OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andrade

«Andrade» té aquests significats:
* Andrade (Califòrnia), localitat del comtat d'Imperial (Califòrnia, EUA)
* Biografies:
** Armando Andrade Tudela (Lima, Perú, 1975), artista que viu i treballa a Saint Etienne (França)
** Benigno Andrade (1908 - 1952), anarquista i guerriller antifranquista
** Edward Andrade (1887 - 1971), físic, escriptor i poeta anglès
** Elinton Andrade (1979, Santa Maria), futbolista brasiler que juga de porter a l'Olympique de Marseille
** Eugénio de Andrade (Póvoa de Atalaia, 1923 - Porto, 2005), poeta i prosista portuguès
** Joaquim Adrego Andrade (1969), ciclista portuguès de 1989 a 2008
** Joaquim Andrade (1945), ciclista portuguès de 1965 a 1975
** Jorge Andrade (Lisboa, 1978), futbolista portuguès d'origen cap-verdià
** José Leandro Andrade (1901 – 1957), futbolista uruguaià
** Juan Andrade Rodríguez (Madrid, 1898 – 1981), polític, periodista i editor comunista espanyol
** Leonor Andrade (1994), cantant i actriu portuguesa
** Mário de Andrade (São Paulo, 1893- 1945), poeta, novel·lista, assagista i musicòleg brasiler
** Marta Andrade (Barcelona, 1972), esportista de patinatge artístic sobre gel
** Maxwell Cabelino Andrade o Maxwell Andrade (Cachoeiro de Itapemirim, Brasil, 1981)
** Oceano Andrade da Cruz (São Vicente, Cap Verd), futbolista portuguès
** Oswald de Andrade (São Paulo, 1890 — 1954), assagista i dramaturg
** Rafael Andrade Navarrete (Ardales, 1856 - Madrid, 1928), advocat i polític espanyol, ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts durant el regnat d'Alfons XIII
** Lila Yolanda Andrade
# Fontanafredda

Fontanafredda (friülà Fontanefrede ) és un municipi italià, dins de la província de Pordenone. L'any 2007 tenia 11.059 habitants. Limita amb els municipis d'Aviano, Brugnera, Budoia, Caneva, Polcenigo, Porcia, Roveredo in Piano i Sacile.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Giovanni Baviera | Llista cívica |
# Ficciones

Ficciones és una col·lecció de contes de Jorge Luis Borges en la qual figuren dos pròlegs. La crítica especialitzada l'ha aclamat com un dels llibres que van ajudar a definir el rumb de la literatura del segle XX. Així mateix, la seva publicació, el 1944, col·locà Borges en un primer pla de la literatura universal.

## Història editorial de Ficciones

Ficciones consta de dues parts: El jardín de senderos que se bifurcan i Artificios. Malgrat la separació en parts, aquestes no difereixen en estil (l'única diferència palpable són les dates en què van aparèixer els textos i que Artificios és lleugerament més breu que El jardín). Per altra part, no sense certa ironia, Borges anota al pròleg d'Artificios que els relats inclosos en aquesta part són "d'execució menys maldestre" (Borges, 1995:119) que els de El Jardín. La divisió del llibre en dos és deguda al fet que la primera part havia estat publicada originàriament tres anys abans, el 1941, com un llibre individual.
A la sèrie de contes que constituïen El jardín de senderos que se bifurcan Borges va agregar sis contes més, agrupats sota el títol general d'Artificios, per a diferenciar-los d'alguna manera dels contes d'El jardín, i les dues parts, aleshores, prengueren el nom de Ficciones.
El 1956, Borges afegiria encara tres contes més a la col·lecció (o a "la sèrie", com ell preferia anomenar-la) i els inclouria en l'apartat d'Artificios.

## Contingut

El jardín de senderos que se bifurcan
* Pròleg
* Tlön, Uqbar, Orbis Tertius
* El acercamiento a Almotásim
* Pierre Menard, autor del Quijote
* Las ruinas circulares
* La lotería en Babilonia
* Examen de l'obra de Herbert Quain
* La biblioteca de Babel
* El jardín de senderos que se bifurcan
Artificios
* Pròleg d'Artificios
* Funes el memorioso
* La forma de la espada
* Tema del traidor y del héroe
* La muerte y la brújula
* El milagro secreto
* Tres versiones de Judas
* El fin
* La secta del Fénix
* El Sur

## Bibliografia

* BORGES, Jorge Luis, En Sur, EMECÉ, 1999.
* BORGES, Jorge Luis, Ficciones, Alianza, 1997.
* GRAU, Cristina, Borges y la arquitectura Catedra, 1989.

