OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Segona Guerra Civil liberiana

La Segona Guerra Civil liberiana va ser un conflicte bèl·lic que va enfrontar el govern de Charles Taylor contra un conglomerat milicià antigovernamental. La guerra començà l'any 1999 quan un grup d'insurgents, amb el suport de diversos estats propers, es rebel·laren contra el govern i van començar a ocupar el nord del país. Després d'anys de sagnant conflicte, el 2003, l'Organització de les Nacions Unides va enviar una força de manteniment de la pau, formada per 15.000 soldats, i va forçar l'exili del president i la instauració d'un govern provisional que convocaria eleccions democràtiques l'any 2005.
La guerra tingué el seu punt culminant amb el setge de la capital, Monròvia, l'estiu de 2003. Milers de persones hi perderen la vida i també hi va haver milers de desplaçats.
El 1997, el poble liberià va triar a Charles Taylor com a president després que ell va entrar a la capital, Monròvia, per la força. El malestar implícit manifestat a finals dels anys 1990 és emblemàtic en la decadència econòmica nacional aguda i la venda freqüent de diamants i fusta a canvi d'armes portàtils.
Després de les eleccions en les quals Taylor va ser elegit president es va aconseguir la desmobilització dels combatents i la pacificació del país. Però altres líders van ser obligats a deixar el país, i algunes forces de l'ULIMO reformades com el LURD, que va començar a lluitar en el Comtat de Lofa amb l'objectiu de desestabilitzar el govern i guanyar el control dels camps de diamant locals, iniciant la guerra. Els anys d'enfrontaments, connectats amb el vol de la major part de negocis, havien interromput l'activitat econòmica formal.
A principis de l'any 2003, un segon grup rebel, el Moviment per a la Democràcia a Libèria, al comandament de Thomas Nimely, va sorgir en el sud, i entre juny i juliol d'aquest any, el govern de Charles Taylor només controlava una tercera part del país.
Entre el 14 de juliol i el 18 d'agost el LURD va assetjar la capital, Monròvia, sota control del govern. La batalla va costar la vida de més d'un miler de civils i només va acabar amb la intervenció de forces internacionals que van detenir els combats i van iniciar els processos de pau.
La guerra va acabar a l'octubre de l'any 2003, quan les Nacions Unides i els militars nord-americans van intervenir per parar el setge mantingut pels rebels a Monròvia (18 de juliol-14 d'agost d'aquest any) i expulsar a Charles Taylor a Nigèria. El 2005 es realitzaren eleccions democràtiques, les primeres des de 1980. La nova presidenta, Ellen Johnson-Sirleaf, va ser investida en el seu càrrec al gener de l'any següent i el Govern de Transició Nacional de Libèria va acabar el seu poder.

## Referències

* ↑ «Liberia profile Overview» (en anglès). BBC News, 11-10-2013. [Consulta: 17 novembre 2013].
* ↑ Rebels Lift Siege of Starving Monròvia - General News - redOrbit 14 d'agost de 2003.

## Vegeu també

* Primera Guerra Civil Liberiana
* Diamant de sang
* Guerra civil de Sierra Leone

## Enllaços externs

* Gran Enciclopèdia Catalana - El règim militar de Charles Taylor (1996-2002)
* Global Security - Liberia - Second Civil War - 1997-2003
# Elie Emile Gabriel Poiree

Elie Émile Gabriel Poirée (Villeneuve St. Georges, 1850 - París, 1925), fou un musicògraf i compositor francès.
Fou bibliotecari de Santa Genoveva de París i president de la secció francesa de la Societat Internacional Musical. A més d'un bon nombre d'articles en diferents revistes, va publicar:
* L'évolution de la musique (1884);
* Etude sur Tanhäuser, el 1895, en col·laboració amb Alfred Ernst (1860-1898);
* Les Maîtres Chanteurs de R. Wagner(1898);
* Etude sur le discurs musical (1899);
* Le chant gnostico-megique des sept voyelles (1901);
* Une nouvelle interpretation du second Hymne delphique (1901);
* Chopin (1907).
També va compondre una sonata per a piano i violí, un trío, quartets, etc.

## Referències

* ↑ Pérez Gutiérrez, Mariano. «Poirée, Elie Émile Gabriel». A: Diccionario de la música y los músicos. Ediciones AKAL, 1985, p. 54. ISBN 978-84-7090-138-6 [Consulta: 2 juny 2019].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 45, pàg. 1181. (ISBN 84-239-4545-6)
# Eliecith Palacios

Eliecith Palacios (Carepa, 15 de setembre de 1987) és una esportista colombiana de l'especialitat d'atletisme que va ser campiona de Centreamèrica i del Carib a Mayagüez 2010.

