OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Canal de Manlleu

El Canal de Manlleu és una obra de Manlleu (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un canal construït amb còdols de riu que segueix el riu Ter en el seu pas a Manlleu. Nombrosos ponts el creuen per comunicar la ciutat amb el riu, però és la seva derivació industrial el que el fa tant o més important que la construcció del pont sobre el riu Ter al segle xv.

## Història

A Manlleu la industrialització està relacionada amb el riu, però sobretot amb el canal industrial que té antecedents en la séquia que des de 1769 feia funcionar el molí de dalt o d'en Miarons (actual molí de Can Vinyes) que a partir de 1829 s'aprofità per fer anar la fàbrica tèxtil adossada al molí. Des de 1841, quan Francesc Puget, Antoni Baixeres i Salvador Juncadelles van comprar els terrenys prop del molí per aixecar-hi les tres fàbriques. El canal es va anar eixamplant i allargant per cobrir les necessitats de les indústries que s'anaven instal·lant al costat del Ter per aprofitar-ne l'energia hidràulica.

## Referències

* 1 2 «Canal de Manlleu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Nobuko Jashima

Nobuko Jashima (麝嶋 伸子, 26 de desembre de 1959) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 1981. Va disputar 1 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 1981 | 1 | 0 |
| Total | 1 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)
# Nicolas Garcia

Nicolas Garcia (Elna, 16 d'agost de 1960) és un polític nord-català. Batlle de la ciutat rossellonesa d'Elna, i membre del Partit Comunista Francès, va exercir la batllia d'Elna durant tretze anys seguits (2001-2014) durant els quals va dur a terme una política de normalització lingüística i va impulsar la recuperació de la Maternitat d'Elna, després va exercir de conseller municipal a l'oposició.

## Trajectòria

Al capdavant d'una llista d'unió anomenada «Elne comm'une idée neuve» va recuperar la batllia el 2020 amb el 54,61% dels sufragis. Garcia s'ha expressat repetidament a favor de la independència de Catalunya.
L'abril del 2022, l'ajuntament Elna es va convertir en el primer consistori de la Catalunya Nord que va reconèixer oficialment el dret de debatre en català als plens malgrat l'oposició política de dretes. Tot va començar quan el regidor Pere Manzanares va fer una intervenció en català que, tanmateix, va traduir seguidament al francès. Més endavant, també van permetre l'ús del català els consistoris nord-catalans de Portvendres, Sant Andreu de Sureda, els Banys i Palaldà i Tarerac. Al setembre, però, el prefecte del departament dels Pirineus Orientals va decidir portar aquest municipis davant la justícia amb l'argument que l'única llengua oficial de la República Francesa és el francès.
El 18 d'abril del 2023, els cinc batlles van ser jutjats al Tribunal Administratiu de Montpeller acusats d'haver modificat el reglament municipal per tal de permetre l'ús de la llengua catalana als plens.

## Referències

* ↑ Garcia, Maria. «L'alcalde d'Elna, sobre la prohibició de parlar català als plens: "La llengua i la cultura catalanes són patrimoni d'Elna"». Ara, 24-09-2022. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «L'alcalde comunista d'Elna, a favor de la independència». El Punt Avui. [Consulta: 25 desembre 2017].
* ↑ «Le Blog de Nicolas Garcia - Ensemble, pour un monde meilleur !» (en francès). Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 25 desembre 2017].
* ↑ «Quan ja tothom ha dimitit i els partits han capitulat, encara pots dir no». Vilaweb. [Consulta: 18 juliol 2021].
* ↑ «L'alcalde comunista d'Elna, favorable a la independència». Nació Digital. [Consulta: 25 desembre 2017].
* ↑ «Elna, primer municipi de la Catalunya del Nord en què es podrà parlar en català als plens». El Punt Avui, 22-04-2022. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ Bou, Lluís. «Anticatalanisme a l'Ajuntament d'Elna perquè un càrrec parla en català». El Nacional, 04-02-2022. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ «La justícia francesa dona la raó a l'Estat i no accepta l'ús del català als plens municipals de la Catalunya Nord». Públic, 18-04-2023. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ Azzouzi, Alaaddine. «Judici a Montpeller: la convicció catalana evidencia la histèria lingüicida de l'estat francès». Vilaweb, 18-04-2023. [Consulta: 23 abril 2023].
# Llista de reis d'Astúries

