OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cyclothone acclinidens

Cyclothone acclinidens és una espècie de peix pertanyent a la família dels gonostomàtids que habita a les aigües tropicals i subtropicals de l'Atlàntic, l'Índic i el Pacífic; l'oceà Antàrtic (a prop de l'illa de Bouvet); el Pacífic oriental (la regió del corrent de Califòrnia) i el mar de la Xina Meridional. Va ser descrit per Samuel Garman el 1899. És inofensiu per als humans.
El mascle pot arribar a fer 3,6 cm de llargària màxima i la femella 6,5. Tenen 13-15 radis tous a l'aleta dorsal i 18-20 a l'anal. 30-32 vèrtebres. El seu color és marró clar, fosc o grisenc.
És un peix marí, mesopelàgic profund, oceanòdrom i batipelàgic que viu entre 0-4.416 m de fondària (normalment, entre 300 i 1.500) i entre les latituds 65°N-57°S i 180°W-180°E. Menja copèpodes durant la nit. A Rússia és depredat per Epigonus elegans. És ovípar amb larves i ous planctònics.

## Referències

* 1 2 3 4 Luna, Susan M.; Reyes, Rodolfo B. «Cyclothone acclinidens Garman, 1899 Benttooth bristlemouth» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Garman, Samuel «Reports on an exploration off the west coasts of Mexico, Central and South America, and off the Galapagos Islands, in charge of Alexander Agassiz, by the U.S. Fish Commission Steamer Albatross, during 1891, Lieut. Commander Z.L. Tanner, U.S.N., commanding. 26. The fishes». Memoirs of the Museum of Comparative Zoölogy, at Harvard College, Cambridge, Mass., volum 24, 1899, pàg. 1–431. DOI: 10.5962/bhl.part.27494.
* ↑ Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* ↑ Badcock, J., 1984. Gonostomatidae. P. 284-301. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 1. UNESCO, París.
* ↑ De Witt, F.A. i G.M. Cailliet, 1972. Feeding habits of two bristlemouth fishes, Cyclothone acclidens and Cyclothone signosn (Gonostomatidae). Copeia 1972(3):868-71
* ↑ «Predators - Cyclothone acclinidens» (en anglès). Fishbase. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ Abràmov, A.A. i H.Y. Liskaya, 1989. On the feeding of Epigonus elegans in the region of the Nazca ridge. J. Ichthyol. 29(2):138-143.
* ↑ Watson, W., 1996. Gonostomatidae: bristlemouths. P. 247-267. A: H.G. Moser (ed.). The early stages of fishes in the California Current Region. California Cooperative Oceanic Fisheries Investigations (CalCOFI) Atlas Núm. 33. Allen Press, Inc., Lawrence, Kansas. 1505 p.

## Bibliografia

* Gjøsaeter, J.; Kawaguchi, K. A review of the world resources of mesopelagic fish (en anglès). Núm. 193. Food and Agriculture Organization of the United Nations, 1980, p. 151.
* Smith, K. L.; Laver, M. B. «Respiration of the bathypelagic fish Cyclothone acclinidens» (en anglès). Marine Biology, 61, 4, 01-02-1981, pàg. 261–266. DOI: 10.1007/BF00401564. ISSN: 0025-3162.
# Takhuit

Takhuit o Takhut va ser una reina egípcia de la XXVI Dinastia. Era la Gran Esposa Reial del rei Psamètic II.
Takhuit en jeroglífic :
Amb Psamètic II va tenir al futur faraó Apries i l'Esposa de Déu Amon Ankhnesneferibre. Se sap que Takhuit era l'esposa del rei Psamètic II perquè la seva filla Ankhnesneferibre està registrada com a ermana del rei i nascuda de Takhuit.
Takhuit va ser enterrada a Athribis. La seva tomba va ser descoberta el 1950, i s'hi van descobrir un gran sarcòfag i un escarabat de cor.