## Vegeu també

* El Aleph
* El libro de arena
* Els 100 llibres del segle de Le Monde

## Enllaços externs

* Fundación Internacional Jorge Luis Borges.
* Antología poética con obras de todos sus libros de poesía.
# Almussa

Una almussa era una capa d'espatlla de pell desgastada portada com a hàbit coral a l'edat mitjana, especialment a Anglaterra. Inicialment, era emprada per la població en general. Es va trobar finalment sent emprada per alguns canonges regulars, com l'almutium blanc portat sobre el braç pels canonges Premonstratencs. També sobreviu a l'esclavina i a la caputxa emprades per alguns preveres anglicans.
L'almussa és definida per E. L. Cutts com una esclavina de drap negre amb una caputxa, folrada de pell, usat en el cor pels canonges, i en alguns comtats d'Anglaterra pels rectors parroquials. La capa acadèmica és un derivat de l'almussa medieval.

## Referències

* ↑ "A New Look for Women." Arts and Humanities Through the Eras. Gale. 2005. Retrieved August 13, 2012 from HighBeam Research: http://www.highbeam.com/doc/1G2-3427400451.html Arxivat 2018-10-20 a Wayback Machine.
* ↑ Cutts, E. L. (1895) A Dictionary of the Church of England; 3rd ed. London: S.P.C.K.; pp. 17-18

## Enllaços externs

* Almussa a About.com Arxivat 2008-12-07 a Wayback Machine. (anglès)
# Almunient

Almunient (en castellà: Almuniente) és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca dels Monegres.
# Anders Danielsen Lie

Anders Danielsen Lie (Oslo, 1 de gener de 1979) és un actor, músic i metge noruec. És conegut per la seva dilatada col·laboració amb el director Joachim Trier, amb papers principals a les seves pel·lícules Reprise (2006), Oslo, 31st august (2011) i The Worst Person in the World (2021).

## Trajectòria

Lie va estudiar grec antic (1997-1998), musicologia (2001-2003) i medicina (1999-2007) a la Universitat d'Oslo. L'11 d'abril de 2011 Lie va publicar This is autism, un àlbum conceptual amb música escrita, interpretada i produïda per ell mateix, basat en enregistraments de la seva infància.
Va debutar al cinema quan tenia 11 anys en el paper principal de Herman (1990) d'Erik Gustavson. El 2016 va coprotagonitzar amb Kristen Stewart la pel·lícula de thriller psicològic sobrenatural d'Olivier Assayas, Personal Shopper, que va ser seleccionada en competició al 69è Festival Internacional de Cinema de Canes. Lie és conegut per interpretar personatges emocionalment complexos, de vegades amb trastorns mentals. El 2018 va retratar l'autor dels atemptats de Noruega de 2011 al docudrama de Paul Greengrass 22 July.
Lie va interpretar papers destacats a les pel·lícules del 2021 The Worst Person in the World de Joachim Trier i L'illa de Bergman de Mia Hansen-Løve. Ambdues pel·lícules van ser seleccionades per al 74è Festival Internacional de Cinema de Canes, va rebre el premi de la National Society of Film Critics Award al millor actor secundari 2022 i la seva actuació va ser considerada una de les 10 millors actuacions cinematogràfiques del 2021 per la revista Time. La pel·lícula també va ser declarada la millor pel·lícula del 2021 per Vanity Fair i The Atlantic.
Anders Danielsen Lie és metge i, entre pel·lícules, manté la seva pràctica treballant com a metge comunitari a Oslo. Ha continuat mantenint una carrera interpretativa d'èxit i la seva pràctica mèdica des que es va graduar a la facultat de medicina.
El 2007, Lie i la psicòloga Maria Øverås van escriure un llibre d'educació sexual en noruec per a joves, Sex og sånt. El llibre va rebre un premi del Ministeri de Cultura i Igualtat a la millor obra de no-ficció i també va ser nominat al Premi Brage, un dels premis literaris més prestigiosos de Noruega.