Llista dels reis d'Astúries que van regnar al Regne d'Astúries, un dels principals regnes medievals de la península Ibèrica, des de la seva creació vers el 718 fins a la seva unió al Regne de Lleó el 924.
| Nom | Període | Nota |
| Pelai | 718-737 | Fill de Fàfila |
| Fàfila | 737-739 | Fill de l'anterior |
| Alfons I el Catòlic | 738-757 | Gendre de Pelai |
| Fruela I el Cruel | 757-768 | Fill de l'anterior |
| Aureli | 768-774 | Nebot d'Alfons I |
| Silo | 774-783 | Gendre d'Alfons I |
| Mauregat | 783-789 | Fill bastard d'Alfons I |
| Beremund I el Diaca | 789-791 | Germà d'Aureli |
| Alfons II el Cast | 791-841 | Fill de Fruela I |
| Ramir I | 842-850 | Fill de Beremund I. Contestat per Nepocià, que es fa dir rei el 842. |
| Ordoni I | 850-866 | Fill de l'anterior |
| Alfons III el Gran | 866-910 | Fill de l'anterior |
| Fruela II el Leprós | 910-925 | Rei privatiu d'Astúries |

## Vegeu també

* Dinastia asturlleonesa
* Llista de reines consorts d'Astúries
# Canal de Midnapore

El canal de Midnapore fou una obra destinada a la navegació i el reg construïda al districte de Midnapore a Bengala Occidental, Índia. La va iniciar la East India Irrigation and Canal Company el 1886; al cap de dos anys l'obra fou agafada pel govern; va iniciar el servei per reg el 1891. Formava part de l'Orissa Canals Scheme, però després separat i tractat com a projecte independent. Agafava l'aigua del riu Kangsabati i arribava fins al riu Hugli, creuant els rius Rupnarayan i Damodar. La llargada del canal principal era de 116 km (tots navegables) i amb els canals secundaris mesurava 430 km; l'aigua per segon era de 45 metres cúbics.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Níjnie Peni

Níjnie Peni - Нижние Пены (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 990 habitants. Pertany al districte (raion) de Rakítnoie.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования муниципального района "Ракитянский район" Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Aleksandrovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 9 gener 2022].
# Campionat d'Europa de velocitat individual femení

El Campionat d'Europa de velocitat individual femenina és el campionat d'Europa de Velocitat individual, en categoria femenina, organitzat anualment per la UEC. Es porten disputant des del 2010 dins els Campionats d'Europa de ciclisme en pista.

## Pòdiums dels Guanyadors

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| 2010 | Sandie Clair (FRA) | Kristina Vogel (GER) | Simona Krupeckaitė (LTU) |
| 2011 | Liubov Xulika (UKR) | Olga Panarina (BLR) | Viktoria Baranova (RUS) |
| 2012 | Olga Panarina (BLR) | Anastassia Vóinova (RUS) | Simona Krupeckaitė (LTU) |
| 2013 | Kristina Vogel (GER) | Elis Ligtlee (NED) | Jessica Varnish (GBR) |
| 2014 | Anastassia Vóinova (RUS) | Tania Calvo (ESP) | Kristina Vogel (GER) |
| 2015 | Elis Ligtlee (NED) | Anastassia Vóinova (RUS) | Kristina Vogel (GER) |
| 2016 | Simona Krupeckaitė (LTU) | Anastassia Vóinova (RUS) | Tania Calvo (ESP) |
| 2017 | Kristina Vogel (GER) | Mathilde Gros (FRA) | Daria Shmeleva (RUS) |

## Vegeu també

* Campionat del món de velocitat femenina

## Enllaços externs

* Web de l'UEC Arxivat 2016-10-24 a Wayback Machine.
* Palmarès a cyclebase.nl
# Can Boy

Can Boy és una obra del municipi de la Bisbal d'Empordà inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'estructura simètrica, format per un cos principal, de planta quadrada, i cossos laterals a banda i banda, més baixos que el central i amb galeries d'arcs de mig punt. El cos central és de planta baixa i dos pisos, i els laterals de planta baixa i un pis. La façana del cos central està dividida verticalment en tres parts, a la central de les quals és situada la porta d'accés. Tots els cossos es troben coronats per baranes de ceràmica. El conjunt es trobava inicialment envoltat de jardins, en l'actualitat desapareguts.

