OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cornelis Berkhouwer

Cornelis Berkhouwer (Alkmaar, 19 de març de 1919 - Alkmaar, 5 d'octubre de 1992) va ser un polític neerlandès.

## Trajectòria

Advocat de professió, entre 1956 i 1979 va ser membre de la Cambra de Representants dels Estats Generals. A partir del 1967 va començar a actuar a favor de la integració europea com a especialista en assumptes exteriors.
Va ser membre del Parlament Europeu entre 1963 i 1984, pel Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, que va formar part del grup Liberal Demòcrata al Parlament. Fins a juliol de 1979 va ser designat per la Cambra de Representants. Aquest any va ser elegit de forma directa al Parlament. Entre el 13 de març de 1973 i el 10 de març de 1975, es va exercir com a president de la institució parlamentària esmentada. També va ser vicepresident entre 1966 i 1969, i entre 1975 i 1979.

## Referències

* 1 2 3 «Dr. C. (Cees) Berkhouwer» (en neerlandès). www.europa-nu.nl. [Consulta: 1 diciembre 2018].
* ↑ «Your MEPs : Cornelis BERKHOUWER», 20-05-2011. Arxivat de l'original el 2011-05-20. [Consulta: 1 diciembre 2018].
* ↑ «Former European Parliament Presidents | The President | European Parliament». www.europarl.europa.eu. Arxivat de l'original el 2018-12-16. [Consulta: 30 novembre 2018].
# Tarmo Raudsepp

Tarmo Raudsepp (4 de desembre de 1981) va ser un ciclista estonià. Va passar la majoria de la seva carrera en equips amateurs.

## Palmarès

* 2003
** 1r al Gran Premi de Luneray
** 1r al Circuit de les Tres Províncies
* 2004
** 3r al Campionat nacional en contrarelolotge
* 2005
** 1r a la Manche-Océan
** 1r al Circuit de la vall del Loira
** 2n al Campionat nacional en contrarelolotge
* 2006
** 2n al Campionat nacional en contrarelolotge
* 2007
** 1r a la Puchar Ministra Obrony Narodowej

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Coptobasis

Coptobasis és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Coptobasis arctalis (Guenée, 1854)
* Coptobasis dentalis Pagenstecher, 1900
* Coptobasis lophocera Hampson, 1907
* Coptobasis luminalis Lederer, 1863
* Coptobasis mesospectralis Hampson, 1897
* Coptobasis moellingeri Snellen, 1895
* Coptobasis monochromalis (Walker, 1865)
* Coptobasis opisalis (Walker, 1859)
* Coptobasis ridopalis Swinhoe, 1892
* Coptobasis spretalis Lederer, 1863
* Coptobasis sulcialis (Walker, 1859)
* Coptobasis textalis Lederer, 1863

## Espècies antigues

* Coptobasis lunalis (Guenée, 1854)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 19 febrer 2011].
# Faune Barberini

El Faune Barberini o sàtir embriagat és una estàtua grega de l'època hel·lenística. Es troba actualment a la Gliptoteca de Múnic. Va ser realitzada amb marbre de Pèrgam i la seva altura és de 2,15 metres.
L'estàtua va ser descoberta durant el pontificat d'Urbà VIII. (nascut Maffeo Barberini 1623-1643) a les excavacions del fossat del castell Sant'Angelo, a Roma. Segons el cronista antic Procopi de Cesària, durant la guerra entre romans i gots, els romans per defensar-se van llançar estàtues des de l'alt del castell als assaltants, i una d'aquestes estàtues llançades podria ser el Faune Barberini.
Es creu que representa un faune, figura de la mitologia equivalent a un sàtir, en un profund somni producte de la seva embriaguesa. Quan l'obra es va recuperar es trobava mutilada, sense el braç esquerre i sense cames, per la qual cosa fou àmpliament restaurada per Bernini al segle xvii. Aquest escultor va trair en certa manera el significat de l'obra: va empeltar la cama dreta en una posició flexionada i molt més aixecada que l'original, de manera que la figura no sembla estar defallida per l'embriaguesa, sinó que la seva actitud sembla de provocació sexual.
Aquesta estàtua sol ser datada a finals del segle iii aC o principis del segle següent, encara que alguns autors prefereixen retardar la seva data fins al segle I aC. Es creu que va poder ser una ofrena en algun temple dedicat a Dionís.