## Trajectòria

La trajectòria esportiva d'Eliecith Palacios s'identifica per la seva participació en els següents esdeveniments nacionals i internacionals.

### Jocs Centreamericans i del Carib

Va ser reconegut el seu triomf per ser la segona atleta amb el major nombre de medalles de la selecció de Colòmbia en els jocs de Mayagüez 2010.

#### Jocs Centreamericans i del Carib de Mayagüez 2010

El seu acompliment en la vintena primera edició dels jocs, es va identificar per ser la quarta atleta amb el major nombre de medalles entre tots els participants de l'esdeveniment, amb un total de 2 medalles:
* , Medalla de plata: 100 metres tanques
* , Medalla de plata: 4x100 m Relleu

## Referències

* 1 2 «Informació del Participant en els Jocs Centreamericans i del Carib Mayagüez 2010» (en espanyol). Mayaguez2010.com, 2010. Arxivat de l'original el 2010-07-29. [Consulta: 1 setembre].
* ↑ «Multi Medallistes» (en espanyol). Mayaguez2010.com, 2010. Arxivat de l'original el 2018-08-02. [Consulta: 1 setembre].

## Enllaços externs

* Información del Participante en los Juegos Centroamericanos y del Caribe de Mayagüez 2010
# Eladi Vallduví Casals

Eladi Vallduví Casals és un tirador de fossa olímpica que va néixer a Reus el 26 d'abril de 1950. Fill d'Eladi Vallduví Julve, paleta, de Palma i de Josepa Casals Mas, de Reus.
Va debutar l'any 1966 i va ser campió d'Espanya júnior el 1968, 1969 i 1975. El 1973 va prendre part en el campionat del món de tir al plat a Melbourne, i va ser campió d'Europa en el seu estil. El 1974 i el 1975 va obtenir el gran premi Internacional d'Europa. El 1978 va ser campió del món a Seül. El 1979 va guanyar els Jocs Mediterranis de Split a Croàcia. El 1979 va igualar el rècord mundial i de nou va ser campió del món. Va continuar guanyant campionats i va participar en cinc Jocs Olímpics, a Munic 1972, Mont-real 1976, Moscou 1980, Los Angeles 1984 i Seül 1988. Quan es va retirar, va ser seleccionador estatal (1997-1998)

## Referències

* ↑ «Eladi Vallduví Casals». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs: vol 2. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 661-662.
# Simitarra becfina

La simitarra becfina (Pomatorhinus superciliaris) és un ocell de la família dels timàlids (Timaliidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i bambú al nord-est de l'Índia des de l'est de Nepal cap a l'est fins Arunachal Pradesh i, més cap al sud, al sud-est de Bangladesh, Mizoram, Manipur i Nagaland, nord-est de Myanmar, sud-oest de la Xina a l'oest de Yunnan i nord del Vietnam al nord-oest de Tonquín.

## Referències

* ↑ «Simitarra becfina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Simitarra cantaire

La simitarra cantaire (Erythrogenys gravivox) és un ocell de la família dels timàlids (Timaliidae).

## Hàbitat i distribució

Habita matolls densos, herba i bosc obert de les muntanyes del centre de la Xina des del sud de Kansu, sud de Shensi, Hupeh i sud d’Anhwei cap al sud fins Yunnan, Kwangsi i nord de Kwangtung, nord-est i est de Myanmar, nord de Laos i nord del Vietnam al nord-oest de Tonquín.

## Referències

* ↑ «Simitarra cantaire». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Simitarra collrogenca

La simitarra collrogenca (Pomatorhinus ruficollis) és un ocell de la família dels timàlids (Timaliidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc i bambú, a les muntanyes al nord-est de l'Índia, cap a l'oest fins Kumaon, sud-est del Tibet, centre i sud de la Xina des del sud de Kansu, sud de Shensi, Honan i sud de Kiangsu cap al sud fins Yunnan, Kwangsi, Kwangtung i Hainan, oest i nord de Myanmar, nord de Laos i nord del Vietnam a Tonkin i nord d'Annam.