## Referències

* 1 2 3 Wood, Gaby «Northern Lights». , 17-05-2012.
* ↑ «Festival de Cannes - From 15 to 26 May 2013». Festival-cannes.com. [Consulta: 17 agost 2012].
* ↑ «Anders Danielsen Lie». Panorama Agency. Arxivat de l'original el 5 de gener 2022. [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ «The 10 Best Movies of 2021» (en anglès americà). Vanity Fair, 1 December 2021. [Consulta: 28 abril 2022].
* ↑ Sims, David. «The 10 Best Films of 2021» (en anglès). The Atlantic, 7 December 2021. [Consulta: 28 abril 2022].
* ↑ Canfield, David. «Meet Anders Danielsen Lie: Doctor, COVID-19 Hero, and Movie Star». [Consulta: 15 gener 2022].
# Filó de Biblos

Herenni Filó (llatí: Herennius Philos), més conegut com a Filó de Biblos (en grec antic: Φίλων ὁ Βύβλιος) va ser un gramàtic i polígraf grec. Suides diu que va ser cònsol quan tenia 78 anys, vers el 104 o més probablement el 124 (no apareix esmentat als Fasti, de manera que hauria estat cònsol sufecte).
Va viure al segle i i començaments del segle ii. Devia néixer en temps de Neró, i va escriure en temps d'Hadrià sobre el regnat d'aquest emperador, però com que aquest va regnar després del 117, si al 104 ja tenia 78 anys, el 117 hauria tingut 91 anys.
Eusebi de Cesarea el fa nadiu de Biblos, ciutat de Fenícia, i diu que va traduir a un escriptor fenici de nom Sancuniató (grec antic: Σαγχουνιάθων, Sankhuniáthōn) sobre mitologia fenícia. Suides també diu que va escriure un llibre sobre l'adquisició i la selecció de llibres (Περὶ κτήσεως καὶ ἐκλογη̂ς βλβλίων), en dotze llibres, i també una Crestomatia (Περὶ χρηστομαθείας). Hermip de Beirut va ser deixeble seu.
Eudòxia Macrembolitissa diu que va escriure quatre llibres d'epigrames. Hi ha erudits que li atribueixen un comentari sobre la Metafísica d'Aristòtil, les obres retòriques (Ῥητορικὸν) i Περὶ διαφόρων σημαινομένων. Esteve de Bizanci el fa autor de Πεὶ ἐατρικῶν, presumiblement sobre la vida de metges destacats. Eusebi indica dos llibres: Ἱστορία παράδοξον i Ἐθωδιῶν ὑπομνήματα. Finalment, Vossius li atribueix Αἰθιπικά.

## Referències

* 1 2 Suda s.v. Φίλων.
* 1 2 Forbes, Peter Barr Reid, "Philon of Byblos" in The Oxford Classical Dictionary, New York, New York.: Oxford University Press, 1991, p.823.
# Filó de Gàdara

Filó de Gàdara (grec antic: Φίλων) va ser un matemàtic grec probablement nascut a Gàdara, que va viure al segle II.
No se sap res de la seva biografia, excepte que va tenir per deixeble a Esporos de Nicea, i que va millorar l'aproximació que havia fet Arquimedes del nombre π. Aquesta afirmació, que prové d'Esporos, la explica Eutoci al seu comentari sobre l'esfera i el cilindre, i diu que va arribar als 10.000 decimals al determinar el valor de π.

## Referències

* ↑ 4.Philon of Gadara a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 308
# Filó de Larisa

Filó de Larisa (grec antic: Φίλων, llatí: Philon; Larisa de Tessàlia, segles II i I aC) fou un filòsof grec.
Durant quinze anys fou deixeble de Clitòmac Àsdrubal, que llavors dirigia l'Acadèmia. Succeí a aquest l'any 110 aC, i va romandre a Atenes fins a l'any 88 aC. Aquell any, per les agitacions del país degudes a la guerra de Mitridates VI Eupator, es traslladà a Roma. Allí obrí una escola de filosofia i d'oratòria, i entre els seus alumnes es comptava Ciceró, el qual ens parla d'ell en moltes de les seves obres. Numeni d'Apamea i Sext Empíric el presenten com el fundador d'una quarta Acadèmia, recolzant-se en el fet que rectificà el probabilisme o semi-escepticisme en què aquella escola havia caigut en mans d'Arcesilau de Pítana i Carnèades.
Per influx del seu mestre Clitòmac, en un principi Filó es mostrà adversari dels estoics, ampliant la crítica de la seva teoria del coneixement; però més tard, ja establert a Roma, adoptà una posició diferent. Suposava que el pensament que guià en Carnèades i els seus addictes no diferia fonamentalment del de Plató, i així entenia continuar l'obra d'aquells, cosa que comportà un retorn al dogmatisme. No negava que la representació vingués d'un objecte, però si la possibilitat de demostrar que fos semblant a ell.
El criteri de la fantasia catalèotica dels estoics li semblava inadmissible. La seva actitud sembla respondre al desig d'evitar les conseqüències de l'escepticisme absolut. A més, es proposava, en la seva filosofia portar a l'home per mitjans teòrics a la felicitat, com el metge el condueix a la salut. Les seves idees no són conegudes per Ciceró, Sext Empíric, Plutarc, Estobeu, i Diògenes Laerci i altres escriptors de l'antiguitat.
Les idees de Filó de Larisa són simptomàtiques, perquè responen a l'estat d'esperit de l'època en què conflueixen la cultura grega i romana i comença l'eclecticisme.