## Notes

* ↑ Johann Joachim Winckelmann. Historia del arte en la antigüedad. Editorial Aguilar. Madrid, 1989. ISBN 84-03-60049-6

## Bibliografia

* J.J. Pollitt. L'art hel·lenístic. Editorial Nerea, 1989.
* Martin Robertson. L'art grec. Capítol 8. Aliança Editorial, 1993.
# Flavi Rufus (cònsol 457)

Flavi Rufus (llatí: Flavius Rufus; floruit 450 dC) fou un polític de l'Imperi Romà Oriental. L'any 457 dC va ser nomenat cònsol, juntament amb Flavi Constantí, i ambdós van ser reconeguts només a la part oriental de l'Imperi. Res més no és sabut sobre ell.

## Fonts

* Jones, Arnold Hugh Martin, John Robert Martindale, John Morris, "Fl. Rufus 4", Prosopography de l'Imperi Romà més Tardà, Volum 2, @Cambridge Premsa Universitària, 1992, , p. 959.
# Faith Herbert

Faith Herbert és una superheroïna de ficció de l'editorial Valiant Comics, un dels pocs personatges femenins de ficció amb obesitat amb sèrie pròpia: Faith debutà el 1992 en la sèrie Harbinger i tornà a aparéixer el 2012 en el segon volum, fins que el 2016 protagonitzà una sèrie limitada homònima, Faith, en la qual per primera volta la guionitzà una dona, Jody Houser.
En Harbinger, Faith Hebert és una jove amb poders psiònics criada per sa iaia després que sons pares moriren en un accident de trànsit: Faith és membre del supergrup Renegades junt amb altres psiots, els quals s'oponen a la fundació Harbinger que pretén controlar als psiots; en la sèrie homònima, dibuixada per Francis Portela, Faith alterna la seua faena com a redactora amb el quefer superheroic mentre li ixen nous enemics. Faith ha sigut editada en castellà per Medusa Cómics en format de quadern grapat amb paper de qualitat.
La sèrie pròpia s'ha reeeditat cinc voltes, ha rebut lloances a mitjans com The New York Times o The Atlantic i estigué nominada als Premis Eisner de 2017 com a millor sèrie nova; a més, la popularitat del personatge ha produït una línia de roba de talla gran inspirada en l'uniforme de Faith.

## Referències

* ↑ P. Claire Dodson. «How Comic Fans Got Their Faith Back» (en anglés). The Atlantic, 15-04-2016. [Consulta: 18 abril 2018].
* ↑ Raúl López. «Faith 1» (en castellà). Zona Negativa, 03-05-2017. [Consulta: 19 abril 2018].
* ↑ Shea Simmons. «Valiant Entertainment & ThinkGeek’s Faith-Inspired Clothing Line Celebrates Plus-Size Bodies In Comics» (en anglés). Bustle, 08-01-2018. [Consulta: 19 abril 2018].
# Faitús

Faitús és un veïnat del municipi de Llanars, al Ripollès, a la capçalera del Ribera de Faitús, un afluent del Ter. Conté les caseries del Molinàs, també anomenat Faitús de Baix, la Moixa i el Riberal de Faitús. L'ortografia del nom és confós, la Gran Enciclopèdia Catalana dona «Faitús» i «Feitús», l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya «Feitús».
El 1991 el disseminat tenia un total de 30 habitants, però la majoria dels masos són de segona residència. Els primers testimonis escrits del nom Faitús es troben en un document de l'any 1249 i en un pergamí de 1563. El 1860 Faitús tenia més habitants (304) que el mateix poble de Llanars (280). L'ocàs de l'activitat agrícola des dels anys seixanta del segle xx va contribuir a la despoblació i l'expansió del pi negre. El 2016 es van recuperar seixanta hectàrees de pastura en terrenys municipals, però la desforestació supervisada pel Consorci d'Espais d'Interès Natural del Ripollès va ser criticada per uns veïns.
Al nucli de la Moixa els germans Fontdecaba són els darreres que continuen la tradició de la transhumància de vaques.