## Referències

* ↑ «Simitarra collrogenca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Sedimentació

La sedimentació és el procés en el qual el material sòlid, transportat per un corrent d'aigua, es diposita en el fons del riu, embassament, canal artificial, o dispositiu construït especialment per a tal fi. Tota corrent d'aigua, caracteritzada pel seu cabal, tirant d'aigua, velocitat i forma de la secció té una capacitat de transportar material sòlid en suspensió. El canvi d'alguna d'aquestes característiques del corrent pot fer que el material transportat se sedimenti; o el material existent en el fons o marges de la llera sigui erosionat.
La sedimentació de sòlids en líquids està governada per la llei de Stokes, que indica que les partícules sedimenten més fàcilment quan major és el seu diàmetre, el seu pes específic comparat amb el del líquid, i quan menor és la viscositat del líquid. Per això, quan es vol afavorir la sedimentació es tracta d'augmentar el diàmetre de les partícules, fent que s'agreguin unes a unes altres, procés denominat coagulació i floculació.
Els dispositius construïts perquè es produeixi la sedimentació en ells són:
El procés de sedimentació pot ser benèfic, quan es pensa en el tractament de l'aigua, o perjudicial, quan es pensa en la reducció del volum útil dels embassaments, o en la reducció de la capacitat d'un canal de reg o drenatge.
La sedimentació és un procés que forma part de la potabilització de l'aigua i de la depuració d'aigües residuals.
En el cas del tractament de les aigües residuals, aquest procés es realitza per a retirar la matèria sòlida fina, orgànica o no, de les aigües residuals, aquí l'aigua passa per un dispositiu de sedimentació on es dipositen els materials per a la seva posterior eliminació. El procés de sedimentació pot reduir d'un 20 a un 40% la DBO5 i d'un 40 a un 60% els sòlids en suspensió.

## Vegeu també

* Fang
# Elkhound de Noruega

Elkhound de Noruega és una de les antigues races canines de tipus spitz i és el gos nacional de Noruega.
S'utilitza com a gos de caça, guardià, gos pastor i gos de defensa. Aquesta raça és producte d'un país de temperatures subàrtiques, grans nevades, espessos boscos i boscoses muntanyes, el que li dona una gran resistència. Té també fama de valent, potser a causa del seu ancestral ús en la caça de l'os i altres peces de caça major, com l'ant. L'elkhound noruec es va presentar per primera vegada en una exposició canina a Noruega el 1877.

## Bibliografia

* Norwegian Elkhound (Comprehensive Owner's Guide), 2005. ISBN 978-1593783068
* Norwegian Elkhounds by Anna Katherine Nicholas. TFH, 1997. ISBN 978-0793823192
* The Norwegian Elkhound (Pure Bred) by Nina P. Ross, PhD. Doral, 1995. ISBN 978-0944875391
* The Elkhound in the British Isles by Anne Roslin-Williams. Witherby & Co., 1993. ISBN 1 85609 050 7

## Enllaços externs

* NEAA.net Norwegian Elkhound Association of America
* NECGB.org.uk Arxivat 2007-02-13 a Wayback Machine. Norwegian Elkhound Club of Great Britain
# Elkinsia polymorpha

Elkinsia polymorpha és una espècie de planta fòssil que va aparèixer en el períodel del Devonià (Famennià). És la planta amb llavors més antiga que es coneix. Es tracta d'una progimnosperma Lignophyta, una falguera amb llavors (pteridospermatofití). Elkinsia era una planta no ramificada de mida petita que portava grans frondes dicòtomes. La seva tija comprenia una mica de fusta i un còrtex fibrós. Les frondes fèrtils portaven cúpules cadascuna amb diversos òvuls. El fòssil original procedeix de Virgínia Occidental i consisteix només de petits brots que contenen llavors (preòvuls i integuments incomplets) però ben conservat.

## Referències

* ↑ Academic.ru
* ↑ jstor.org
* ↑ Brkeley edu

## Enllaços externs

* http://www.bio.miami.edu/dana/226/226F09_20.html Arxivat 2010-06-26 a Wayback Machine. Amb explicació i imatges
# Sheng Maoye

Sheng Maoye (xinès simplificat: 盛茂烨; xinès tradicional: 盛茂燁; pinyin: Shèng Màoyè), conegut també com a Nian An, fou un pintor xinès que va viure sota la dinastia Ming. No es coneixen les dates exactes del seu naixement ni de la seva mort. Originari de Suzhou, província de Jiangsu, zona on va dur a terme la seva activitat artística i on va ser cèlebre.
Sheng fou un pintor paisatgista que sovint els representava boirosos i amb espais amplis. Va estar influencia per Li Shitao. Entre les seves obres destaquen “Més enllà del soltari bosc de bambús”, “Pins a la muntanya Tai”, “La torre Yueyang”, “Cascada a la muntanya Lu” i “ Muntanya Emei amb neu” (font: llibre de Li-tsui Flora Fu).

