OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elisabet Arnau Bonfill

Elisabet Arnau Bonfill (Cerdanyola del Vallès, Vallès Occidental, 27 de maig de 1978) és una exjugadora de tennis de taula.
Competí amb el Club Tennis Taula Ripollet. Es proclamà campiona de Catalunya en sis ocasions, una en individual (2000), tres en dobles (1995, 1996, 2000, fent parella amb Marta Ylla-Català) i dos en dobles mixtos (1998, 2000, amb el seu germà Miquel). A nivell estatal, aconseguí dos Campionats d'Espanya de dobles (1996, 2000, amb Marta Ylla-Català), Internacional amb la selecció espanyola, participà als Campionats del Món de 1997 i 1999.

## Referències

* ↑ «Elisabet Arnau Bonfill». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Laurentia (cràter)

Laurentia és un cràter amb coordenades planetocèntriques de -26.9 ° de latitud nord i 94.27 ° de longitud est, sobre la superfície de l'asteroide del cinturó principal (4) Vesta. Fa 11.48 km de diàmetre. El nom adoptat com a oficial per la UAI el cinc de febrer de 2014. i fa referència a Acca Laurèntia, dona romana llegendària, mare adoptiva de Ròmul i Rem.

## Referències

* ↑ "Laurentia (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Sir William Smith. I.B. Tauris. A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, 2007.
# Josep Ros

Josep Ros és el nom dels següents personatges:
* Josep Ros i Artigas (Vilassar de Dalt, 1907—1998), escriptor
* Josep Ros i Ros (Martorell, 1885–1951), arquitecte
* Josep Ros i Serra, cooperativista, impulsor de Cristalleries de Mataró
# Loschmidt

«Loschmidt» té aquests significats:
* Constant de Loschmidt, constant física relacionada amb el nombre d'Avogadro
* Johann Josef Loschmidt, (1821-1895), físic i químic austríac
* Paradoxa de Loschmidt
# Barranc de la Font Gran

El barranc de la Font Gran és un barranc del terme municipal de Tremp que s'origina dins de l'antic terme de Fígols de Tremp i va a abocar-se en el barranc d'Eroles, encara en el mateix terme municipal.
Es forma a 1.098 m. alt., al sud de les Roques del Calderó, de la carena de Roca de la Mola. des del seu naixement davalla cap al sud-est, passant a prop i al nord d'on hi hagué la Masia d'Eixandre i al sud de la de Miquel, i quan, a prop i al sud-est d'aquesta darrera, es troba amb el barranc dels Albars, i junts formen el barranc d'Eroles.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Premi de Poesia Josefina Oliveras

El Premi de Poesia Josefina Oliveras és un premi de poesia inèdita en català, que porta el nom de Josefina Oliveras i Ferrer. El convoca l'Ajuntament del Pont de Vilomara i Rocafort des de 1997, amb la col·laboració de la família Guañabens Oliveras. Té per objectiu homenatjar Josefina Oliveras, que va ser una de les primeres dones farmacèutiques del país, a més de la responsable de la revitalització del poble de Rocafort durant la dècada dels 1980. Des de l'any 2017, any en què es va estrenar el nou Casal de Rocafort, el lliurament de premis té lloc en aquest equipament. L'any 2023 va tenir lloc la XXV edició del premi.

## Referències

* ↑ NacióManresa. «Obert el termini per participar en el XXIII Premi de Poesia Senyora Josefina Oliveras». [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ Rocafort, Ajuntament del Pont de Vilomara i. «XXV Premi de Poesia Josefina Oliveras (Vídua de Guañabens)». [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «Arriba la vint-i-cinquena edició del Premi de Poesia Josefina Oliveras, vídua de Guañabens», 12-03-2023. [Consulta: 23 abril 2023].
# Erustes

Erustes és un municipi de la província de Toledo a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Domingo Pérez, Santa Olalla, Carriches, Mesegar de Tajo i Cebolla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 211 | 198 | 191 | 199 | 200 | 203 | 199 | 206 | 211 | 209 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Domingo García López | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Jesús Maroto Sánchez-Cabezudo | AP/PDP/UL | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Jesús Maroto Sánchez-Cabezudo | PP | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Eugenio Muñoz Jerez | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Eugenio Muñoz Jerez | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Eugenio Muñoz Jerez | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Eugenio Muñoz Jerez | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Sonia Morales Jiménez | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Lesguià

Lesguià, també dit daguestànic, és una llengua caucàsica del nord-est parlada pels lesguians que viuen al sud del Daguestan (una república de Rússia) i el nord de l'Azerbaidjan.