## Referències

* 1 2 «Faitús». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Faitús». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Feitús». IGC.
* ↑ «170911 Llanars». Codis territorials i d'entitats: Municipis. Idescat, 01-03-1991. [Consulta: 21 gener 2019].
* 1 2 3 4 «Veïnat de Feitús». Turisme cultural. Ajuntament de Llanars. [Consulta: 21 gener 2019].
* ↑ «Protesta per la biomassa de Feitús a Llanars». El Punt Avui, 20-03-2016, pàg. 24.
* ↑ Estéban, R. «L'alcalde de Llanars defensa la tala de Feitús». El Punt Avui, 23-03-2016, pàg. 16.
* ↑ Fanyé, Jaume; Salvà, Dani (fotos) «La transhumància: reportatge fotogràfic». Revista de Girona, 2017, pàg. 28-33.
# Faith and Freedom Coalition

Faith and Freedom Coalition (en català: coalició fe i llibertat) es una organització sense ànim de lucre, cristiana, americana, i conservadora. L'organització va ser fundada l'any 2009 pel fundador de la Christian Coalition of America, Ralph E. Reed Junior. El seu fundador va descriure a l'organització "com una versió del segle xxi de la Coalició Cristiana". Reed va dissenyar a la nova organització perquè servís com a pont entre els votants evangèlics i el Tea Party.
L'organització va créixer ràpidament amb centenars de milers de persones que li donaven suport, i amb centenars de capítols locals. Reed i la seva organització, van donar suport a la campanya electoral de Mitt Romney i Paul Ryan, l'any 2012, després d'organitzar un debat per als candidats republicans, i un capítol estatal va estar implicat en les eleccions estatals l'any 2011.
La coalició s'oposa a l'avortament i als matrimonis del mateix sexe, i dona suport a un govern limitat, a les baixades d'impostos, a la reforma educativa, al lliure comerç, a una defensa nacional forta, i dona suport a Israel.
La Faith and Freedom Coalition, va celebrar la seva primera conferència en el mes de setembre de l'any 2010, a Washington DC, amb participants prominents com ara; Newt Gingrich, Karl Rove, i Bob McDonell, el aleshores governador de Virgínia. Altres participants prou coneguts van ser; Gary Bauer, el republicà Lynn Westmoreland, Richard Land, el republicà Randy Forbes, Herman Cain, el republicà Tom Price, Dinesh D'Souza i Rick Santorum.
En el mes de juny de l'any 2014, es va celebrar una conferència a Washington DC. L'esdeveniment va comptar amb la participació de convidats tals com el senador Bobby Jindal, Monica Crowley, el senador republicà Ted Cruz, el senador Mitch McConnell, i el senador Mike Huckabee. L'activista conservadora Phyllis Schlafly va rebre el premi Winston Churchill per al lideratge conservador i pel seu historial d'activisme.
# Fedótovka

Fedótovka - Федотовка (rus) - és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba al vessant septentrional del mont Koldun (447 m), a la península d'Abrau, a 2 km de la riba meridional de la mar Negra, a 7 km al sud-oest de Novorossiïsk i a 107 km al sud-oest de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Miskhako.
# Fedóssova

Fedóssova (en rus: Федосова) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 6 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Fealofani Bruun

Fealofani Bruun (c. 1983) és una navegant que va ser la primera dona Samoana en qualificar-se com a Patró de iot.
Navega i capitaneja el Gaualofa, una canoa de doble casc construïda per Okeanos Foundation for the Sea per la Samoa Voyaging Society (Aiga Folau o Samoa) per preservar les tradicions dels navegants polinesis.
El 2018 va aparèixer a la llista de la 100 Women BBC.

## Referències

* ↑ «Pacific Women Leaders: Fealofani Bruun» (en anglès), 22-09-2017. [Consulta: 4 gener 2019].
* ↑ «Women Ocean Leaders of Samoa: Captain Fealofani». [Consulta: 4 gener 2019].
* ↑ «BBC 100 Women 2018: Who is on the list?» (en anglès). BBC News, 19-11-2018.
# Tarsius spectrumgurskyae

Tarsius spectrumgurskyae és una espècie de primat de la família dels tarsers (Tarsiidae). És endèmic de Sulawesi (Indonèsia). Té la cua de 213–268 mm i un pes de 95–126 g. Es distingeix d'altres espècies de tarsers per les seves vocalitzacions, la seva distribució i els seus trets genètics. Es calcula que divergí de l'espècie T. supriatnai fa uns 300.000 anys. El seu nom específic, spectrumgurskyae, significa 'espectre de Gursky' en llatí.

