OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Léglise

Léglise (en való Leglijhe) és un municipi belga de la província de Luxemburg a la regió valona.
No té escut oficial encara, i el que és posat és una proposta de Lieve Viaene-Awouters i Ernest Warlop, autors d'Armoiries communales en Belgique, Communes wallonnes, bruxelloises et germanophones.

## Localitats

Léglise es divideix en sis seccions
* Assenois: Habaru, Bernimont, Chevaudos, Lavaux, Naleumont, Nivelet i Les Fossés
* Léglise: Burnaimont, Narcimont, Gennevaux i Wittimont
* Mellier: Thibessart i Rancimont
* Ébly: Chêne, Vaux-lez-Chêne, Maisoncelle i Bombois
* Witry: Traimont, Volaiville i Winville
* Louftémont: Behême i Vlessart
# Holiday Valley

Holiday Valley és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.712 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Holiday Valley tenia 1.712 habitants, 562 habitatges, i 458 famílies. La densitat de població era de 319,3 habitants/km².
Dels 562 habitatges en un 34% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,1% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 18,5% no eren unitats familiars. En el 16,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,5% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 26,5% de 45 a 60 i un 21,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 58.281 $ i la renda mediana per família de 63.464 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.923 $ mentre que les dones 30.000 $. La renda per capita de la població era de 21.601 $. Aproximadament el 2,6% de les famílies i el 12,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Holiday Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Holiday Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Es Muà

Es Muà és un jaciment arqueològic situat al Municipi de Muro (Mallorca). S'hi accedeix a través del camí des moians i s'ubica repartir a les darreres tanques de la via. Al jaciment a penes es diferencien estructures, estant definit tan sols per un grapat de fileres de pedra amagades baix clapers i la relativament abundant ceràmica superficial. A la zona també hi ha una síquia de conreu.

## Referències

* ↑ Alomar et.ali.. Història de Muro: Volum I. Ajuntament de Muro.
# Pau Farinetes

Pau Farinetes va ser un personatge molt popular al poble de les Corts a finals del segle xix, representa un típic pagès d'aquella contrada, que habitava al mas de Can Farinetes, ubicat al carrer Joaquim Molins, darrere de l'Ajuntament del poble.
Durant molt de temps va haver-hi una estàtua seva situada davant de l'entrada del mas, que més endavant va passar al seu interior. L'any 1952, un descendent de la família va fer entrega d'aquesta estàtua a Bonaventura Batlle i Piera perquè s'instal·lés al pati central de la llavors tinència de l'Alcaldia. Restaurada per l'Escola Massana per encàrrec de la Junta del Districte, finalment no es va trobar escaient, i va acabar guardada a la carbonera
L' any 1989, Bonaventura Batlle presenta un projecte de reproducció de l'escultura al concurs "Faci vosté d'alcalde", que guanya i el 6 d'octubre de 1989 s'inaugura una nova escultura d'en Pau Farinetes a la plaça Comas, a tocar el carrer Dolors Masferrer i davant de l'antic Ajuntament de les Corts, avui seu del Consell del Districte, la nova escultura d'en Pau Farinetes és una estàtua de bronze de més de 300 kg de pes i d'una alçada d'1,90 m, que l'escultor Nicolau Ortiz i Serra va reproduir fent servir de motlle l'antiga peça de ceràmica, d'autor i data desconeguts, amb les mateixes mesures, però amb un pes de 180 kg.
De l'original, d'autor desconegut, es té constància des de principis del segle xx, degudament restaurat es conserva pels descendents de Bonaventura Batlle.
Sobre la història de l'estàtua hi ha diferents versions:
* En Jaume Fabre i en Josep M. Huertas assenyalen, en el catàleg d'art públic, que l'autor de l'escultura, desconegut, podria haver fet servir de model Jaume Esteve, regidor de l'últim consistori de les Corts.
* Una segona versió seria que l'escultura representa a en Pau Piera i Piera, en Farinetes, perquè tenia el seu rostre, mentre que per fer el cos es prengué com a model Jaume Esteve i Gibert, pagès, jardiner i regidor del darrer Ajuntament de les Corts.
# Epictet (desambiguació)

Epictet (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* Epictet de Hieràpolis, filòsof estoic del segle i dC
* Epictet (decorador) , pintor ceramista grec
* Epictet (metge), metge grec
# Zòpir el Vell