## Títols

Takhuit portava els títols següents:
* Esposa del Rei (ḥmt-nỉswt)
* Gran Esposa Reial
* Primera per a Sa Majestat (ḥmt-nỉswt wr.t tp.t-n-ḥm=f)
* Senyora de Gràcia (nb.t-ỉm3.t)
* Dolça Estimada (bnr.t-mrwt)
* Mare del Rei (mwt-nỉswt)

## Referències

* 1 2 Gozzoli, 2017, p. 20-21.
* ↑ Gozzoli i 2017, 21.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 192–194.
* 1 2 Grajetski, 2005.
* ↑ Grajetzki,, 2005, p. 93.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Gozzoli, Roberto. Psammetichus II, Reign, Documents and Officials (en anglès). Londres: Golden House Publications, 2017, p. 280. ISBN 978-1-906137-41-0.
* Grajetzki, Wolfram. Ancient Egyptian Queens: A Hieroglyphic Dictionary (en anglès). Golden House Publications, 2005. ISBN 978-0954721893.
# Hans Ruesch

Hans Ruesch (Nàpols, 17 de maig de 1913 - Massagno, 27 d'agost de 2007) fou un escriptor (novel·lista, assagista), reconegut activista contra l'experimentació animal i destacat pilot de curses de Fórmula 1. Fill de pares suïssos, el pare de parla alemanya, la mare de parla italiana i havent viscut a diversos llocs, inclús la Suïssa francòfona, Ruesch esdevingué poliglota. Com a novel·lista i assagista, escriví en anglès, alemany i italià. Sovint traduïa les seves novel·les a l'italià ell mateix, com també a l'anglès.

## Obra publicada
### Novel·la, narrativa

Algunes de les seves obres publicades són:
* Gladiatoren. Hallwag, Berna (1937) - en alemany.
** The Racer (1953) - traducció a l'anglès feta pel mateix autor de la seva primera novel·la Gladiatoren
* Top of the World (1950)
* South of the Heart: A Novel of Modern Arabia / The Great Thirst / The Arab (1957)
* The Game (1961)
* The Stealers (1962)
* Back to the Top of the World (1974)

### Assaig

Entre altres llibres:
* Imperatrice nuda. Rizzoli, Milà (1976)
** Naked Empress, or the Great Medical Fraud (1982) - versió ampliada de Imperatrice nuda.
* Slaughter of the Innocent The Use of Animals in Medical Research (1978)
* Die Fälscher der Wissenschaft. Technischer Rapport. Hirthammer Verlag, München, 1979, amb l'apèndix "Vivisection is Scientific Fraud"
* 1000 Ärzte gegen Tierversuche. Civis, Massagno''' ''' (1986)
** 1000 Doctors (and many more) Against Vivisection (1986)

## Referències

* ↑ Biografia a la pàgina dedicada a Hans Ruesch (en italià)
* ↑ Principals publicacions sobre la vivisecció a la pàgina dedicada a Hans Ruesch. (en italià)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (en italià)
# Io (nimfa)