## Característiques

El lesguià és una llengua del grup txetxenolesguià, del subgrup samurià (amb rutuls, aguls, tsakhur, budukh, khinalug, kryz, dhzek, khaput i udi). Es divideixen en tres dialectes:
* Kürin o günei, al sud-est del Daguestan, constitueix la base literària, el més estès i es parla a Kurakh, centre cultural econòmic de llur territori i capital de l'antic kanat de Kürin.
* Akhti, al sud-est del Daguestan.
* Kuba, al nord-est de l'Azerbaidjan.

## Estatut

Fou promogut al rang de llengua literària a finals del segle xix, escrita en caràcters àrabs, però l'àrab, que era la seva llengua literària, fou desplaçat pel lesguià després de la Revolució Russa. Els primers intents d'escriure en alfabet ciríl·lic (1904-1905) foren un fracàs total. El 1928 l'alfabet àrab fou substituït pel llatí, i el 1938 pel ciríl·lic.
És una de les nou llengües oficials del Daguestan (en lesguià Daghustandin Respublika), tot i que no és gaire emprada en l'ensenyament. Entre 1920 i 1960 fou usada a l'ensenyament entre els lesguians del Daguestan, i entre el 1920 i el 1939 entre els de l'Azerbaidjan, fins a cinquè. També fou llengua oficial dels agul entre el 1920 i el 1950. Després, però, l'ensenyament es va fer en rus al Daguestan i en àzeri a l'Azerbaidjan. Tot i així, el 98% dels que viuen al Daguestan parlen habitualment el lesguià. Al Daguestan s'edita el diari Lerzgi gazet des del 1928.

## Literatura

Gaudeixen d'una rica tradició oral, però no començaren a emprar la llengua escrita fins a finals del segle xix, influïts per la djadid musulmana i amb escriptors com Etim Emin (1838-1884), autor del poema místic A l'aixecament del 1877. Però no fou fins després de la revolució quan el conreu literari es va estendre, amb autors com Sayf Allah Chobanzade, Hadidji d'Akhti, Shah Emir Maradov, Alibek Fatakhov (1910-1953) amb la novel·la Cadenes trencades (1934), l'ashug Tagir Alimov Khuriugsky (1893-1958) i Suleiman Stal'skiy (1869-1937).

## Bibliografia

* Haspelmath, Martin. 1993. A grammar of Lezgian. (Mouton grammar library; 9). Berlin & New York: Mouton de Gruyter. – ISBN 3-11-013735-6
* Talibov, Bukar B. and Magomed M. Gadžiev. 1966. Lezginsko-russkij slovar’. Moskva: Izd. Sovetskaja Ėnciklopedija.

## Enllaços externs

* Informació sobre Lesguià a la XV edició de l'Ethnologue, amb el codi “lez” (anglès)
* Informe sobre llengües del món Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Jorge Alberto Rajado Martín

Jorge Alberto Rajado Martín (Ciempozuelos, 15 de novembre de 1969) és un exfutbolista i entrenador madrileny. Com a jugador ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Sorgeix del planter del Reial Madrid. Amb el Castilla debuta a la Segona Divisió a la temporada 91/92. Posteriorment ha jugat en equips com l'Atlètic de Madrid (amb qui debuta a primera divisió), Almeria CF o CD Leganés, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 «Rajado, Jorge Alberto Rajado Martín - Futbolista». [Consulta: 18 desembre 2021].
# Arlington (Nebraska)

Arlington és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 1.197 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Arlington tenia 1.197 habitants, 475 habitatges, i 342 famílies. La densitat de població era de 810,8 habitants per km².
Dels 475 habitatges en un 36,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,8% hi vivien parelles casades, en un 7,2% dones solteres, i en un 27,8% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.365 $ i la renda mediana per família de 51.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.083 $ mentre que les dones 24.615 $. La renda per capita de la població era de 19.453 $. Aproximadament el 3,3% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Arlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Arlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Llista de soldans de Rum