## Història

Can Boy, actualment coneguda com a Can Balaguer, va ser bastida per Agustí Boy i Deulofeu, fill de Palamós i establert a Cuba, on es va enriquir. De retorn a Catalunya va establir-se a la Bisbal. El 20 de març del 1867 el matrimoni format per Agustí Boy i Antònia González Acuña, oriünda de Matanzas, va adquirir la casa i terres de l'antic Mas Calonge, documentat des de segle xiv. La vella masia, que havia estat reformada l'any 1849, segons consta encara a la llinda de la porta d'accés, va ser ampliada amb els cossos laterals, que recordaven el país de procedència de la senyora i que eren del mateix estil que els de la casa de la família Martí-Sorias, també d'"americanos". Sembla probable, per les coincidències estilístiques, que ambdós edificis fossin bastits pel mateix arquitecte, Sureda i Deulovol, encara que no s'ha trobat documentació al respecte. Agustí Boy va dur a terme importants obres d'urbanització en els terrenys de l'antic mas, a partir del 1880.
En l'actualitat, Can Boy és utilitzada com a habitatge i magatzem de transports.

## Referències

* 1 2 3 «Can Boy». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Can Bracons

Can Bracons és una casa noucentista de Roda de Ter (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres de planta baixa i dos pisos i d'un sol eix. La porta principal és dovellada i d'arc de mig punt. A la dovella central, més gran que les altres, hi ha un escut amb el nom del propietari (J. BRACONS) i la data de la construcció (1930). Per accedir-hi hi ha tres graons amples i motllurats. De la façana destaca una estructura de fusta que, al primer pis, forma un balcó de barana de balustres sostingut per uns modillons i tancat per unes finestres de doble fulla amb els remitjos de formes geomètriques. Al segon pis s'hi obre el mateix balcó sense tancar que sosté una barbacana bastant sortida del plom de la façana. L'obertura és dovellada i d'arc de mig punt. Els murs estan recoberts amb cassetons de pedra i al segon pis, el pany de paret de sota la barbacana està estucat.

## Història

Durant els segles XVII i XVIII es construïren la majoria de les cases del nucli antic de Roda. Can Bracons segueix la primitiva estructura de casa que consisteix en dues parets unides per un embigat, de 4,5 m aproximadament. Però durant el segle XX aquestes cases són generalment transformades, sense canviar l'estructura bàsica.

## Referències

* 1 2 «Can Bracons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Marxa Gràcia-Montserrat

La Marxa Gràcia-Montserrat és una caminada de resistència no competitiva organitzada per la Unió Excursionista de Catalunya de Gràcia, que forma part del Circuit Català de Caminades de Resistència (CCCR) de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC).
La 'Marxa Gràcia-Montserrat' té com a objectiu aconseguir fer el recorregut que separa la plaça de la Vila de Gràcia de Barcelona i la plaça del Monestir de Montserrat, en un màxim de 19 hores. Es tracta d'un recorregut amb una distància de 62,6 quilòmetres, un desnivell positiu de 2.538 metres i un desnivell negatiu de 2.130 metres. Després de la sortida de la Vila de Gràcia, l'itinerari transcorre per Santa Creu d'Olorda, El Papiol, Ca n'Oliveró, Ullastrell, Coll d'Olesa, Pla del Fideuer, Aeri de Montserrat i, finalment Montserrat.

