polar i $\theta$ és l'angle que forma el fil o barra del pèndol amb la vertical. Les equacions de moviment, obtingudes introduint el lagrangià anterior en les equacions d'Euler-Lagrange són:
   ${\begin{matrix}{\cfrac {d}{dt}}{\cfrac {\partial l}{\partial {\dot {\theta }}}}-{\cfrac {\partial l}{\partial \theta }}=0&\Rightarrow &l{\ddot {\theta }}-l{\dot {\phi }}^{2}\sin \theta \cos \theta g\sin \theta =0\\\\{\cfrac {d}{dt}}{\cfrac {\partial l}{\partial {\dot {\phi }}}}-{\cfrac {\partial l}{\partial \phi }}=0&\Rightarrow &{\cfrac {d}{dt}}(ml^{2}{\dot {\phi }}\sin ^{2}\theta )=0\end{matrix}}$
La segona equació expressa la constància de la component Z del moment angular i porta a la relació entre la velocitat de gir polar i el moment angular
   ${\dot {\phi }}={\frac {M_{z}}{ml^{2}\sin ^{2}\theta }}$
Així, podem reescriure la lagrangiana com:
   $L=K({\dot {\theta }})O_{ef}(\theta )={\frac {1}{2}}ml^{2}{\dot {\theta }}^{2}{\frac {M_{z}^{2}}{2ml^{2}\sin ^{2}\theta }}-mgl\cos \theta$
de manera que el problema queda reduït a un problema unidimensional.

### Període

El moviment d'un pèndol esfèric en general no és diari, ja que resulta de la combinació de dos moviments periòdics de períodes generalment incommensurables. No obstant això el moviment és quasiperiòdic, és a dir, observades una posició i una velocitat en el moviment, hi ha un temps T tal que el pèndol estarà a una distància tan petita com es vulgui d'aquesta posició i tindrà una velocitat tan semblant com es vulgui, però sense repetir exactament. Atès que la regió de moviment és compacta, el conjunt de punts de la trajectòria d'un pèndol esfèric constitueix un conjunt dens sobre una àrea esfèrica compresa entre dos casquets esfèrics.

### Solució de l'equació de moviment

Les equacions de moviment poden expressar-se en termes d'integrals el·líptiques de primera espècie i tercera espècie:
   $t={\sqrt {\frac {ml^{2}}{2}}}\int {\frac {d\theta }{\sqrt {E-O_{ef}(\theta )}}}\qquad \phi ={\frac {M_{z}}{l{\sqrt {2m}}}}\int {\frac {d\theta }{\sin ^{2}\theta {\sqrt {E-O_{ef}(\theta )}}}}$

## Vegeu també

* Pèndol de Foucault
* Pèndol simple equivalent
* Pèndol de Kater
* Oscil·lador harmònic

## Referències
### Bibliografia

* Marion, Jerry B.. Dinàmica clàssica de les partícules i sistemes (en espanyol). Barcelona: Ed Reverté, 1996. ISBN 84-291-4094-8.
* Daw H. A., Coriolis lecture demostration. Am J. Phys 55 (11) November 1987, pp. 1010-1014
# Casa Armengou (Manresa)

La Casa Armengou és un edifici del municipi de Manresa (Bages) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un habitatge plurifamiliar aïllat, amb façanes a tres carrers. Edifici compacte de planta baixa i dos pisos, i una part de soterrani. La façana principal és simètrica amb un ritme d'obertures ordenades regularment i balcons agrupats de dos en dos, separats per fornícules i pilastres, segons eixos verticals. Remat de l'edifici amb cornisa i permòdols i balustrada. Portal modernista al magatzem. Façana de totxo arrebossat, imitant pedra de fil. Pedra en detall ornamentals. Ferro de fosa.

## Història

El magatzem al carrer Sant Joan Baptista es va construir a la dècada de 1890. L'habitatge es construí el 1900.