Llista dels soldans de Rum.
| Soldà | Regnat | Notes |
| Kutalmix (o Kutlumish) | 1060-1064 | Disputà amb Alp Arslan la successió al tron de l'Imperi Seljúcida |
| Sulayman ibn Kutalmix | 1064-1086 | Fundador del Soldanat de Rum amb capital a İznik |
| Kilij Arslan I | 1092-1107 | Primer soldà a Konya |
| Màlik-Xah ibn Kilij Arslan | 1107-1116 | |
| Messud I | 1116-1156 | |
| Kilij Arslan II | 1156-1192 | |
| Kaykhusraw I | 1192-1197 | Primer regnat |
| Sulaymanxah II | 1197-1204 | |
| Kilij Arslan III | 1204-1205 | |
| Giyath al-Din Kaykhusraw I | 1205-1211 | Segon regnat |
| Izz al-Din Kaykaus I | 1211-1221 | |
| Ala al-Din Kaykubad I | 1221-1237 | |
| Giyath al-Din Kaykhusraw II | 1237-1246 | Després de la seva mort, el soldanat es partí entre dos, després tres i després dos fills, fins al 1261, quan Kilidj Arslan IV restà com a únic soldà |
| Izz al-Din Kaykaus II | 1246-1256 i 1257-1261 | |
| Rukn al-Din Kilidj Arslan IV | 1248-1255 i 1256-1265 | |
| Ala al-Din Kaykubad II | 1249-1257 | |
| Giyath al-Din Kaykhusraw III | 1265-1284 | |
| Giyath al-Din Masud II | 1284-1296 | Primer regnat |
| Ala al-Din Kaykubad III | 1298-1302 | |
| Giyath al-Din Masud II | 1303-1307 | Segon regnat |
| Giyath al-Din Masud III | 1307-1308 | |

## Bibliografia

* Clifford Edmund Bosworth. The New Islamic Dynasties: A Chronological and Genealogical Manual ISBN 0748621377. Edinburgh University Press, 2004.
# Barranc de la Font de Borrell

El barranc de la Font de Borrell és un barranc dels termes municipals de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà, en terres de Vilamolat de Mur, i Tremp, a l'antic terme de Fígols de Tremp, en terres de Puigverd.
Es forma dins del terme de Tremp, a llevant de la Casa Blanca, a Cabicerans, prop i al nord d'on hi ha la Font de Borrell, des d'on davalla cap al sud lleugerament decantat cap a llevant. Passa a llevant de les Encortades, del Serrat dels Corbs i entra en terme de Castell de Mur, just abans de trobar de l'Obac del Sastre, on gira cap al sud-est. Rep per l'esquerra la llau de Josepet, tot seguit per la dreta la llau de la Vinya del Serrat i, encara, immediatament després per l'esquerra el barranc del Coscollar, i al cap d'un tros, per la dreta la llau de Sant Miquel, després de la qual deixa a la dreta -sud- la Boïga de Sant Miquel. Finalment, després de deixar a la dreta l'Hort del Sastre s'ajunta amb el barranc de Rius per tal de formar el barranc de Sant Gregori.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Premi de Novel·la Ciutat de Torrevella

El Premi de Novel·la Ciutat de Torrevella (oficialment, Premio de Novela Ciudad de Torrevieja) va ser un premi literari valencià que va concedir des del 2001 fins al 2011 l'Ajuntament de Torrevella (Baix Segura) i l'editorial Plaza & Janés (pertanyent al grup Random House Mondadori), a una novel·la inèdita escrita en espanyol.
El jurat estava compost per escriptors famosos, autoritats locals i editors de Plaza & Janés. En el moment de la seua creació, va ser considerat com "el premi millor dotat d'Espanya" (amb 360.607 € de dotació) amb la intenció d'atreure el prestigi local i internacional, però molt pocs mesos després la quantia va ser superada pel Premi Planeta, que va duplicar la seva dotació fins als 601.000 €. Quan va desaparèixer el Premi de Novel·la Ciutat de Torrevella era el tercer premi literari de major quantia en el món després del Premi Nobel de Literatura i el Premi Planeta.
Al principi el premi es concedia de forma biennal, però a partir de la segona edició, en 2003, es va celebrar de forma anual, i a l'any següent, corresponent a la tercera edició (2004), es va atorgar també un premi per al finalista dotat amb 125.000 €, que es va concedir durant sis edicions, ja que dos anys abans de la cancel·lació del certamen va deixar d'atorgar-se.
La cancel·lació total del premi després de només deu edicions va ser a causa del gran deute de l'Ajuntament de Torrevella a causa de la crisi econòmica.