## Referències

* ↑ Shekelle, M.; Groves, C. P.; Maryanto, I.; Mittermeier, R. A. «Two New Tarsier Species (Tarsiidae, Primates) and the Biogeography of Sulawesi, Indonesia» (en anglès). Primate Conservation, 31, 2017, pàg. 61-69. DOI: 10.11646/zootaxa.4243.1.3.
# Terque

Terque és una localitat de la província d'Almeria. L'any 2005 tenia 464 habitants. La seva extensió superficial és de 16 km² i té una densitat de 29,0 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 36° 59′ N, 2° 35′ O. Està situada a una altitud de 300 metres i a 27 quilòmetres de la capital de la província, Almeria.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 444 | 430 | 421 | 430 | 456 | 463 | 470 | 457 | 464 | 440 |
# Terpinè

Els terpinens són quatre hidrocarburs isomèrics que estan classificats com terpens. La fórmula química és C$_{10}$H$_{16}$, i per tant, és un monoterpè.
El α-Terpinè va ser aïllat dels olis essencials de les plantes cardamom, marduix, entre moltes altres fonts. Del β-Terpinè no se'n coneix una font natural però es prepara sintèticament a partir del sabinè. El γ-Terpinè és natural i es troba en moltes plantes com la farigola o el llorer. El δ-terpinè o terpinolè també és natural.

## Referències

* ↑ «plantes que contenen alfa terpinè». Pherobase.(anglès)
* ↑ «plantes que contenen gamma terpinè». Pherobase.(anglès)
# Tengoku to jigoku

Tengoku to jigoku (天国と地獄, en català El cel i l'infern), és una pel·lícula japonesa dels gèneres policial i drama dirigida per Akira Kurosawa. Estrenada el 1963, és protagonitzada per Toshirō Mifune, Tatsuya Nakadai, Kyôko Kagawa, Isao Kimura, Tatsuya Mihashi i Tsutomu Yamazaki. Està basada lliurement en la novel·la El segrest del rei d'Ed McBain.
La pel·lícula va participar en el Festival de Venècia de 1963 i va ser nominada al Premis Globus d'Or com a millor pel·lícula estrangera. Tengoku to jigoku es va rodar a Toho Studios i a Yokohama. La pel·lícula inclou música de The H-Man (1958).

## Trama

La història comença quan l'executiu Kingo Gondo (Mifune) arriba a casa seva i anuncia a la seva família que està en disposició de prendre el control de la companyia en la qual treballa, la "National Shoe Company", comprant la participació majoritària. Però aquella mateixa nit rep una trucada telefònica i algú li diu que ha segrestat al seu fill i exigeix una gran quantitat de diners pel seu alliberament. Sorprenentment, el fill de Gondo apareix; el segrestador ha raptat per error al fill del xofer en el seu lloc. Això no canvia l'actitud del segrestador, que segueix exigint els diners o matarà al nen. Gondo haurà de decidir si usar la seva fortuna per a fer-se amb l'empresa o bé per salvar al nen i acabar en la ruïna.

## Repartiment

* Toshirō Mifune — Kingo Gondo
* Tatsuya Nakadai — Cap detectiu Tokura
* Kyôko Kagawa — Esposa de Gondo
* Isao Kimura — Detectiu Arai
* Tatsuya Mihashi — Secretari de Gondo
* Tsutomu Yamazaki — Ginjirô Takeuchi

## Valoració i llegat

El 1968 apareixia una crítica de la pel·lícula al Washington Post; Paul Attanasio va dir que, en certa manera, és la peça complementària de Tron de sang – és Macbeth, si Macbeth s'hagués casat millor. La pel·lícula comparteix els rigors de la construcció de Shakespeare, l'exploració simbòlica i històrica, el ritme que fa que la història s'expandeixi orgànicament en la ment.
Kurosawa va ser el primer a inserir un detall en color dins d'una pel·lícula en blanc i negre, recurs que seria imitat posteriorment per altres directors. Francis Ford Coppola ho faria a Rumble Fish, o Steven Spielberg a La llista de Schindler.
El guionista de còmics Mark Millar es va inspirar en part en l'argument d'aquesta pel·lícula per a l'inici de la trama argumental d'Enemic de l'Estat en la sèrie de còmics Wolverine.

## Referències

* ↑ «High And Low». Golden Globes. [Consulta: 9 novembre 2018].
* ↑ Galbraith IV, 1996, p. 213.
* ↑ Galbraith IV, 1996, p. 214.
* ↑ Attanasio, Paul (7 novembre 1968) "High and Low" (review) The Washington Post

### Bibliografia

* Galbraith IV, Stuart. The Japanese Filmography: 1900 through 1994 (en anglès). McFarland, 1996. ISBN 0-7864-0032-3.