## Referències

* ↑ «34a Marxa de Gràcia – Montserrat». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC). [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «La marxa Gràcia Montserrat torna i aspira a superar les 100 inscripcions». L'Independent de Gràcia, 04-06-2022 [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ Setó, Albert «Els graciencs tornen a posar-se en camí cap a Montserrat». Betevé, 29-06-2013 [Consulta: 25 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Marxa Gràcia-Montserrat
# Beppe Grillo

Giuseppe Piero Grillo, més conegut com a Beppe Grillo (barri de San Fruttuoso, Gènova, 21 de juliol de 1948), és un humorista, milionari, actor, activista polític i bloguer italià. El seu bloc és un dels més seguits de tots els de llengua italiana. Va ser situat al setè lloc de la classificació mundial el 2009 per la revista Forbes. Grillo és el promotor d'un fòrum de discussió amb milers d'inscrits que s'anomenen comunament "grillini" o "amici di Beppe Grillo".
Ha inspirat diverses llistes cíviques que porten el seu nom i a l'octubre del 2009 capitanejà la naixença d'un nou partit polític: el Moviment 5 Estrelles.

## Biografia
### Inici de la seva carrera

Beppe Grillo va nàixer al si d'una família de classe mitjana. El seu pare, Enrico Grillo, dirigia una fàbrica de treball del metall (la Cannelli Grillo di Genova). Beppe es va diplomar en comptabilitat i encetà estudis universitaris a la facultat d'economia i comerç de la ciutat.
Treballà durant cert temps com a representant de comerç a l'àmbit del vestit i va ser aleshores quan casualment es descobrí una vocació d'humorista, mentre improvisava un monòleg durant un càsting. Més endavant, el 1977, quan feia un espectacle al cabaret milanès La Bullona, Pippo Baudo, un dels presentadors de televisió més famosos de l'estat italià, que presenciava l'acte es va adonar del potencial de Grillo i el va introduir al món de la pantalla petita.

### Anys vuitanta

Als anys vuitanta va ser protagonista dels programes: Te la do io l'America (1981) i Te lo do io il Brasile (1984), als quals es relatava la seva experiència personal durant la visita als Estats Units i Brasil, amb anècdotes i acudits al voltant de la cultura, l'estil de vida i la bellesa d'aquells llocs. Durant els anys successius va realitzar diversos programes, així com un famós anunci del iogurt Yomo

### Actualitat

El seu blog, en el qual expressa les seves opinions polítiques i socials, és el més visitat a Itàlia segons el motor de recerca Technorati.
El 2013 es presentà a les eleccions generals italianes.

## Enllaços externs

* http://www.beppegrillo.it/english.php Arxivat 2007-09-06 a Wayback Machine.
* http://beppegrillo.meetup.com/about Arxivat 2008-03-28 a Wayback Machine.
* http://www.time.com/time/europe/hero2005/grillo.html Arxivat 2005-10-13 a Wayback Machine.
* http://video.on.nytimes.com/?fr_story=61655113e906fb9d92d2d0a0b0a5bcba203e3568 Arxivat 2008-02-25 a Wayback Machine.
* http://www.newyorker.com/reporting/2008/02/04/080204fa_fact_mueller

## Referències

* ↑ Sidera, Alba. Feixisme persistent : radiografia de la Itàlia de Matteo Salvini. Barcelona: Saldonar, febrer del 2020. ISBN 978-84-17611-30-9.
* ↑ «Classificació a Technorati». Arxivat de l'original el 2012-11-11. [Consulta: 13 novembre 2012].
* ↑ «Per què el còmic Beppe Grillo pot esdevenir clau per a governar Itàlia?». VilaWeb, 21-02-2012. [Consulta: 24 febrer 2013].
# Villexavier

Villexavier és un municipi francès situat al departament del Charente Marítim i a la regió de la Nova Aquitània. L'any 2017 tenia 272 habitants. Té una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes.

## Demografia

El 2007 la població de fet de Villexavier era de 303 persones i 135 habitatges. Hi havia 121 famílies. La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 177 persones. El 2009 hi havia 117 unitats fiscals que integraven 271 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 14.572 €.
El 2007 hi havia una empresa de fabricació de material elèctric, una de fabricació d'altres productes industrials, cinc empreses de construcció i dues empreses de comerç i reparació d'automòbils així com una fusteria, una lampisteria, una empresa de construcció. L'any 2000 hi havia 23 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 630 hectàrees.