## Guanyadors

* 2001 - Javier Reverte, per La noche detenida
* 2003 - Juan José Armas Marcelo, per Casi todas las mujeres
* 2004 - Zoé Valdés, per La eternidad del instante
* 2005 - César Vidal, per Los hijos de la luz
* 2006 - Jorge Bucay, per El candidato
* 2007 - José Carlos Somoza, per La llave del abismo
* 2008 - Juan Gómez-Jurado, per El emblema del traidor
* 2009 - Àlex Rovira i Francesc Miralles, per La última respuesta
* 2010 - Gustavo Martín Garzo, per Tan cerca del aire
* 2011 - Jordi Sierra i Fabra, per Sombras en el tiempo

## Finalistes

* 2001 - No hi existeix la categoria.
* 2003 - No hi existeix la categoria.
* 2004 - Javier Sierra, per La cena secreta
* 2005 - José Calvo Poyato, per La orden negra
* 2006 - Ignacio García-Valiño, per Querido Caín
* 2007 - Juan Cobos Wilkins, per El mar invisible
* 2008 - Alejandro Palomas, per El secreto de los Hoffman
* 2009 - Andrés Pascual, per El compositor de tormentas
* 2010 - Es cancel·la la categoria.

## Referències

* ↑ El Premi Literari Ciutat de Torrevella, suspés per la crisi
* 1 2 «José Carlos Somoza gana el VI Premio Ciudad de Torrevieja con un 'thriller' futurista | elmundo.es». [Consulta: 23 febrer 2024].
* 1 2 Una novela a cuatro manos gana el Premio de Torrevieja, Andrés Pascual queda finalista
* ↑ Martín Garzo, gana el segundo premio de novela más cuantioso
# Ervanduni

Els Ervanduni o Eruandhuni van ser una família de nakharark (nobles) d'Armènia amb feu hereditari al districte d'Haiots Tzor, a la província de Vaspurakan. La dinastia era d'origen oròntida. El seu territori es va dir Ervandunik i estava situat a l'est del llac Van i al nord de l'Andzevatxik a Vaspurakan
Cap a l'any 450 estaven dirigits per Nerseh Ervanduni. Desapareixen després de la revolta nacional armènia de l'any 451 on Vardan II Mamikonian es va aixecar contra el rei Yezdegerd II.

## Referències

* ↑ Hovannisian, Richard G. (ed.). The Armenian people from ancient to modern times vol. I: The dynastic periods: from antiquity to the fourteenth century. Nova York: Palgrave Macmillan, 2004, p. 38. ISBN 9781403964212.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (reimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 pàgs
* Cyril Toumanoff, "Introduction to christian Caucasian history II: States and Dynasties of the Formative Period", Traditio, Vol. 17 (1961), Published by: Fordham University .
# Leucó

Leucó és el nom dels següents personatges:
* Leucó del Bòsfor, rei del Bòsfor
* Leucó, poeta grec
* Leucó, escultor grec
* Leucó, en la mitologia grega, un fill d'Atamant
# Jorge Alcalde

Jorge Alcalde (Callao, 26 de novembre de 1916 - Lima, 25 de juny de 1990), anomenat Campolo, fou un futbolista peruà de les dècades de 1930 i 1940.
Fou 15 cops internacional amb la selecció del Perú.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Sport Boys, River Plate, Banfield i Universitario de Deportes.

## Referències

* ↑ Pierrend, José Luis. «Peru - Record International Players». RSSSF, 28-05-2009. Arxivat de l'original el 2 febrer 2009.
* ↑ «Perfil a sports-reference». Arxivat de l'original el 2012-12-17. [Consulta: 2 febrer 2019].
* ↑ Perfil a bdfa
# Meudon

Meudon és un municipi francès, situat al departament dels Alts del Sena i a la regió de l'Illa de França. L'any 1999 tenia 43.663 habitants.
Forma part del cantó de Meudon i del districte de Boulogne-Billancourt. I des del 2016, de la divisió Grand Paris Seine Ouest de la Metròpolis del Gran París.