## Referències

* ↑ Hankinson, R. J.. The Sceptics (en anglès). Taylor & Francis, 2009, p.105. ISBN 0415203538.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Tom núm, 23. pàg. 1465 ISBN 84-239-4523-5
# Filó de Tars (diaca)

Filó de Tars (en llatí Philon, en grec antic Φίλων) fou un diaca grec.
Va ser company d'Ignasi d'Antioquia, i va fer el viatge amb ell des de l'Orient fins a Roma l'any 107. Ignasi l'esmenta dues vegades a les seves epístoles (epistolae). se suposa que hauria escrit el Martyrium Ignatii juntament amb Rheus Agatopus, on es descriu la condemna d'Ignasi per l'emperador Trajà i la seva mort devorat per les feres del circ.

## Referències

* ↑ 13.Philon of Tarsus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 309
# Mulianka

El Mulianka - Мулянка (rus) - és un riu de Rússia. Passa pel krai de Perm. És un afluent per l'esquerra del Kama. El Mulyanka té 52 quilòmetres de llarg i l'àrea de la seva conca de drenatge és de 460,7 quilòmetres quadrats, té 35 afluents; el més gran d'ells és el seu afluent esquerre, Pyzh.

## Referències

* ↑ М. С. Алексевнина, Е. В. Преснова Состояние бентофауны реки Мулянки (бассейн Камы) в условиях антропогенной нагрузки. / Экосистемы малых рек: биоразнообразие, экология, охрана. Тезисы докладов II Всероссийской конференции. Борок, 16—19 ноября 2004 г. (PDF Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.) — Институт биологии внутренних вод им. И. Д. Папанина.(rus)
# Muljinapura

Muljinapura o Mulajinapura fou un estat tributari protegit de l'agència de Mahi Kantha a la presidència de Bombai. Estava format per 1 sol poble, amb 220 habitants el 1881. El sobirà era el mateix que el de Deloli. Els seus ingressos es comptaven junt amb els de Deloli. Pagava un tribut de 25 rúpies al Gaikwar de Baroda.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Mull of Kintyre (cançó)

«Mull of Kintyre» és una cançó escrita per Paul McCartney i Denny Laine i interpretada pel grup Wings. La cançó va ser escrita en honor de la pintoresca península de Kintyre, Escòcia, on McCartney va comprar High Park, una casa de camp i el promontori o Mull of Kintyre, després d'haver patit una crisi el 1966.
La cançó va ser un èxit al Regne Unit a la fi de 1977, esdevingué l'èxit de la temporada nadalenca d'aquell any, i fou el primer senzill en aquell país a vendre dos milions de còpies.

## Enllaços externs

* Arxiu de cançons de MPL Communications
* Paul McCartney - Mull of Kintyre
# Negarnaviricota

El fílum Negarnaviricota inclou tots els virus d'ARN monocatenari de sentit negatiu (grup V a la classificació de Baltimore), excepte el virus de l'hepatitis delta. Està dividida en els subfílums Haploviricotina i Polyploviricotina. El nom prové del llatí: nega- ("negatiu" pel sentit de l'ARN), -RNA- (ARN en angès) i -viricota, el sufix emprat en taxonomia pels fílums de virus.