## Bibliografia

* Framing Famous Mountains: Grand Tour and Mingshan Paintings in Sixteenth-century China de Li-tsui Flora Fu. The Chinese University of Hong Kong, 2009. Pàgs. LXVI -LXVII, 139-141.
* Sheng Maoye : painting and poetry in late Ming Suzhou de Richard Pegg. ISBN/ISS 0493065075.

## Enllaços externs

* http://www.metmuseum.org/collection/the-collection-online/search?&what=Silk%7CBooks&who=Sheng+Maoye&pg=1
* https://umma.umich.edu/view/touring/orchid_pav.html Arxivat 2014-08-19 a Wayback Machine.
* http://art.thewalters.org/browse/creator/sheng-maoye/
* http://content.cdlib.org/ark:/13030/ft596nb0cc/
* http://www.china-on-site.com/pages/painter/1057.php Arxivat 2014-08-19 a Wayback Machine.
# Juanjo García

Juanjo García és el nom dels següents personatges:
* Juan José García López (València, 1957), artista faller valencià.
* Juan José García Martínez (Múrcia, 1987), futbolista murcià.
# Funció mesurable

En matemàtiques, les funcions mesurables són funcions entre espais mesurables amb unes propietats adequades. Les funcions que s'estudien en anàlisi matemàtica que no són mesurables, generalment es consideren casos patològics.
Si $\Sigma$ és una σ-àlgebra sobre un conjunt $X$ i $\mathrm {T}$ és una σ-àlgebra sobre $Y$, llavors una funció $f:\,X\longrightarrow Y$ és $\Sigma /\mathrm {T}$ mesurable si l'antiimatge de cada conjunt de $\mathrm {T}$ pertany a $\Sigma$, és a dir, si per a qualsevol $C\in \mathrm {T} ,\ {\text{tenim}}\ f^{-1}(C)\in \Sigma$, on $f^{-1}(C)=\{x\in X:\,f(x)\in C\}$.
Per convenció, si $Y$ és un espai topològic, tal com el conjunt dels nombres reals $\mathbb {R}$ o el dels nombres complexos $\mathbb {C}$, llavors es fa servir la σ-algebra de Borel generada pels conjunts oberts de $Y$, tret que s'especifiqui altra cosa. En aquest cas, l'espai mesurable $(Y,\mathrm {T} )$ també s'anomena espai de Borel.
Si pel context és clar què són $\mathrm {T}$ i/o $\Sigma$ llavors la funció f es pot anomenar (i normalment s'anomena) $\Sigma$-mesurable o simplement mesurable.

## Funcions mesurables especials

Si $(X,\Sigma )$ i $(Y,\mathrm {T} )$ són espais de Borel, llavors de les funcions mesurables també se'n diu funcions Borel-mesurables, o senzillament, funcions de Borel. Les funcions contínues són de Borel però no totes les funcions de Borel són contínues. Però, tota funció mesurable és gairebé contínua; vegeu teorema de Luzin.
Les variables aleatòries són per definició funcions mesurables definides sobre espais mostrals.

## Propietats de les funcions mesurables

* La suma i el producte de dues funcions reals mesurables és mesurable.
* Si una funció f és mesurable $\Sigma _{1}/\Sigma _{2}$ i una funció g és mesurable $\Sigma _{2}/\mathrm {T}$, llavors la composició $g\circ f$ és mesurable $\Sigma _{1}/T$.
* El límit punt a punt de funcions mesurables és mesurable. (L'afirmació corresponent pel cas de funcions contínues necessita condicions més fortes que no pas la convergència punt a punt, com ara la convergència uniforme.)
* Només les funcions mesurables poden ser Lebesgue integrades.
* Una funció Lebesgue-mesurable és una funció real f : R → R tal que per a cada nombre real a, el conjunt
       $\{x\in \mathbb {R} :f(x)>a\}$
    és un conjunt Lebesgue-mesurable. Una caracterització útil de les funcions Lebesgue mesurables és que f és mesurable si i només si mid{-g,f,g} és integrable per a totes les funcions no negatives g Lebesgue integrables.

## Funcions No-mesurables

No totes les funcions són mesurables. Per exemple, si $A$ és un subconjunt no mesurable de la recta real $\mathbb {R}$, llavors la seva funció característica $1_{A}(x)$ és no-mesurable.

## Vegeu també

* Espais vectorials de funcions mesurables: els espais $L^{p}$

## Notes

* ↑ Billingsley, Patrick. Probability and Measure. Wiley, 1995. ISBN 0-471-00710-2.
# Hero (cançó de Weezer)

«Hero» és una cançó de la banda estatunidenca Weezer pertanyent a l'àlbum Van Weezer, que es va publicar el 6 de maig de 2020 com a segon senzill de l'àlbum.