* No s'ha de confondre amb Ió (heroi).
Segons la mitologia grega, Io (grec antic: Ἰώ) fou una nimfa, filla d'Ínac i de Mèlia. Les tradicions varien sobre la persona del seu pare, però totes estan d'acord a fer-la princesa de l'estirp reial d'Argos i descendent d'Ínac. De vegades té per pare Iasos, però les versions més corrents la fan filla d'Ínac, el deu-riu. Quan se la considera filla d'Ínac, la seva mare és Mèlia, i quan és filla de Iasos, la seva mare és Lèucane.
L'amor de Zeus per Io es deu a la seva bellesa. Es deia que un somni havia fet anar Io al llac de Lerna per lliurar-se a Zeus. Io va explicar el somni al seu pare, que va fer consultar l'oracle de Dodona i el de Delfos, que li van dir que obeís si no volia que ell i casa seva fossin fulminats per Zeus. Zeus es va unir a la jove i Hera va sospitar de seguida. Per tal d'evitar la gelosia de la seva dona, Zeus va transformar Io en una vedella d'una blancor meravellosa, i va jurar que no havia estimat mai aquell animal. Hera va exigir a Zeus que li oferís, i Io es va trobar consagrada a la seva rival, que, per vigilar-la la va confiar a Argos Panoptes, el dels cent ulls. Io, va vagar pels voltants de Micenes, i després per Eubea, i per tot arreu on passava naixien per a ella plantes noves. Zeus va tenir compassió de la seva amant (es diu que l'anava a veure en forma de toro) i va encarregar a Hermes que l'alliberés del gegant. Hermes va adormir cinquanta ulls d'Argos, mentre els altres cinquanta dormien de son natural. Després el va matar. Però la mort d'Argos no va alliberar Io, ja que Hera va enviar-li un tàvec per turmentar-la. Io, enfurismada, va recórrer Grècia, i passava el mar pels estrets que separen Europa d'Àsia, donant origen al Bòsfor (pas de la vaca). Va vagar per Àsia i finalment va fer cap a Egipte, on la van acollir bé i va tenir el fill que esperava de Zeus, Èpaf, que va ser rei d'Egipte. Recuperada la seva forma primitiva, i després de superar una altra prova posada per Hera, la recuperació del seu fill raptat pels curets, va tornar a Egipte per regnar-hi i on va ser venerada amb el nom d'Isis.
Alguns dels descendents de l'estirp d'Io són les Danaides, Perseu, Hèracles, Cadme i la seva germana Europa, Dionís o Èdip per citar-ne els més coneguts.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 294. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Bardon Art

Bardon Art va ser una agència de còmics fundada pel dibuixant català Jordi Macabich i l'anglès Barry Cooker, l'any 1957, aquesta agència tenia una part a Barcelona i una altra a Londres, el nom ve d'agafar les tres primeres lletres de Barcelona, Bar i les tres últimes de London, Don així surt Bardon, aquesta agència va permetre que molts dibuixants autòctons poguessin dibuixar pel mercat de còmic infantil anglès de la mà de l'editorial Fleetway Publications. L'any 2010 després de 53 anys d'activitat va tancar les portes.

## Història

Les col·laboracions de Bardon Art amb les capçaleres angleses varen començar el 1960, els dibuixants no podien firmar els seus treballs, de la mateixa manera que no ho podien fer els dibuixants anglesos. L'exigència de qualitat en el dibuix, era molt alta però molt ben pagada, algun dels dibuixants que varen treballar per aquesta editorial i que estaven molt relacionats amb l'editorial Bruguera foren, Joan Rafart i Roldán (Raf), Gustavo Martínez Gómez (Martz Schmidt), Jordi Ginés i Soteras (Gin), Àngel Nadal i Quirch i Jordi Pineda Bono.
Bardon Art, enviava les pàgines de còmic dels dibuixants que treballaven per l'agència a Anglaterra i al seu torn comercialitzava a l'estat espanyol els còmics de l'editorial Amalgamated.

## Artistes representats

Van treballar per l'agència Antoni Bancells Pujadas, José Luis Beltrán, Luis Bermejo, Jaime González, Joaquín Blázquez, Joan Boix, Daniel Branca, Alberto Breccia, Jordi Bernet, Enrique Cerdan, Francisco Cueto, César Ferioli, Emilio Frejo, Albert Garcia, Andrés Klacik, Rafael López Espí, Jaime Mainou, Bruno Marraffa, Esteban Maroto, Josep Martí, Joan Martí, José Mascaro, Angel Nadal, Nin, Jordi Pineda, Francisco Rodríguez Peinado, Rojas, Ales Salas, Leopoldo Sánchez Ortiz, Tino Santanach, Santiago Scalabroni, Trini Tinturé, Francisco Torá, Juan Torres Pérez, Adolfo Usero, Vicar, Xuasus, Noiquet (pseudònim de Joan Beltrán Bofill).