## Referències

* 1 2 «Casa Armengou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Casa Martínez Guarro

La Casa Martínez Guarro és una obra de les darreres tendències de Das (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici amb teulades de gran pendent, destacant els reforçaments perimetrals fets amb formigó. Els dos vèrtexs de la coberta s'entrecreuaven i s'ajusten amb el volum resultant d'uns dormitoris a la part alta i el volum de la il·luminació de l'escala, revestit de zenc. Les parets exteriors estan pintades d'un color rogenc fosc que contrasten amb el formigó i el zenc utilitzats.

## Referències

* ↑ «Casa Martínez Guarro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Jennifer González

Jennifer González és el nom dels següents personatges:
* Jennifer González Colón, advocada i política porto-riquenya
* Jennifer González Leyva, criminòloga, analista d'intel·ligència, integradora social i exmilitar andalusa
* Jennifer González (atleta), atleta xilena
* Jennifer González (lluitadora), lluitadora amateur guatemalenca
# Alexandre II Zabinas

Alexandre II Zabinas (en grec antic Ἀλέξανδρoς Zαβίνας) va ser un usurpador del tron selèucida que va regnar del 126 aC al 122 aC. El seu nom, Zabinas, és despectiu i vol dir "el comprat" o "el subornat".
El sobirà egipci Ptolemeu VIII Evergetes II el va proposar com a rei, dient que era un suposat fill d'Antíoc VII Sidetes però en realitat probablement era el fill d'un comerciant egipci.
El 127 aC el rei Demetri II Nicàtor va recuperar Cilícia, derrotant el sàtrapa local revoltat. El 126 aC Alexandre II Zabinas amb suport dels egipcis i jueus, va entrar a Síria i va derrotar a Demetri II i es va proclamar rei. Demetri va fugir a Tir, una de les ciutats de Fenícia que encara li eren lleials, però la ciutat va caure en mans d'Alexandre II junt amb altres ciutats fenícies i Demetri va ser fet presoner i enverinat per la seva muller Cleòpatra Thea junt amb el seu fill Seleuc l'any 126 aC. A la part sud de Mesopotàmia o Babilònia els parts van dominar la Mesene (el nord), on Himeros era el seu vassall però el sud, Caracene, va restar en mans de Hispaosines que finalment va reconèixer al rei part cap a l'any 122 aC.
Zabinas va governar una part de Síria i de Fenícia fins al 123 aC però al perdre el suport d'Egipte va ser derrotat per Antíoc VIII Grif, fill de Cleòpatra Thea i de Demetri II Nicàtor. Como a darrer recurs Zabinas es va retirar a la capital selèucida, Antioquia, va saquejar els temples i diuen que va fer broma sobre fondre una figura d'una al·legoria de la victòria a les mans de Zeus, explicant que amb el metall podria dir que Zeus li havia donat la victòria. Enfadats per les seva falta de fe i les seves bromes, els ciutadans d'Antioquia es van revoltar i van expulsar a Zabinas que va fugir però va ser capturat per uns pirates i entregat al sobirà egipci que el va fer executar poc després. El sàtrapes d'Adiabene i de Corduena es van fer independents.

## Referències

* ↑ Alexander Zebina or Zabinas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 127-128
| Precedit per: Demetri II Nicàtor | Imperi Selèucida | Succeït per: Antíoc VIII Grypos |
# Joaquim Pi i Arsuaga

Joaquim Pi i Arsuaga (1854-1939) fou un metge, periodista i polític català, fill de Francesc Pi i Margall.

## Biografia

Militant del republicanisme federalista, donà suport al seu germà Francesc Pi i Arsuaga aleshores un dels caps destacables del Partit Republicà Democràtic Federal, qui es presentà infructuosament a les eleccions generals de 1901 pel districte de Sabadell, però no va sortir escollit, encara que sí que ho aconseguí el 1903, el 1905 i per la Solidaritat Catalana a les eleccions de 1907.
A la mort del seu germà el va substituir com a cap del PRDF a Barcelona, i quan es va proclamar la Segona República Espanyola es va escindir juntament amb Eduardo Barriobero per a fundar l'Extrema Esquerra Federal, partidària de situar-se a l'esquerra d'ERC i mantenir contactes amb els anarcosindicalistes, mentre que la direcció oficial, dirigida per Abel Velilla Sarasola, era partidària d'incloure en el pacte republicà el Partit Republicà Radical. A les eleccions generals espanyoles de 1931 fou elegit diputat per Barcelona. Al Congrés dels Diputats va demanar que la República es configurés de forma federal a partir dels municipis i votà a favor de l'Estatut d'autonomia de Catalunya.