Zòpir (en llatí Zopirus, en grec antic Ζώπυρος) fou un aristòcrata persa fill de Megabizos i un dels sets nobles que van matar el fals Smerdis de Pèrsia.
Va servir amb Darios I el Gran contra Babilònia, que s'havia revoltat al començament del seu regnat. Darios va assetjar la ciutat durant 20 mesos sense èxit i llavors Zòpir va decidir ocupar-la fent per això un extraordinari auto-sacrifici: es va tallar les orelles i el nas, es va desfigurar tot el seu cos de manera horrible i es va presentar davant de Darios per explicar-li les seves intencions. Llavors va anar a Babilònia fingint ser víctima de la crueltat del rei. Quan els babilonis van veure a un noble persa en aquelles condicions van creure que realment era un perseguit, i el van posar al front de les seves tropes i d'aquesta manera va trobar el sistema per entregar la ciutat a Darios.
Els habitants van ser severament castigats i Zòpir nomenat sàtrapa de Babilònia de manera vitalícia amb dret a gaudir de tots els ingressos de la satrapia; a més li va conferir altres mostres d'honor i distinció; el rei deia que més s'haguera estimat tenir a Zòpir sense ferides que vint ciutats com Babilònia.
Tots aquests fets són llegendaris. Ctèsies de Cnidos situa la revolta en temps de Xerxes I de Pèrsia i diu que els rebels babilonis van matar el sàtrapa Zòpir, però que el seu fill Megabizos va entregar la ciutat al rei per un estratagema. Aquesta entrega Heròdot l'atribueix al mateix Zòpir, que no va ser mort pels revoltats.

## Referències

* ↑ 1.Zopyrus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1331
# Sheffield (Vermont)

Sheffield és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 727 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sheffield tenia 727 habitants, 272 habitatges, i 202 famílies. La densitat de població era de 8,6 habitants per km².
Dels 272 habitatges en un 37,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,3% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 25,7% no eren unitats familiars. En el 16,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.125 $ i la renda mediana per família de 31.591 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.727 $ mentre que les dones 21.500 $. La renda per capita de la població era de 13.277 $. Entorn del 19% de les famílies i el 22,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sheffield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sheffield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hol·lingworthita

La hol·lingworthita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la cobaltita. Va ser anomenada en honor de Sidney Ewart Hollingworth (1899-1966).

## Característiques

La hol·lingworthita és un sulfur de fórmula química RhAsS. Cristal·litza en el sistema isomètric en grans de fins a 40 μm. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 6 a 6,5. Forma una sèrie de solució sòlida amb la irarsita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hol·lingworthita pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Fe, Co, Ni, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: aurostibita, bambollaïta, cattierita, erlichmanita, fukuchilita, geversita, hauerita, insizwaïta, krutaïta, laurita, penroseïta, pirita, sperrylita, trogtalita, vaesita, villamaninita, dzharkenita, gaotaiïta, al·loclasita, costibita, ferroselita, frohbergita, glaucodot, kullerudita, marcassita, mattagamita, paracostibita, pararammelsbergita, oenita, anduoïta, clinosafflorita, löllingita, nisbita, omeiïta, paxita, rammelsbergita, safflorita, seinäjokita, arsenopirita, gudmundita, osarsita, ruarsita, cobaltita, gersdorffita, irarsita, jol·liffeïta, krutovita, maslovita, michenerita, padmaïta, platarsita, testibiopal·ladita, tolovkita, ullmannita, wil·lyamita, changchengita, mayingita, hollingsworthita, kalungaïta, milotaïta, urvantsevita i reniïta.

## Formació i jaciments

La hol·lingworthita es forma en dipòsits de platí en tubs de dunita, intrusius ultramàfics en capes, i cromatites; també apareix en minerals de sulfur amb Cu-Ni.
Va ser descoberta a la mina Driekop, a Sekhukhuneland,(Limpopo, Sud-àfrica). Ha estat descrita arreu del món, excepte a l'Antàrtida.