## Referències

* 1 2 Del tebeo al manga una historia de los cómics. Revistas de Humor infantiles i juveniles (en castellà). nº 7 Pag.78,88 i 89. Panini España S.A, p. 208 (Del Tebeo al Manga, una historia de los cómics). ISBN 13: 978-84-9885-222-6.
* ↑ «Cómic tecla 33» (en castellà), setembre-desembre 2010. [Consulta: 14 agost 2017].
* ↑ Del tebeo al manga una historia de los cómics. Revistas de aventuras y Còmic para adultos (en castellà). nº 9 Pag.62. Panini España S.A, p. 99-102,104,124,126,133,135,139,140 (Del Tebeo al Manga, una historia de los cómics). ISBN 978-849885-22-26.
# Lleó Gramàtic

Lleó Gramàtic (en llatí Leo o Leon , en grec Λεών) fou un historiador romà d'Orient.
Va continuar la història que va iniciar Teòfanes Isàuric. La seva història segons el mateix llibre fou acabada el 8 de juliol del 1013, però sembla que la data és referida a la compilació i no a la mateixa obra. En un escrit porta el renom de Tzicandal (Τζικάνδαλος i diu que fou governador civil i militar del tema dels Cibirreotes i de la casa imperial o amic de l'emperador (l'expressió οὶκεῖος ἅνθρωπος és ambigua). Alguns erudits suposen que l'emperador era Constantí Porfirogènit.
És probablement el mateix personatge que Jordi Cedrè esmenta com a Lleó de Cària (el tema dels Cibirreotes incloïa Cària i tot el sud-oest) i potser també el mateix que Lleó Asine (Asinus o Asinos) esmentat per Joan Escilitzes.
El llibre principal de Lleó és Χρονογραφία, τὰ τῶν νέων Βασιλέων περιέχονσα, Chronographia Res a Recentioribus Imperatoribus Gestas Complectens, una història entre l'arribada al tron de Lleó V l'Armeni (813) i la mort de Romà I Lecapè (948). Aquesta obra té poc a veure amb l'obra anònima coneguda com a Teòfanes continuat, encara que coincideix en algunes parts.

## Referències

* ↑ 15.Leo Grammaticus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 744
# Boxer

Boxer és una escultura de l'artista i activista social Keith Haring, ubicada a la cruïlla entre Eichhornstraße i la Potsdamer Platz, davant del Grand Hyatt Hotel a Berlín, Alemanya. L'estàtua ocupa aquest lloc des del 1998, després de ser adquirida el 1996 i passar a formar part de la Daimler Art Collection, una sèrie d'obres en llocs públics, que inclouen Riding Bikes de Robert Rauschenberg, Balloon Flower de Jeff Koons, Prinz Friedrich Arthur von Homburg de Frank Stella i Galileo de Mark di Suvero,
Keith Haring va rebre la influència de dos principals focus. D'una banda els herois del pop art dels anys 60: Roy Lichtenstein, Robert Rauschenberg i sobretot Andy Warhol, amb qui va tenir una bona amistat des de 1983 en endavant; i d'altra banda l'obra escultòrica de Alexander Calder i Jean Tinguely.
Les formes arrodonides i els colors cridaners transformen, juntament amb les siluetes còmiques i els forats de les figures, la suposada agressivitat dels boxejadors en una abraçada gairebé eròtica sense cap indici d'agressió.

## Referències

* ↑ «Boxers by Keith Haring, Berlin, Germany» (en anglès). WayMarking. [Consulta: 2 maig 2015].
* ↑ «Keith Haring Untitled (Boxers), 1987» (en anglès). Art Collection. Daimler. [Consulta: 2 maig 2015].
* 1 2 «The Boxers, Two (funny) men of steel» (en anglès). Visit Berlin. Arxivat de l'original el 5 de març 2015. [Consulta: 2 maig 2015].
* ↑ «Keith Haring» (en anglès i alemany). artnews. Arxivat de l'original el 28 de gener 2016. [Consulta: 2 maig 2015].
# Josep Milà