## Enllaços externs

* “L'Infern de l'odi” de Kurosawa enfront de la mirada de Nietzsche
# Tengu

El tengu (天狗, Tengu) és una criatura mítica, considerada un dimoni, dins dels elements del folklore i la mitologia japonesa que solen tenir forma animaloide amb cos humà, ales i un nas molt llarg o bec. Habiten en els arbres, generalment pins i cedres, de les zones muntanyoses. Algunes fonts opinen que els tengu són descendents de Susanoo-no-Mikoto, el kami de la tempesta i germà d'Amaterasu, la deessa Sol, seves característiques són la seva cara color vermell, i el seu nas prolongat. En alguns apartats populars, es relaciona a aquesta entitat amb el concepte d'estrangers al Japó. Se'ls considera fundadors d'escoles d'esgrima i de jujitsu, i reivindiquen l'origen diví de les arts marcials.
El temple de Takao a l'oest de Tòquio és un dels temples amb més tengus del Japó.

## Funcions

La funció principal dels tengu és salvar els guerrers de catàstrofes, o ajudar-los en els combats. Una altra funció que realitzen és iniciar i transmetre les arts marcials a les persones.

## Classes de Tengu

* O Tengu
* Karasu Tengu
* Koppa Tengu
* Kurama Tengu

## Referències

* ↑ Wakabayashi, 2013, p. 234.

## Bibliografia

* Wakabayashi, Haruko «Monks, Sovereigns, and Malign Spirits: Profiles of Tengu in Medieval Japan». Religion Compass, 7, 7, 2013, pàg. 234-242. DOI: 10.1111/rec3.12046.
# Ferran Freixa i Pintó

Ferran Freixa i Pintó (Barcelona, 1950 — Sant Vicenç de Montalt, 13 de juny de 2021) fou un fotògraf barceloní.

## Biografia

Va estudiar dibuix i pintura a Barcelona entre 1965 i 1968, moment en què comença, de manera autodidacta, a fer fotografies. L'any següent obre el seu primer estudi de fotos i disseny gràfic, especialitzant-se en temes com la publicitat i la moda, per anar especialitzant-se en fotografies d'arquitectura i d'interiorisme.
Ha mostrat la seva obra a diverses exposicions arreu d'Europa i Estats Units. A Catalunya es pot veure una fotografia seva del Palazzo Pitti a la col·lecció permanent de fotografia del Museu Nacional d'Art de Catalunya.
Alguna de les seves exposicions més rellevant foren les que va fer a la Universitat de Salamanca el 1994 i en el Palau de la Virreina el 1996

## Publicacions

* Ferran Freixa 1997-1994.. Llibre de fotografies de l'autor

## Referències

* ↑ Serra, Laura «Mor Ferran Freixa, el fotògraf que va entrar al Liceu calcinat Membre de la segona avantguarda, sabia treure la poesia dels paisatges naturals i urbans». Diari ARA, 13-06-2021 [Consulta: 13 juny 2021].
* ↑ «Fallece Ferran Freixa, el fotógrafo del paso del tiempo». El Periódico, 13-06-2021 [Consulta: 13 juny 2021].
* ↑ biografia a gencat.cat
* ↑ * Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. pàgina 361.Editat pel MNAC, 2004. ISBN 84-8043-136-9
# Fiat 500 Topolino

* Per a altres significats sobre altres Fiat amb el mateix nom, vegeu «Fiat 500».
El Fiat 500, conegut popularment com a Fiat Topolino o també anomenat Fiat 500 Topolino, va ser un model d'automòbil construït per Fiat entre 1936 i 1955. Per les seves característiques, la primera versió ha estat inclosa entre els microcotxes, mentre que les posteriors ja pertanyien al segment B.

## Història

La versió C, fabricada als anys cinquanta, tenia importants variacions sobre el model original, dissenyat per Franco Fessia i presentat el 1936. Així, els fars havien estat encastats a les aletes davanteres, i un frontal més actual, amb reixeta horitzontal, li conferia un estil modern per a la seva època.
A més de la petita berlina, apareguda el 1949, de dues portes i dues places, es va fabricar el model giardiniera, una versió tipus break del petit model Fiat amb quatre places que recordava el concepte familiar, que es va popularitzar als anys quaranta a Amèrica i que a l'estat espanyol fou conegut popularment com a Rubia ('rossa'), a causa del color de la fusta amb què es fabricaven aquests cotxes.
El 1952 apareix el Belvedere, que es diferenciava del seu antecessor, el giardiniera, pel fet d'estar construït totalment amb xapa i abandonar els acabaments amb fusta. Tenia dos tons de gris, un de fosc i un altre de més clar, que recalcaven els vius de la carrosseria enterament metàl·lica. Va ser el primer Fiat que va disposar de sistema de calefacció en sèrie, mitjançant un enginyós conjunt de tubs que introduïen a l'habitacle l'aire calent provinent del radiador. Quan es va deixar de fabricar el 1955, per deixar pas al popular 600, s'havien realitzat, des de 1936, 519.646 Topolinos, dels quals 376.370 unitats eren de la versió C.