## Referències

* ↑ «El repartiment d'un poble entre Terrassa i Sabadell: Sant Pere de Terrassa en el centenari de la seva agregació | Carles Pomar | Terme».
* ↑ Balfour, Sebastian. Indústria i ciutat: Sabadell, 1800-1980. L'Abadia de Montserrat, 1994, p. 264. ISBN 8478265856.
* ↑ Las bases políticas e ideológicas del catalanismo de izquierdas del siglo XX de Pere Gabriel i Sirvent

## Enllaços externs

* Diputats republicans de 1931 Arxivat 2009-03-08 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Biografies de parlamentaris republicans catalans
# Roger Español i Tor

Roger Español i Tor (Tarragona, 2 de març de 1974) és un músic i saxofonista català que forma part de la banda The Harlock i Soweto. Va perdre un ull per bala de goma el Primer d'Octubre.
Una pilota de goma de la policia li va llevar un ull el 1r d'octubre de 2017, durant el Referèndum sobre la independència de Catalunya, quan estava a prop de l'Institut Ramon Llull de Barcelona. Va interposar una demanda contra els responsables de l'operatiu. Un mes després dels fets, depenia de la medicació per a no sentir dolor ni patir mareigs.
Posteriorment, ha participat en diverses manifestacions, com ara la de Som Escola. Va rebre la Creu de Sant Jordi el 2018 «per la seva defensa del referèndum de l'1 d'octubre de 2017.» Tanmateix, el 9 de gener de 2024 diversos mitjans van recollir una publicació seva a Twitter en què feia saber que l'havia retornat, crític amb la llei d'amnistia i el rumb polític del govern.
En les eleccions espanyoles d'abril de 2019 es va presentar per a la demarcació de Barcelona dins de la candidatura del Front Republicà, i en les de novembre del mateix any va ser candidat al Senat per Junts per Catalunya.

## Referències

* ↑ «Roger Español: «Qui més renega ara de l’1-O és l'esquerra independentista»» (en espanyol europeu). [Consulta: 23 gener 2021].
* 1 2 «Roger Español, galardonado con la Creu de Sant Jordi». Diari de Terrassa.
* ↑ Catalunya, Parlament de. «El Parlament aprova la prohibició total de l'ús de pilotes de goma a partir del 30 d'abril de 2014». [Consulta: 4 octubre 2019].
* ↑ Oriol March Ledesma. Los entresijos del "procés". Los Libros De La Catarata, 23 març 2018, p. 104–. ISBN 978-84-9097-446-9.
* ↑ Enderrock.cat. «| Enderrock.cat». [Consulta: 24 juliol 2018].
* ↑ «Roger Español torna a sortir al carrer». [Consulta: 24 juliol 2018].
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 30 persones i 24 entitats». Gencat, 17-07-2018. Arxivat de l'original el 2018-07-18. [Consulta: 18 juliol 2018].
* ↑ «Roger Español retorna la Creu de Sant Jordi i carrega contra l'amnistia: "Deixa la violència en res"». El Nacional, 13-01-2024. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ González, Sara «Roger Español: «El 'com pitjor, millor' és l'únic que ens queda»». Nació Digital, 04-04-2019 [Consulta: 4 octubre 2019].
* ↑ Orriols, Núria «Roger Español serà el candidat de JxCat al Senat». Ara, 03-10-2019 [Consulta: 4 octubre 2019].
# Cosprons

Cosprons és un poble del terme comunal de Portvendres, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord. Antigament, i fins entrat el segle xx, el poble i la vall on es troba pertanyien al terme comunal de Banyuls de la Marenda.
Està situat gairebé al centre del terme comunal al qual pertany, a uns 2 quilòmetres i mig en línia recta al sud de la vila de Portvendres.