Josep Milà és el nom dels següents personatges:
* Josep Milà Atset (Vilafranca del Penedès, 1921) un excursionista i alpinista català
* Josep Milà i Pi (Barcelona, 1853 - Esplugues de Llobregat, 1922) va ser un jurista, advocat i polític català
# Riu Mojave

El riu Mojave es troba a l'est de les muntanyes de San Bernardino (on neix a 959 m d'altitud) i el Desert de Mojave al Comtat de San Bernardino a Califòrnia. Desemboca al Llac Soda a 282 m d'altitud. Té una llargada de 180 km. El seu cabal mitjà és d'1,95 m3/segon. Una part del seu curs és en forma de riu subterrani sobretot entre Hesperia, Victorville i Barstow.
Els amerindis serrano habitaven la zona des de feia uns 8.000 anys.

## Ecologia

S'hi troba l'Afton Canyon una zona de preocupació del medi ambient amb zones de vegetació de ribera Hi ha el projecte de controlar les plantes exòtiques introduïdes especialment les del gènere Tamarix i restaurar les plantes típiques de la zona.

## Vegeu també

* Desert de Mojave

## Referències

* ↑ «Afton Canyon Natural Area» (en anglès). BUREAU OF LAND MANAGEMENT. Arxivat de l'original el 2015-12-06. [Consulta: 9 maig 2017].
* ↑ «Afton Canyon Riparian Restoration Project Fourth Year Status Report» (en anglès). BUREAU OF LAND MANAGEMENT. Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 9 maig 2017].

## Enllaços externs

* Philip Stoffer. «Changing Climates and Ancient Lakes» (en anglès). Desert Landforms and Surface Processes in the Mojave National Preserve and Vicinity. USGS, US Department of the Interior, 14-01-2004. Arxivat de l'original el 2012-12-05. [Consulta: 12 setembre 2009].
* Philip Stoffer. «Playas» (en anglès). Desert Landforms and Surface Processes in the Mojave National Preserve and Vicinity. USGS, US Department of the Interior, 14-01-2004. Arxivat de l'original el 2012-12-14. [Consulta: 12 setembre 2009].
* Philip Stoffer. «The Mojave River and Associated Lakes» (en anglès). Desert Landforms and Surface Processes in the Mojave National Preserve and Vicinity. USGS, US Department of the Interior, 14-01-2004. Arxivat de l'original el 2012-12-14. [Consulta: 12 setembre 2009].
# Tars

«Tars» té aquests significats:
* Tars (Turquia), ciutat de Turquia
* Tars (artròpodes), part de la pota de diversos artròpodes
* Tars (esquelet), part posterior del peu
* Tars (parpella), làmina constituïda per teixit fibrocartilaginós que s'estén per la cara posterior de la parpella i dona forma a la parpella
# Henri Ramirez

Henri Ramirez és un lingüista nascut a l'Algèria francesa i nacionalitzat brasiler, considerat un dels més reconeguts investigadors de les llengües indígenes sud-americanes.
Ramirez es va graduar en enginyeria a l'École Centrale des Arts et Manufactures el 1977. Posteriorment es va llicenciar i doctorar a la Universitat de Provença amb la tesi Le Parler Yanomamɨ des Xamatauteri. És professor de la Universitat Federal de Rondônia - Campus de Guajará-Mirim.

## Publicacions

Publicacions seleccionades de Henri Ramirez:

### Llibres

* Enciclopédia das línguas Arawak: acrescida de seis novas línguas e dois bancos de dados (2020)
* A Língua dos Hupd'äh do Alto Rio Negro: dicionário e guia de conversação (2006)
* As línguas indígenas do Alto Madeira: estatuto atual e bibliografia básica (2006)
* Dicionário da Língua Baniwa (2001)
* Línguas Arawak da Amazônia Setentrional: Comparação e Descrição (2001)
* A Fala Tukano dos Ye'pâ-Masa (1997)
* Le Bahuana: une nouvelle langue de la famille arawak (1992)