## Galeria

* Fiat 500 A saloon 1939
* Fiat 500 A convertible saloon 1939
* Fiat 500 B van
* Fiat 500 C saloon 1949
* Fiat 500 C convertible saloon 1954
* Fiat 500 C Belvedere
* Fiat 500 C van

## Referències

* ↑ Odin, L.C.. World in Motion 1939 - The whole of the year's automobile production. Belvedere Publishing, 2015.
* ↑ Frère, Paul «Dante Giacosa: A two part tribute to a great engineer». Motor, 3596, 08-11-1969, pàg. 27–29.
* ↑ «Fiat 500 'Nuova'». Motorbase. Arxivat de l'original el 2010-11-22. [Consulta: 17 setembre 2010].

## Vegeu també

* Smart Fortwo

## Bibliografia

* Fiat—Tutti i modelli del Novecento. I. Editoriale Domus, 2010.

## Enllaços externs

* Fiat 500 History - Gizmohighway Auto Guide Arxivat 2005-11-23 a Wayback Machine.
* Jay Leno parla sobre el seu Topolino
* "Soviet-italian comic car AHCHOO-2"
# Fiat 127

El Fiat 127 és un automòbil produït per la FIAT entre 1972 i 1982. El codi intern de la FIAT per a aquest projecte va ser X1/4. També fou produït per SEAT amb el nom de Seat 127.
El "127", guardonat amb el premi de millor cotxe de l'any a Europa, va ser llançat al mercat el 1972 com a substitut del Fiat 850. El "127" va suposar una revolució respecte del model precedent: el motor va situat al davant en posició transversal (en compte de al darrere), la tracció és davantera (abans era posterior), la carrosseria és totalment nova (el "850" era un derivat del "600"), la suspensió compta amb un sistema de quatre rodes independents (Mc Pherson). L'únic element que es conserva del "850" és el motor de 4 cilindres amb arbre de leves lateral i distribució amb varilles i balancins, en la versió de 903cc del "850 Coupé", tot i que amb la potència rebaixada a 47CV.
El "127" va ser considerat des del començament com un vehicle de concepció moderna i amb un interior molt espaiós. Fins i tot el maleter era molt més gran que en els models anteriors.

## El 127 arreu del món

El "127" va ser produït a també fora d'Itàlia, a les plantes que Fiat posseeix al Brasil. Sota llicència es va produir a Polònia i també a Espanya on va ser comercialitzat com a Seat 127. Seat va produir prop d'1,5 milions d'unitats del 127, de la primera, segona i tercera sèrie (aquesta última amb el nom de Seat Fura). Una vegada finalitzat l'acord entre Seat i Fiat, com havia passat amb altres models com el Fiat Panda i el Fiat Ritmo (que es van convertir en Seat Marbella i Seat Ronda respectivament), Seat va fer algunes modificacions sobre el cotxe i durant poc més d'un any, abans de l'aparició del primer Seat Ibiza, va comercialitzar el "127" com a "Seat Fura Dos". Cal destacar que el desenvolupament de la carrosseria de quatre portes va ser realitzat per Seat. Al Brasil es va produir també una versió de dues portes i tres volums, semblant a un petit 128 i anomenada Oggi. El "127" va ser produït també per Zastava per al mercat iugoslau. El vehicle comercial més significatiu derivat del "127" va ser la furgoneta Fiorino. Existia també una versió pick up, amb el mateix frontal del Fiat 147, nom amb què es comercialitzava el "127" brasiler.

## Referències

* ↑ «Coche del año en Europa 1972» (en anglès). Arxivat de l'original el 1 de gener de 2011. [Consulta: 16 març 2011].

## Vegeu també

* Emelba

## Enllaços externs

* Pàgina de Fiat Espanya Arxivat 2008-08-28 a Wayback Machine.
* Pàgina de Fiat Italia