## Ciutats agermanades

* Brezno, Eslovàquia
# Territori de Montana

El Territori de Montana va ser un territori organitzat incorporat als Estats Units que va existir del 26 de maig de 1864 al 8 de novembre de 1889, quan va ser admès dins la Unió com l'Estat de Montana.
Es va formar a partir del ja existent Territori d'Idaho amb una Llei del Congrés, signada pel President Abraham Lincoln. Les àrees a l'est de la divisòria continental nord-americana s'havien separat prèviament dels Territoris de Nebraska i Dakota i havien estat adquirides pels Estats Units en la compra de la Louisiana. El territori també incloïa una porció del Territori d'Idaho, a l'oest de la divisòria i a l'est de la Serralada Bitterroot, que havia estat adquirit pels Estats Units amb el Tractat d'Oregon i que estava inicialment inclòs en el Territori d'Oregon.
Les seves capitals van ser Bannack (1864-1865), Virginia City (1865-1875) i Helena (1875-1889).
# Capitan

Capitan és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 1.443 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Capitan tenia 1.443 habitants, 605 habitatges, i 416 famílies. La densitat de població era de 174,1 habitants per km².
Dels 605 habitatges en un 26,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 31,2% no eren unitats familiars. En el 27,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 22,6% entre 25 i 44, un 29,9% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.188 $ i la renda mediana per família de 32.115 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.500 $ mentre que les dones 16.902 $. La renda per capita de la població era de 15.062 $. Aproximadament el 8,3% de les famílies i el 13% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Capitan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Capitan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Leucó (mitologia)

Leucó (en grec antic Λεύκων) va ser, segons la mitologia grega, un dels fills que va tenir Atamant amb la seva tercera esposa, Temisto. Els seus germans es deien Eritri, Esqueneu i Ptous.
Va tenir un fill Èritras, que va fundar la ciutat homònima de Beòcia, i dues filles, Evipe, que es va casar amb Andreos, fill del déu-riu Peneu, i Pisícide, mare d'Argí.

## Referències

* ↑ «Leucon | Facts, Information, and Mythology». [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 322. ISBN 9788496061972.
# Josefa Chaume Aguilar

Josefa Chaume Aguilar (València, 17 de març de 1901-1982), arqueòloga, va ser l'única dona que figura vinculada als primers anys del Servei d'Investigació Prehistòrica (SIP) de la Diputació de València, on tots els investigadors eren homes. Comença la seua col·laboració en 1931 i apareix com a agregada des de 1932. Col·labora entre els anys 1931 i 1935 amb Mariano Jornet en la realització dels calcs i els dibuixos de l'excavació arqueològica de la Bastida dels Alcusses de Moixent.
Participa en el Creuer Universitari de 1933, promogut pel Ministeri d'Instrucció Pública i Belles Arts, que va esdevenir una ambaixada cultural i una experiència singular per als joves estudiants que s'hi van embarcar i que en molts casos, com Antonio García Bellido, Gregorio Marañón i Vicens Vives, passarien a ser figures representatives de la cultura i la ciència espanyoles. Entre 1934 i 1936 cursà estudis de doctorat a Madrid. En 1939 va guanyar una càtedra interina a l'Instituto de Enseñanza Secundaria de Requena i posteriorment al de Melilla.
La seua breu col·laboració va ser reconeguda en 2006 en l'exposició que va organitzar el Museu de Prehistòria de València sobre els primers 50 anys del SIP, per la qual els seus familiars van prestar el maletí de viatge que va utilitzar Josefa Chaume en el creuer universitari de 1933. El maletí es va exposar al costat del salacot de Lluís Pericot i la primera càmera fotogràfica del SIP.

## Referències

* ↑ Vizcaíno Estevan, Tono. «Josefa Chaume Aguilar» (en castellà). Arqueólogas, 2021. [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ Bonet et al, 2006, p. 332.
* ↑ Gracia y Fullola, 2006.
* ↑ «En busca de la Prehistoria valenciana», 30-11-2006. Arxivat de l'original el 13 de març 2016. [Consulta: 8 març 2016].
* ↑ Bonet Rosado, Helena «Mujeres en el Museu de Prehistòria de València». Desmuntant Lara Croft. Dones, Arqueologia i Univeritat., 2014 [Consulta: 2015].

## Bibliografia

* Bonet Rosado, Helena «Mujeres en el Museo de Prehistoria de Valencia». Saguntum-PLAV, EXTRA 15, 2014, pàg. 105-112.
* Bonet Rosado, Helena. Excavar a principis del segle XX - Arqueologia en blanc i negre. València: Diputació de València, 2006, p. 67-82. ISBN 84-7795-439-9.