## Producció

Aquesta cançó marcava l'estil de l'àlbum Van Weezer, un retorn a les arrels de la banda, al hard rock i el power pop, a l'ús intens de la guitarra. Malgrat centrar-se en els sentiments d'insuficiència de Rivers Cuomo, el cantant de la banda, és una cançó optimista.
El 30 de juliol del mateix any, Weezer va llançar una versió alternativa de la cançó titulada «Hero (Piano)», arranjada com una balada de piano.
El videoclip fou dirigit per Brendan Walter i Jasper Graham, i és un homenatge als treballadors essencials durant la pandèmia de COVID-19 amb la participació de la banda Real Estate.

## Referències

* ↑ Bloom, Madison. «Weezer Delay Album and Share New Song “Hero”: Listen» (en anglès). Pitchfork, 06-05-2020. [Consulta: 12 març 2021].
* ↑ Blistein, Jon. «Weezer Honor Essential Workers With New Outcast Anthem ‘Hero’» (en anglès). Rolling Stone, 06-05-2020. [Consulta: 12 març 2021].
# René Picamal i Coma

René Picamal i Coma (Perpinyà, Rosselló, 8 de juliol de 1961) és un intèrpret de fiscorn a la cobla Mil·lenària de la Catalunya Nord i compositor de sardanes.
Als 14 anys s'inicià en la interpretació de guitarra. L'any 1991, es decidí per començar els estudis de la sardana, la música i la cobla. Va començar aprenent el trombó a l'escola de música de Ceret i al conservatori de música de Perpinyà. La seva faceta de compositor autodidacta ha estat prolífica, amb una producció d'una trentena de sardanes.
René Picamal també treballa com a professor de tecnologia per a sisè i cinquè de primària, a la Institution Saint-Louis-de-Gonzague.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2022-10-03. [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ http://techno66.free.fr/Pages/contact.htm

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Riccardo Filippi

Riccardo Filippi (Ivrea, 25 de gener de 1931 - Lessolo, 21 d'abril de 2015) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1953 i 1960. Com amateur, va guanyar el Campionat del món en ruta de 1953.

## Palmarès

* 1953
** Campió del món amateur en ruta
** 1r al Trofeu Baracchi (amb Fausto Coppi)
* 1954
** 1r al Trofeu Baracchi (amb Fausto Coppi)
* 1955
** 1r al Trofeu Baracchi (amb Fausto Coppi)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1954. Abandona
* 1955. 37è de la classificació general
* 1956. 25è de la classificació general
* 1957. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Albert Dalmau

«Albert Dalmau» té aquests significats:
* Albert Dalmau i Martínez (Sils, La Selva, 1992), futbolista català.
* Albert Dalmau Miranda (Barcelona, 1990), gestor i polític socialista català.
# North Hartsville

North Hartsville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 3.136 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, North Hartsville tenia 3.136 habitants, 1.226 habitatges i 886 famílies. La densitat de població era de 249,1 habitants/km².
Dels 1.226 habitatges en un 33,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,1% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 27,7% no eren unitats familiars. En el 24,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,7% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 10,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.016 $ i la renda mediana per família de 47.566 $. Els homes tenien una renda mediana de 43.967 $ mentre que les dones 25.186 $. La renda per capita de la població era de 22.376 $. Entorn del 12,3% de les famílies i el 15,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- North Hartsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- North Hartsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Anton Halm

Anton Halm (Haselberg Töschlitz, Àustria, 5 de juny de 1789 - Viena, 6 d'abril de 1872) fou un compositor i pianista austríac.
Fill d'un pare hostaler. Pels anys 1808 a 1811 Halm era un oficial de l'Exèrcit Imperial. Després de treballar com a professor de piano Graz (on va rebre la seva formació musical), des de 1813 fins a 1815 va romandre principalment a la llar d'una família noble hongaresa com a professor de piano.
Formant part del Congrés de Viena el 1815, arribà aquesta ciutat, on conegué a Beethoven. El 1826 feu en nom de l'editorial Artaria una versió per a piano a quatre mans de la "Gran Fuga" Opus 133 de Beethoven (Beethoven es disgustà i, finalment, en va fer una transcripció per a piano escrita a mà).
Halm treballà a Viena fins a la seva mort com un compositor i professor de piano. Entre sus deixebles va tenir, Julius Epstein, Stephen Heller i Adolf von Henselt.
En la llista d'obres d'Anton Halm es troba al costat de composicions per a piano i música de cambra, la Missa en mi bemoll major. També proporcionà una variació sobre un vals d'Anton Diabelli, etc.

## Referències

* ↑ zettapedia