## Referències

* 1 2 3 4 «Hollingworthite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Hollingworthite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 11 febrer 2019].
# Marxant (desambiguació)

«Marxant» té aquests significats:
* Economia
** Marxant o venedor ambulant que va pels pobles i per les masies a vendre les seves mercaderies
** Marxant d'art, persona que comercia amb obres d'art
* Plantes
** Amaranthus caudatus
** Amaranthus retroflexus
** Amaranthus hybridus
Viccionari
# Església tipus sala

Una església tipus sala o planta de saló, (en alemany hallenkirche) és un tipus de construcció arquitectònica d'esglésies, que es caracteritza pel fet que la seva planta és rectangular i totes les naus que componen l'edificació tenen la mateixa alçària.
Va ser desenvolupada durant el gòtic europeu, sobretot a Alemanya. Aquest tipus d'església tenia una llarga història en aquest país, com la catedral de Paderbon o l'església de Santa Maria de Greifswald a Santa Isabel de Marbourg, però va ser en els segles xiii i xiv quan es va fer més habitual. A Espanya s'hi va introduir a partir del segle xiv, i tingué la seva màxima difusió a les zones mediterrànies del País Valencià, Catalunya i Balears.
L'esquema bàsic de les esglésies de planta de saló es caracteritza per tenir tres o cinc naus amb voltes de creueria, de similar alçària en totes les naus, en què la il·luminació es realitza a través de les naus laterals. Els espais interiors són amplis i diàfans, el que li atorga l'aspecte d'un gran saló, que permetia albergar gran quantitat de persones. La planta és de forma rectangular, en què el transsepte no és més ample que el conjunt de les naus.
En moltes ocasions, aquestes naus laterals són una mica més baixes que la central, sense que s'arribin a obrir-se obertures d'il·luminació directa a la nau central. Els exteriors solen ser desornamentats, amb tendència cap a l'horitzontalitat i predomini del massís sobre l'obertura, en què el seu sistema constructiu no necessita arcbotants.
L'església saló no s'ha de confondre amb les anomenades esglésies de calaix, que són temples d'una única nau sense creuer (arquitectura).

## Variants geogràfiques de les esglésies saló

Una variant de les esglésies saló alemanyes són les Hallekerk flamenques, amb tres naus de la mateixa alçada i amplada que solen estar construïdes en maó i estar cobertes amb fusta, amb teulades a dues aigües i presenten façanes amb rematades en tres pinyons iguals. En els temples saló originals alemanys les naus laterals solen ser més estretes que la principal.
La tipologia d'esglésies saló va arribar també Amèrica a partir de l'últim terç del segle xvi, portada pels espanyols, en els temples allà construïts es va combinar la tradició gòtica amb la presència d'elements renaixentistes, amb plantes rectangulars de tres naus.

## Vegeu també

* Església
* Basílica
* Planta (arquitectura)

## Bibliografia

* Bautista i Garcia, Joan Damià, Esglésies de saló a les comarques valencianes, Fundació Dàvalos-Fletcher, Castelló 2004

## Referències

* La planta de saló a la Segarra: de la capella de la Universitat de Cervera a la irradiació de la catedral de Lleida (PDF)
* ↑ Bialostock, Jan. L'art del segle xv de Parler a Durer. Istme [Consulta: 25 setembre 2010].
* 1 2 3 Pano Gràcia, José Luis. El model de planta de saló: origen, difusió i implantació a Amèrica, 2004. ISBN 84-7820-735-X [Consulta: 25 setembre 2010].
* ↑ http://biblioteca2.uclm.es/biblioteca/CECLM/ARTREVISTAS/Wad/wad23_mu%C3%B1oziglesias.pdf Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Epictet (decorador)

Epictet (en llatí Epictetus, en grec antic Ἐπίκτητος) fou un pintor grec de vasos ceràmics que va treballar al segle v aC del que es coneixen uns 40 vasos pintats per ell, signats i ornats amb el que es coneix com a Ceràmica de figures vermelles que representaven generalment persones bevent. Va signar també algunes peces del que s'anomena Ceràmica bilingüe, on incloïa pintures de Ceràmica de figures negres i de figures vermelles, pintades sens dubte en el període de transició dels dos estils.

## Referències

* ↑ Robertson, Martin. The art of vase-painting in classical Athens. Cambridge; Nova York: Cambridge University Press, 1992, p. 16-19. ISBN 9780521330107.
# Tounj

Tounj és un municipi de Croàcia, al Comtat de Karlovac.
En el cens de 2011, la població total era de 1.150, dels següents assentaments:
* Gerovo Tounjsko, la població de 55 hab.
* Kamenica Skradnička, 266 hab.
* Potok Tounjski, 71 hab.
* Rebrovići, la població 184
* Tounj, 346 habitants
* Trzic Tounjski, 18 hab.
* Zdenac, 210 hab.