## Característiques

Es tracta d'un poble de cases individuals, de diferent antiguitat, situat sobretot al llarg del carrer de la Madaloc, amb l'església, antigament parroquial de Santa Maria de Cosprons situada en el cementiri, al nord-oest del poble. El 1470 ja hi són citats el Mas d'en Pere Cornell i el mas Ferrer, i els esments documentals medievals esmenten els Cols Presons (de Pregons), el 1395, Cosperhons i Cosprons el 1440 i Coylls Pregons.
A causa de la seva situació, a prop de la costa, però enmig d'una vall apta per al conreu de la vinya, Cosprons ha estat habitatge tradicional alhora de vinyataires i de pescaires, com es diu al Rosselló.

## Història

El poble ja és citat el 1197 (honor de Collis Profundis) i el 1321 (Cols Prohons); la seva església és un edifici romànic, del segle xiii. A més, posseeix una imatge del Crist a la creu del segle xiv que, diu la llegenda, va ser trobada a la mar. Compresa inicialment dins de la parròquia de Sant Joan Evangelista de Banyuls de la Marenda, el seu territori pertangué als Castell Rosselló: en l'acta matrimonial de Ramon de Castell Rosselló amb Saurimonda, consta que el primer hi aportava el seu honorem de Collis Profundis.
El 1395 Joan d'Empúries es va atribuir l'alta jurisdicció de Cosprons, i el territori fou durant bastants anys objecte de litigi entre els senyors de Cosprons i de Banyuls, els comtes d'Empúries i el Comanador templer de Bajoles, fins que a principis del segle xvii fou Rafael Jahèn, un burgès de Perpinyà, qui prengué possessió del lloc i el repoblà. Finalment, entre 1661 i 1784 els habitants del lloc prestaven reconeixement i fidelitat al comanador templer. El darrer senyor documentat del lloc fou Ignasi des Brull, cavaller de l'orde i religió de Sant Joan de Jerusalem.

## Bibliografia

* Alart, Julien-Bernard. «VII. Cosprons». A: Notices historiques sur les communes du Roussillon. Perpinyà: Ch. Latrobe, 1878.
* Becat, Joan. «-Portvendres». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Portvendres». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ «Cosprons en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-06-01. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ Alart, 1878.
# Cosoleto

Cosoleto és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 90 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 30 km al nord-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 852 habitants.
Cosoleto limita amb els municipis següents: Africo, Delianuova, Oppido Mamertina, Roghudi, Samo, San Luca, San Procopio, Santa Cristina d'Aspromonte, Scido i Sinopoli.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 8 febrer 2020].
# Cosroes

Cosroes, Khosrov o Khusraw és el nom dels següents personatges:
* Cosroes I «el Just» (531-579) rei de la dinastia sassànida durant el Segon Imperi Persa
* Cosroes II, emperador sassànida que va governar entre els anys 590 i 628, fill d'Ormazd IV (579-590) i net de Cosroes I
* Cosroes III (629), rei sassànida en lluita contra altres pretendents, que va governar breument a Khorasan durant el regnat del Mihrànida general Shahrbaraz que va agafar control de l'Imperi sassànida després d'haver assetjat Ctesifont
* Cosroes IV o Khosrow IV, usurpador sassànida que va governar breument el 631
* Cosroes V o Khosrau V, rei de l'Imperi Sassànida de març a l'abril del 631
* Khusraw l'usurpador, efímer rei sassànida de Pèrsia, de parentiu indeterminat amb altres reis
* Khusraw Khan Barwari, esclau d'origen hindú al servei de Kutb al-Din Mubarak Shah I Khalji
* Khusraw Mirza, fill de Jahangir
* Khusraw Xah, turc dels quiptxaqs i emir dels timúrides de Samarcanda, enterrat a Khusraw Bagh
* Khosraw Pasha, gran visir otomà
* Khosrov I, nom que dona Moisès de Khoren a Tiridates II, rei d'Armènia des del 216 fins almenys el 238, potser fins al 252
* Khosrov I d'Armènia
* Khosrov II d'Armènia, rei d'Armènia Occidental del 283 al 287
* Khosrov III d'Armènia, rei d'Armènia del 330 al 339
* Khosrov IV d'Armènia, rei d'Armènia del 387 al 392 i per segona vegada del 414 al 415
# Cotxera per autobusos de línia de Tiana a Montgat