## Referències

* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Villexavier a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Villexavier a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Große Olympiaschanze

El Große Olympiaschanze (en català: Gran Trampolí Olímpic) és un trampolí de salts amb esquís situat a Garmisch-Partenkirchen (Alemanya).

## Història

Aquest trampolí fou construït l'any 1921 i el 1936 formà part de l'anomenat Olympia Skistadion, l'estadi olímpic que allotjà la competició de salts amb esquís, de combinada nòrdica i d'esquí de fons durant la realització dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1936 a Garmisch-Partenkirchen.
Al llarg de la seva història a més d'allotjar la competició de salts durant els Jocs Olímpics d'hivern de 1936 també ha estat seu de la Copa del Món de salts amb esquís i del Torneig dels Quatre Trampolins, sent la seu de l'edició més mediàtica l'1 de gener de cada any.
Aquest trampolí va formar part de la candidatura de Múnic com a seu dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2018.

## Referències

* ↑ IV Olympische Winterspiele 1936 (en alemany). Berlín: Amtlicher Bericht.
* ↑ Browne, Ken. «Dawid Kubacki breaks hill record to take Garmisch-Partenkirchen win» (en anglès). COI, 01-01-2021. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ «FACTBOX-Olympics-Munich 2018 winter Olympics bid» (en anglès). Reuters, 04-07-2011.

## Enllaços externs

* (alemany) informació a la xarxa Arxivat 2010-08-13 a Wayback Machine.
# Großdubrau

Großdubrau (alt sòrab: Wulka Dubrawa) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Es troba a 12 kilòmetres de Bautzen. En el segle xix, segons les estadístiques d'Arnošt Muka, el 81% de la població eren sòrabs, però el percentatge s'ha vist reduït des d'aleshores.

## Divisió administrativa

El municipi és dividit en 20 districtes, que antigament eren comunitats independents:
* Großdubrau amb els llogarets:
** Großdubrau (Wulka Dubrawa), 1751 h.
** Kleindubrau (Mała Dubrawa), 144 h.
** Brehmen (Brěmjo), 124 h.
** Crosta (Chróst), 510 h.
* Commerau amb els llogarets:
** Commerau (Komorow), 207 h.
** Kauppa (Kupoj), 96 h.
** Jetscheba (Jatřob), 89 h.
** Göbeln (Kobjelń), 66 h.
* Klix amb els llogarets:
** Klix (Klukš), 278 h.
** Spreewiese, bis 1911: Leichnam (Lichań), 150 h.
** Särchen (Zdźar), 74 h.
** Salga (Załhow), 76 h.
** Neusärchen (Nowe Zdźarki), 31 h.
* Quatitz amb els llogarets:
** Quatitz (Chwaćicy), 273 h.
** Dahlowitz (Dalicy), 78 h.
** Jeschütz (Ješicy), 77 h.
** Kronförstchen (Křiwa Boršć), 92 h.
** Margarethenhütte (Margarěćina hěta), 24 h.
* Sdier amb els llogarets:
** Sdier (Zdźěr), 312 h.
** Zschillichau (Čelchow), 90 h.

## Personatges il·lustres

* Andreas Gärtner (Handrij Zahrodnik; 1654-1727), mecànic de Quatitz
* Ota Wićaz / Otto Lehmann (* 1874-1952), poeta Quatitz
* Johann Cilenšek (1913-1998), compositor Großdubrau
* Jürgen Lehmann (*1934), escriptor Großdubrau

## Enllaços externs

* Museu Margarethenhütte
* Web de Spreewiese Arxivat 2008-02-15 a Wayback Machine.
* Web de Klix Arxivat 2011-04-10 a Wayback Machine.
# Vicenç Oller i Company

Vicenç Oller i Company (segle XX - 23 d'abril de 2023) fou un polític i economista català.
Va ser secretari general de Foment del Treball durant la presidència de Carles Ferrer Salat. Va ser el conseller d'Indústria i Energia entre 1980 i 1984. Va ser assessor del govern d'Artur Mas i president del Cercle d'Economia en dues etapes (1979-1980 i 1987-1989). Va formar part del consell d'administració de La Caixa fins a l'any 2008. També va ser membre de la Societat Catalana d'Economia i vocal de la Fundació Economia i Empresa. Vidu de Magdalena Mas March, es va casar amb Montserrat Arqué. Va tenir 2 fills.