## Referències

* ↑ «Popis gradova i općina» (Microsoft Excel) (en croat). uprava.hr. Ministeri d'Administració Pública de Croàcia, 10-06-2013. [Consulta: 2 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Tounj - Lloc web oficial
# Seibo kannon daibosatsu

Seibo kannon daibosatsu (1977) és una pel·lícula japonesa del gènere pink eiga dirigida per Wakamatsu Koji. Fou la segona pel·lícula de Wakamatsu produïda per Art Theater Guild.
L'argument de la pel·lícula tracta sobre una dona que "creu ser la reencarnació d'una deessa de la misericòrdia i ofereix el seu cos als homes per salvar-los". Així, amb l'acte sexual purifica als homes. Els homes perden l'interès en tindre sexe amb ella perquè ella no es resisteix.

## Anàlisi

La crítica feminista de cinema Saito Ayako afirma que el maltractament que fa Wakamatsu Koji a les dones en les seues pel·lícules té a veure amb una influència d'una tradició del budisme que veu les "dones com a salvadores dels homes". Sharon Hayashi, analitza la pel·lícula i conclou que, en la pel·lícula, la "violació és utilitzada com a procés de purificació per al violador" i a més la violació representada "subratlla la incapacitat d'una víctima oprimida per la societat".

## Referències

* ↑ Nornes, 2014, p. 55.
* ↑ «Seibo Kannon daibosatsu (1977)». [Consulta: 25 juny 2023].
* ↑ Zahlten, Alexander. The end of Japanese cinema: industrial genres, national times, and media ecologies. Duke University Press, 2017. ISBN 9780822372462. «Wakamatsu Koji shot the films Ecstasy of the Angels (Tenshi no k kotsu, 1972) and Sacred Mother Kannon (Seibo Kannon Daibosatsu, 1977) for the Art Theatre Guild (ATG)»
* ↑ Nornes, Abé Mark. The Pink Book: The Japanese Eroduction and its Contexts. Kinema Club, 2014, p. 271-272.
* ↑ St-Hilaire, Frederic. Pink Bodies: On the Aesthetic and Ideological Dimensions of the Female Body in Japanese Pink Cinema (Tesi de màster). Carleton University, 2017, p. 7. DOI 10.22215/etd/2017-11942.
# Hypsopanchax jubbi

Hypsopanchax jubbi és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Zàmbia, República Democràtica del Congo i, probablement també, a l'est d'Angola.

## Referències

* ↑ «Hypsopanchax jubbi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Marxes Republicanes

Les Marxes Republicanes (en francès Marches républicaines) foren un seguit de manifestacions que tingueren lloc a diverses ciutats de França el 10 i l'11 de gener del 2015 per honorar les víctimes dels atemptats jihadistes del 7, 8 i 9 de gener, entre els quals hi ha l'atemptat contra Charlie Hebdo i la presa d'ostatges en un supermercat de Vincennes, als afores de París. També s'hi reivindicà el dret a la llibertat d'expressió.
El nombre total de manifestants a tota França s'estima a més de 4 milions tots dos dies, dels quals 1,5 el diumenge 11 a París, el que la converteix en la manifestació més assistida de la història del país. Paral·lelament, nombroses manifestacions se celebraren arreu del món.
Preveient una resposta massiva de la gent, el recorregut passà per tres carrers entre la Plaça de la República i la Plaça de la Nació, separades per uns 3 km. A la zona del Boulevard Voltaire s'estimà la presència d'entre 1,5 i 2 milions de manifestants.
Hi participaren 44 caps d'estat i de govern del món, com ara el president de França, François Hollande, la cancellera alemanya Angela Merkel, el primer ministre britànic David Cameron o els presidents espanyol, Mariano Rajoy, i ucraïnès, Petrò Poroixenko. També hi assistiren el secretari general de les Nacions Unides, Ban Ki-Moon; i els líders israelià i palestí, Benjamin Netanyahu i Mahmud Abbas.

## Dispositiu de seguretat

En París, l'alta concentració de gent que ja va ser prevista i la presència de molts caps d'estat i de govern de tot el món han fet d'aquest esdeveniment un esdeveniment d'alt risc. Es van mobilitzar un total de 2.300 agents de policia uniformats, recolzats per 1.300 soldats, centenars de policies de paisà i per franctiradors que estaven en les teulades de París.