La Cotxera per autobusos de línia de Tiana a Montgat és una obra de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil; es tracta d'una gran nau de planta rectangular, sense cap mena de divisió interna de l'espai. Coberta per un sostre de dos vessants d'uralita sustentada per un embigat.
L'edifici no té façana, només un gran frontó realitzat amb llistons de fusta així com la decoració de la part frontal del voladís. El mur lateral esquerra presenta dos finestrals típics de la seva estructura de primer quart de segle: arcs escarsers tripartits.

## Referències

* 1 2 «Cotxera per autobusos de línia de Tiana a Montgat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Rhinobatos annulatus

Rhinobatos annulatus és un peix de la família dels rinobàtids i de l'ordre dels rajiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 140 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja poliquets, peixets, crancs i cucs.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del sud-est de l'Atlàntic: des de Namíbia fins a KwaZulu-Natal (Sud-àfrica).

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Crandal·lita

La crandal·lita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la plumbogummita. Va ser descoberta l'any 1917 a la mina Brooklyn, Silver City, Tintic District, Utah, Estats Units, sent anomenada així per Gerald Francis Loughlin i Waldemar T. Schaller en honor de l'enginyer de mines nord-americà Milan Lucian Crandall Jr. (1880-1959).

## Característiques

La crandal·lita és un fosfat de calci i alumini amb fórmula CaAl₃(PO₄)₂(OH)₅·H₂O. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 5. El color del mineral hauria de ser teòricament blanc, però el ferro pot fer que el color es trobi entre el groc i el marró, sovint també amb taques. Cristal·litza en el sistema trigonal. Acostuma a trobar-se habitualment en hàbit massiu, o en agregats nodulars. També s'hi pot trobar de manera microcristal·lina com l'àgata o la calcedònia, així com de nombroses altres formes. És l'anàleg de calci de la plumbogummita i el fosfat anàleg de l'arsenocrandal·lita. Forma un sèrie de solució sòlida amb la goyazita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la crandal·lita pertany a «08.BL: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 3:1» juntament amb els següents minerals: beudantita, corkita, hidalgoita, hinsdalita, kemmlitzita, svanbergita, woodhouseita, gallobeudantita, arsenogoyazita, arsenogorceixita, arsenocrandal·lita, benauita, dussertita, eylettersita, gorceixita, goyazita, kintoreita, philipsbornita, plumbogummita, segnitita, springcreekita, arsenoflorencita-(La), arsenoflorencita-(Nd), arsenoflorencita-(Ce), florencita-(Ce), florencita-(La), florencita-(Nd), waylandita, zaïrita, arsenowaylandita, graulichita-(Ce), florencita-(Sm), viitaniemiita i pattersonita.

## Formació i jaciments

Es pot trobar en l'última etapa de mineralitzacions de fosfats en pegmatites tipus granit, en nòduls fosfats sedimentàris; en fractures de roques amb un alt contingut de fosfats o en capes sedimentàries. També en cavitats amb agregats de quars-barita. Sol trobar-se associada a altres minerals com: albita, brasilianita, fluellita, limonita, magnesita, microclina, montebrasita, quars, senegalita, siderita, topazi, variscita, wardita o wavel·lita.

## Referències

* ↑ «Crandallite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 maig 2015].
* ↑ «Arsenocrandallite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 maig 2015].
* ↑ «Crandallite-Goyazite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 maig 2015].