## Referències

* ↑ «Vicenç Oller, l'home tranquil que seduïa tothom, per Toni Rodríguez», 26-04-2023. [Consulta: 2 juliol 2023].
* ↑ «Muere Vicenç Oller, 'exconseller' de Industria y expresidente del Círculo de Economía» (en castellà), 23-04-2023. [Consulta: 2 juliol 2023].
* ↑ «Vicente Oller, presidente del Círculo de Economía». El País, 11-05-1979.
* ↑ Grans economistes catalans: Volum: 1: Figuerola, Vandellós, Sardà, Trias i Lluch. Institut d'Estudis Catalans. ISBN 9788499653785.
* ↑ «Fundació Economia i Empresa». Col·legi d'Economistes de Catalunya. [Consulta: 7 desembre 2017].
# Vicenç Orrit

Vicenç Orrit (nascut a Lleida, a mitjans del segle xv, mort a Barcelona l'1 de maig de 1525) fou un jurista, doctor en ambdós drets, advocat fiscal, conseller reial i assessor del Governador de Catalunya, Pere de Cardona.

## Biografia

Vicenç Orrit nasqué a Lleida vers mitjans del segle xv. Fou un membre de la mà major de la prohomenia lleidatana.Doctor en tots dos drets, es desconeixen els seus orígens familiars i la institució o escola on va adquirir els seus coneixements.
Vers el 1485, Vicenç Orrit va contraure matrimoni amb Miquela Pagès, filla de Joan Pagès, prohom de l'Estudi General i procurador de l'hospital de Santa Maria de Lleida. Van tenir almenys dues filles, Isabel i Anna Elionor.
Del 1487 fins al 1491 exerceix com a assessor de la Inquisició en diversos casos a Osca i Montsó, activitat que compaginava amb la càtedra de Prima de la facultat de Cànons de l'Estudi General de Lleida. El març de 1489 va deixar l'Estudi General abans d'acabar el període lectiu per "rao dels negocis qui comesos li son per lo senyor Rey".
Va participar en les Corts de 1493 celebrades al monestir de Santa Anna de Barcelona en qualitat de síndic de la universitat de Lleida pel braç reial. El 1497 va jurar com a diputat, fins al novembre de 1501 que és anomenat doctor del Consell Reial, Durant aquest període apareix nombroses vegades anomenat als dietaris de la Generalitat de Catalunya.
Va traslladar la seva residència a Barcelona on, que sapiguem, va viure al carrer de la riera de Sant Joan (1507) i al carrer del Forn d'en Ripoll (fogatge de 1516).
Fou doctor del Consell Reial, relator de la Reial Audiència, advocat fiscal, conseller reial en causes civils i criminals, regent la Tresoreria, regent la Cancelleria i assessor del governador, Pere de Cardona amb altres doctors de la Rota, entre ells Miquel Mai.
Encara que no tenim cap tractat escrit per ell, jurístes de la talla de Joan Pere Fontanella, Joan Pau Xammar, Miquel de Cortiada, Josep Ramon i d'altres van comentar i publicar les seves decisions i deliberacions. Va morir a Barcelona el primer dia del mes de maig de 1525.

## Referències

* ↑ LLADONOSA, Josep. L'Estudi General de Lleida de 1430 al 1524. Barcelona: IEC, 1970, p. Doc. 86.
* ↑ Sáez García, M. Ángeles. Creure, somiar, lluitar. Barcelona en femení i l'aventura espiritual d'Isabel de Josa (1490-1564) (tesi). Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, 2018.
* ↑ SAEZ GARCIA, Maria Angeles. Isabel de Josa, una insòlita dona catalana del segle XVI. Dipòsit Digital de Documents. Universitat Autònoma de Barcelona, Desembre - 2015, p. 17-21.
# Mötley Crüe

Mötley Crüe és una banda de glam metal estatunidenca formada a Los Angeles (Califòrnia) l'any 1981.