### Articles

* Koropó, puri, kamakã e outras línguas do Leste Brasileiro (Ramirez, Vegini & França 2015)
* O lwarázu do Guaporé (tupi-guarani): primeira descrição lingüística (Ramirez, Vegini & França 2017)

### Dissertacions

* Le Parler Yanomamɨ des Xamatauteri (1994)
* Une nouvelle langue de la famille Arawak (1992)
* Aspects de la morpho-syntaxe du Yanomamɨ (1991)

## Referències

* ↑ «350 Línguas – Vocabulários Seletos» (en anglès americà). Museu Goeldi. [Consulta: 10 maig 2024].
* ↑ Denny Moore, "Henry Ramirez–Linguist in Amazonia," International Journal of American Linguistics 75, no. 3 (July 2009): 433-433. doi:10.1086/605419
* ↑ Henri Ramirez. Plataforma Lattes. Ministério da Ciência, Tecnologia, Inovações e Comunicações.
* ↑ Ramirez, Henri. Vocabulários seletos (fauna, flora, léxico básico) de 350 línguas das Terras Baixas da América do Sul. Museu Goeldi.
* ↑ Biblioteca Digital Curt Nimuendajú

## Vegeut ambé

* Aryon Rodrigues
* Lucy Seki
* Geraldo Lapenda
* Llengües arawak
* Enciclopédia das línguas Arawak

## Enllaços externs

* Perfil de Henri Ramirez al catàleg d'Invertigadors de Llengües Indígenes Sud-Americanes (Biblioteca Digital Curt Nimuendajú)
* Google Scholar
* Acervo de Línguas Indígenas - Museu Paraense Emílio Goeldi
# Io sono Mia

Io sono Mia (literalment en català: sóc Mia, però també soc meva) és una pel·lícula italiana de Riccardo Donna estrenada el 2019. Interpretada per Serena Rossi, Lucia Mascino i Maurizio Lastrico, narra la vida de la cantant Mia Martini. La pel·lícula és una producció d'Eliseo Fiction de Luca Barbareschi en col·laboració amb Rai Fiction.
La pel·lícula narra la vida de Mia Martini, incloent-hi la seva carrera artística, el seu entorn, la seva germana Loredana, els directius que coneixia i les seves relacions violentes amb els seus pares.

## Argument

La pel·lícula comença el 1989 a la ciutat de Sanremo, durant el Festival de Sanremo, amb un flashback que es remunta al 1970. Alguns episodis de la seva infantesa, la seva vida, artístics i familiars, s'esmenten en una entrevista concedida per l'artista a un periodista poques hores abans de cantar al Festival de 1989.
El 1970, la cantant va participar al Festival amb la cançó Almeno tu nell'universo (Almenys tu a l'univers), després va arribar un període dramàtic de calúmnies llençades a finals dels anys 70 per un productor que acusava a Mia de portar mala sort. Aleshores, Mia viu una història d'amor problemàtica amb el fotògraf milanès Andrés (inspirat en Ivano Fossati, que no volia participar en la pel·lícula) del qual va romandre enamorada durant deu anys. La pel·lícula també evoca el personatge del capritxós Anthony inspirat en Renato Zero que, com Fossati, no va voler ser esmentat.

## Repartiment

* Serena Rossi: Mia Martini
* Maurizio Lastrico: Andrès
* Lucia Mascino: Sandra Neri
* Dajana Roncione: Loredana Bertè
* Antonio Gerardi: Alberigo Crocetta
* Nina Torresi: Alba Calia
* Daniele Mariani: Anthony
* Francesca Turrin: Manager de Mia
* Fabrizio Coniglio: Roberto Galanti
* Gioia Spaziani: Maria Salvina Dato
* Duccio Camerini: Giuseppe Radames Bertè
* Simone Gandolfo: Redactor en cap
* Corrado Invernizzi: Charles Aznavour
* Edoardo Pesce: Franco Califano
* Mauro Serio: medtge