## Taxonomia

La taxonomia del fílum Negarnaviricota fins al nivell d'ordre és el següent:
Fílum: Negarnaviricota
* Subfílum Haploviricotina
** Classe Chunqiuviricetes
*** Ordre Muvirales
** Classe Milneviricetes
*** Ordre Serpentovirales
** Classe Monjiviricetes
*** Ordre Jingchuvirales
*** OrdreMononegavirales
** Classe Yunchangviricetes
*** Ordre Goujianvirales
* Subfílum Polyploviricotina
** Classe Ellioviricetes
*** Ordre Bunyavirales
** Classe Insthoviricetes
*** Ordre Articulavirales

## Referències

* 1 2 ; Krupovic, Mart; Zhang, Yong Zhen; Maes, Piet; Dolja, Valerian; Koonin, Eugene V.«Megataxonomy of negative-sense RNA viruses» (docx) (en anglès). Arxivat de l'original el 13 de gener 2019. [Consulta: 12 gener 2019].
* 1 2 «International Committee on Taxonomy of Viruses (ICTV)» (en anglès). International Committee on Taxonomy of Viruses (ICTV), 01-07-2018. [Consulta: 27 març 2020].
# Fabio Grosso

Fabio Grosso (nascut a Roma, Itàlia, el 28 de novembre del 1977), és un futbolista italià. Grosso ha estat internacional per la selecció d'Itàlia entre el 2003 i el 2009. El 2006 va aconseguir un dels seus majors èxits com a jugador en guanyar la Copa del Món amb la seva selecció.

## Palmarès
### Calcio Chieti

* 1 Serie C2: 2000-01.

### US Palermo

* 1 Serie B: 2003-04.

### Inter de Milà

* 1 Serie A: 2006-07.
* 1 Supercopa d'Itàlia: 2006.

### Olympique Lyonnais

* 1 Ligue 1: 2007-08.
* 1 Copa francesa: 2007-08.
* 1 Supercopa francesa: 2007.

### Juventus FC

* 1 Serie A: 2011-12.

### Selecció Italiana

* 1 Copa del Món: 2006.

## Referències

* 1 2 «Perfil i estadístiques de Fabio Grosso» (en anglès). transfermarkt.de.

## Enllaços externs

* Grosso Arxivat 2010-02-01 a Wayback Machine. a juventus.com (anglès)
* Fabio Grosso a FootballDatabase (anglès)
Fabio Grosso - Competicions internacionals :
Selecció de futbol d'Itàlia – Copa del Món de futbol 2006
1 Buffon •
2 Zaccardo •
3 Grosso •
4 De Rossi •
5 Cannavaro •
6 Barzagli •
7 Del Piero •
8 Gattuso •
9 Toni •
10 Totti •
11 Gilardino •
12 Peruzzi •
13 Nesta •
14 Amelia •
15 Iaquinta •
16 Camoranesi •
17 Barone •
18 Inzaghi •
19 Zambrotta •
20 Perrotta •
21 Pirlo •
22 Oddo •
23 Materazzi •
Entrenador: Lippi
Selecció de futbol d'Itàlia – Eurocopa 2008
1 Buffon •
2 Panucci •
3 Grosso •
4 Chiellini •
5 Gamberini •
6 Barzagli •
7 Del Piero •
8 Gattuso •
9 Toni •
10 De Rossi •
11 Di Natale •
12 Borriello •
13 Ambrosini •
14 Amelia •
15 Quagliarella •
16 Camoranesi •
17 De Sanctis •
18 Cassano •
19 Zambrotta •
20 Perrotta •
21 Pirlo •
22 Aquilani •
23 Materazzi •
Entrenador: Donadoni
Selecció de futbol d'Itàlia – Copa Confederacions 2009
1 Buffon •
2 Santon •
3 Grosso •
4 Chiellini •
5 Cannavaro •
6 Legrottaglie •
7 Pepe •
8 Gattuso •
9 Toni •
10 De Rossi •
11 Gilardino •
12 De Sanctis •
13 Gamberini •
14 Amelia •
15 Iaquinta •
16 Camoranesi •
17 Rossi •
18 Palombo •
19 Zambrotta •
20 Montolivo •
21 Pirlo •
22 Dossena •
23 Quagliarella •
Entrenador: Lippi :
# Ferdinand Konščak