## Referències

* ↑ «Paris Terror Suspects Killed in Twin French Police Raids». Bloomberg LP. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «Une marche républicaine historique : plus de 3,7 millions de Français ont défilé». [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «Massive crowds join march for solidarity in Paris». The Washington Post [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «Une partie du monde rassemblée à Paris». L'essentiel [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ Els atacs terroristes durant el curs de la marxa republicana a París. France TV Info (10 de gener de 2015).(francès)
# Pas de Mohan

El pas de Mohan és una collada de les muntanyes Siwalik al sud de la serralada principal de l'Himàlaia, a Uttarakhand. La carretera principal des de Saharanpur a Uttar Pradesh fins a Dehra i l'estació de muntanya de Mussoorie a Uttarakhand, travessa aquesta collada. Sota domini britànic estava al districte de Dehra Dun a les Províncies del Nord-oest després Províncies Unides d'Agra i Oudh.

## Vegeu també

* Solani.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Epictet (metge)

Epictet (en llatí Epictetus, en grec Ἐπίκτητος) va ser un metge grec, que menciona Simmac. Diu que va arribar a la dignitat d'arquiatre o metge principal durant el regnat de Teodosi I el Gran (379-395).

## Referències

* ↑ Simmac. Epistolarum X,47
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 33.
# Ikoma

Ikoma (生駒市, Ikoma-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura de Nara, a la regió de Kansai, Japó. Ikoma és el tercer municipi en població de la prefectura després de Nara, la capital prefectural i Kashihara. Degut a la seua proximitat a la prefectura d'Osaka, Ikoma s'ha convertit en una ciutat dormitori d'Osaka i la seua àrea metropolitana.

## Geografia

La ciutat d'Ikoma es troba localitzada a l'extrem més nord-occidental de la pefectura de Nara, sent el municipi més septentrional d'aquesta. El mont Ikoma es troba al municipi, separant-lo de la prefectura d'Osaka. El terme municipal d'Ikoma limita amb els de Hirakata, Daitō, Higashiosaka, Shijōnawate i Katano, tots ells de la prefectura d'Osaka, a l'oest; amb Kyōtanabe i Seika, pertanyent a la prefectura de Kyoto al nord; amb Nara, capital prefectural i Yamato-Kōriyama a l'est i amb Heguri i Ikaruga al sud.

## Història

Des del període Nara fins a la fi del període Tokugawa, la zona on actualment es troba el municipi d'Ikoma va pertànyer a l'antiga província de Yamato. L'1 d'abril de 1889, amb l'entrada en vigor de la llei de municipis, es crearen els pobles de Kita-Ikoma i Minami-Ikoma dins del ja desaparegut districte de Heguri. L'1 d'abril de 1897, el districte de Heguri es dissol integrant-se al districte d'Ikoma. L'11 de febrer de 1921, el poble de Kita-Ikoma assolix la categoria de vila amb el nom d'Ikoma. El 10 de març de 1955 el poble de Minami-Ikoma s'integra dins de la vila d'Ikoma i poc temps després, el 31 de març de 1957 ho fa el poble de Kita-Yamato. La vila d'Ikoma es mantè fins a l'1 de novembre de 1971, quan el municipi és elevat a l'actual categoria de ciutat.

## Administració
### Alcaldes

Els alcaldes d'Ikoma des de la seua fundació són els següents:
* Ryūkichi Hiramoto (1971-1974)
* Tomoharu Maekawa (1974-1994)
* Kōichi Nakamoto (1994-2006)
* Makoto Yamashita (2006-2015)
* Masashi Komurasaki (2015-present)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 12.239 | 14.112 | 15.529 | 21.129 | 23.138 | 35.550 | 70.461 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 99.604 | 112.830 | 117.887 | 116.221 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Ferrocarril Kinki Nippon (Kintetsu)
** Ikoma - Higashi-Ikoma - Nabata - Ichibu - Minami-Ikoma - Haginodai - Higashiyama - Shiraniwadai - Gakken Kita-Ikoma - Toriimae - Hōzanji - Umeyashiki - Kasumigaoka - Ikoma-Sanjō

### Carretera

* Autopista Hanshin
* Nacional 163 - Nacional 168 - Nacional 308

## Agermanaments

* Kami-Kitayama, districte de Yoshino, prefectura de Nara, Japó. (4 d'abril de 1990)

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=29209
* ↑ http://rekidaicity.blog.fc2.com/blog-entry-623.html%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ Statistics Bureau of Japan