## Premis

* Nastro d'Argento especial 2019: Serena Rossi

## Referències

* ↑ «Ascolti - TV Martedì 12 febbraio 2019. Boom per Io sono Mia (31%). Il Collegio 6.7%, Canale 5 al 5.6%» (en italià). davidemaggio.it, 12-02-2019. [Consulta: 14 maig 2020].
* ↑ «Io sono Mia, ecco il trailer del biopic su Mia Martini» (en italian). rollingstone.it, n.d.. [Consulta: 13 maig 2020].
# Dr. Mann-Grundig

L'equip Dr. Mann-Grundig va ser un equip ciclista belga, de ciclisme en ruta que va competir entre 1960 a 1970.

## Principals resultats

* Bordeus-París: Marcel Janssens (1960), Herman Van Springel (1970)
* Volta a Bèlgica: Peter Post (1963)
* Tour del Nord: Jos Huysmans (1964)
* A través de Flandes: Herman Van Springel (1966)
* Fletxa Brabançona: Roger Rosiers (1967), Willy In 't Ven (1969), Herman Van Springel (1970)
* A través de Flandes: Daniel Van Ryckeghem (1967, 1970)
* Volta a Llombardia: Herman Van Springel (1968)
* Fletxa Valona: Jos Huysmans (1969)
* París-Tours: Herman Van Springel (1969)
* Gran Premi de les Nacions: Herman Van Springel (1969, 1970)
* Amstel Gold Race: Georges Pintens (1970)
* Quatre dies de Dunkerque: Willy Vaneste (1970)
* E3 Harelbeke: Daniel Van Ryckeghem (1970)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 1 participacions (1966)
** 0 victòries d'etapa:
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:
* Tour de França
** 3 participacions (1966, 1969, 1970)
** 2 victòries d'etapa:
*** 2 el 1969: Herman Van Springel (2)
** 0 classificacions secundàries:
* Volta a Espanya
** 1 participacions (1970)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1970: Willy In 't Ven
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:

## Enllaços externs

* Plantilles a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Bolitoglossa conanti

Bolitoglossa conanti és una espècie d'amfibi urodel de la família Plethodontidae present a l'Amèrica Central des del nord-oest d'Hondures fins a l'extrem nord-oest del Salvador. Hom creu que també es troba als territoris adjacents de Guatemala.
Mesura 6 cm de llargària. Cua llarga (ultrapassa fins a 1,1 vegades la resta del cos). Coloració molt variable: el dors és de color marró fosc clapejat amb negre o rogenc-marró clapejat de groc daurat, de vegades amb una franja longitudinal dorsal vermellosa clara. Les parts ventrals són del mateix color, encara que hi pot presentar taques grises argentades. L'iris és groc clapejat de negre o marbrejat de groc i marró.
Viu entre 1.370-2.000 msnm en boscos subtropicals i plantacions. Realitza la posta tant sobre bromèlies com a terra. Les seua principal amenaça és la pèrdua de l'hàbitat a causa de l'expansió agrícola i els incendis forestals. A més, a Guatemala, se n'han detectat exemplars afectats per fongs.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 The American Museum of Natural History (anglès)
* ↑ AmphibiaWeb (anglès)
* 1 2 3 IUCN SSC Amphibian Specialist Group (2020). "Bolitoglossa conanti." 2020 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2020. [Consulta: 15 agost 2023]

## Bibliografia

* McCranie, J.R. i Wilson, L.D., 1993 A review of the Bolitoglossa dunni group (Amphibia: Caudata) from Honduras with the description of three new species. Herpetologica: 1-15.
* McCranie, J.R. i Wilson, L.D., The Amphibians of Honduras. Society for the Study of Amphibians and Reptiles, Ithaca (Nova York).2002
* Parra-Olea, García-París i Wake, Biol. 2004, J. Linn. Soc., 81: 336.

## Enllaços externs

* CalPhotos (anglès)
* BioLib (anglès)
* Catalogue of Life (anglès)
* Caudata Culture Arxivat 2010-04-16 a Wayback Machine. (anglès)