Ferdinand Konščak (2 de desembre de 1703, Varaždin, Croàcia - † 10 de desembre de 1759, San Ignacio, Estats Units) fou un missioner, explorador, escriptor i cartògraf jesuïta.
Va fer els estudis primaris i secundaris al seu poble natal, i amb setze anys fou admès com a novici al seminari de la Companyia de Jesús a Trenčín (Eslovàquia), després l'enviaren a estudiar els clàssics, dialèctica i retòrica a Leoben (Àustria), i després filosofia a Graz. El 1726 donà classes de gramàtica en una escola de jesuïtes a Zagreb, i entre el 1726 i el 1727 donà classes d'estudis clàssics en una escola a Buda (Hongria), el 1728 publicà un llibre de poemes titulat Nagadia versibus latinus, del 1727 al 1729 estudià teologia a la Universitat de Graz.
El 1729 partí cap a Cadis, d'on embarcà cap a Nova Espanya per iniciar-hi una vida missionera en els reductes de la península de Baixa Califòrnia. Des del 1732 fins a la seva mort participà activament en l'evangelització dels nadius, hi fundà missions, explorà la península, obrí camins, construí represes, escrigué infinitat de cartes que permeten conèixer la difícil vida dels missioners, aprengué les llengües dels nadius, fou constructor, miner i en general fou un esperit inquiet que triomfà amb la creu en una mà i l'eina de treballador a l'altra. Paral·lelament a la seva activitat misionera, Konšćak va contribuir en la producció d'una de les primeres descripcions geogràfiques de Califòrnia. També va produir el primer mapa geogràfic de la península mexicana de Califòrnia. Durant les expedicions de 1746, 1751 i 1753, va explorar sistemàticament aquesta península (fins a la desembocadura del riu Colorado) i va confirmar que Baixa Califòrnia era en efecte una península, en lloc d'una illa.
El 1748 li cou conferida la Missió de San Ignacio de Kadakaamán, en què construí el conjunt arquitectònic que encara hi persisteix, i el 1758 fou nomenat visitador i pare superior per a totes les missions de Baixa Califòrnia.

## Referències

* ↑ Husak, Mirko «The Cartographic Opus of Ferdinand Konšcak». Kartografija i geoinformacije, Vol.15, Núm. 25, 2016. ISSN: 1848-0713 [Consulta: 31 juliol 2017].
* ↑ Magaš, Damir; Feletar, Dragutin (ed.). «Overview of the development of Croatian Geography». A: The Geography of Croatia. Zadar: University of Zadar, 2015, p. 526-546. ISBN 978-953-331-078-7.
# Ferdinand Leitner

Ferdinand Leitner (Berlín, 4 de març de 1912 – Zuric, 3 de juny de 1996) va ser un director d'orquestra alemany. Leitner va estudiar amb Franz Schreker, Julius Prüwer, Artur Schnabel i Karl Muck.
També va ser estudiant de composició amb Robert Kahn. Va començar com a pianista, amb l'ajuda de Fritz Busch, i després esdevingué director als anys trenta. Va ser director del Teatre Nollendorfplatz de Berlín de 1943 a 1945; a Hannover del 1945 al 1946; a Múnic del 1946 al 1947; i el director general de música de l'⁣Òpera estatal de Württemberg (en alemany Staatstheater Stuttgart) a Stuttgart des de 1947 fins a 1969. Per homenatjar-lo, la ciutat de Stuttgart ha nomenat un pont per a vianants, que connecta la part superior (on es troba l'Staatstheater) i la part central del parc Schlossgarten (castell), en el seu nom (Ferdinand-Leitner-Steg).
És famós com a director d'⁣òpera, els seus compositors preferits són Wagner, Richard Strauss, Mozart i els compositors del segle XX Carl Orff i Karl Amadeus Hartmann. Va succeir a Erich Kleiber el 1956 com a director del Teatre Colón de Buenos Aires. De 1976 a 1980, va treballar a la Haia com a director principal de Het Residentie Orkest.
Entre els seus més de 300 enregistraments hi ha un enregistrament famós del Doktor Faust de Ferruccio Busoni. També va dirigir la Filharmònica de Berlín per al cicle de concerts per a piano de Beethoven de 1961 de Wilhelm Kempff.

## Referències

* ↑ Burkhard Laugwitz (translated Reinhard G. Pauly), "Robert Kahn and Brahms". The Musical Quarterly, 74(4), pp. 595-609 (1990).
* ↑ Ronald Stevenson, Review of recording of Busoni's Doktor Faust. Musical Times, 112(1535), p. 39 (1971).
* ↑ Calum MacDonald, Review of recordings of music of Busoni. Tempo (New Series, 50th Anniversary), 170, pp. 49-50 (1989).
* ↑ «Wilhelm Kempff: The Concerto Recordings». prestoclassical.co.uk. Presto Classical.