OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juhurim

Els Juhurim, són els jueus de la zona oriental del Caucas, principalment de l'Azerbaidjan i Daguestan. Els seus avantpassats distants vivien al sud-oest de Pèrsia. Els predecessors d'aquests jueus es van establir a les muntanyes del Caucas al segle v o vi. Després de fugir de la persecució a Pèrsia, van emigrar cap al nord fins a llogarets de muntanya a banda i banda de les altes cimeres, entre el mar Negre i el Caspi. En els darrers anys, la població de la zona ha caigut en picat perquè han emigrat a Israel, Amèrica i Europa.

## Yad

El yad és un punter ritual jueu, o llapis, conegut popularment com punter de la Torà. Els juhurim tenien un costum especial amb els yads: s'agafaven per parelles formant una forma de V dividint el text en passatges. Es feien i donaven per parelles, fins i tot unides amb una cadena quan tenien inscripcions relacionades amb el mateix esdeveniment. Les seves formes eren de dos tipus: una barra plana i una barra retorçada en forma de cargol llarg i ajustat amb una part plana. En ambdós tipus, la part apuntant està feta en forma de fulla ampla i plana amb una punta arrodonida.

## Referències

* ↑ www.commentarymagazine.com/
* ↑ «Yad». www.jewishvirtuallibrary.org. [Consulta: 27 novembre 2023].
* ↑ Ariella Amar, "Torah Filials and Pointers in Azerbaijan and Dagestan", In: Mountain Jews. Customs and Daily Life in the Caucasus, Muzeon Yisrael (Jerusalem), 2002, ISBN 9652783153, Section "Poointers": pp. 57-63
# Juan Pablo Salinas Teruel

Juan Pablo Salinas Teruel (Madrid, 1871 - Roma, 1946) va ser un pintor espanyol que es va dedicar principalment a la pintura costumista, temes orientals, vistes d'interiors d'edificis religiosos i escenes de casacones (escenes cortesanes palatines ambientades en salons dels segles XVII i XVIII). La seva obra es pot contemplar al Museu de Belles Arts d'Astúries i és present en nombroses col·leccions particulars, com la Col·lecció Bellver de Sevilla. El seu germà Agustí Salinas Teruel (Saragossa, 1861 - Roma, 1915) va ser també pintor.

## Referències

* ↑ Carlos Cid Priego: Las artes españolas en la crisis del 98. Universidad de Oviedo, servicio de publicaciones, ISBN 84-7468-913-9.
* ↑ Museo Nacional del Prado. Enciclopedia online.
# Khapàtxev

Khapàtxev (en rus Хапачев) és un khútor de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a la vora del riu Labà, a 8 km al nord de Khakurinokhabl i a 72 km al nord de Maikop. Pertany a l'aül de Khakurinokhabl.

## Història

Khapàtxev fou fundat el 1884 pels colons cosacs a l'emplaçament d'un aül adiguès els habitants del qual s'havien traslladat a Turquia forçosament. L'1 de gener de 1927 a Khapàtxev ja hi vivien 357 persones. La seva composició ètnica era predominantment russa, però també hi havia ucraïnesos, tàtars i daguestanesos. El primer kolkhoz, Novi Bit, fou creat el 1930 i fabricava maons, conreava hortalisses, criava ramaderia, produïa cereals i d'altres conreus, així com productes apícoles.
# Ratpenat de bigotis de Macleay

El ratpenat de bigotis de Macleay (Pteronotus macleayii) és una espècie de ratpenat que es troba a Cuba i Jamaica.
Es veu amenaçat per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Ramparda

Ramparda fou un estat tributari protegit a l'agència de Kathiawar, prant de Jhalawar, presidència de Bombai, format per un sol poble amb dos propietaris-tributaris separats. La superfície era de 13 km² i la població el 1881 de 423 habitants. Els ingressos s'estimaven en 103 lliures i pagava un tribut de 710 rupies al govern britànic.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Kerava

Kerava (en suec Kervo) és una ciutat Finlàndia.
Està situada a la província de Finlàndia Meridional i és part de la regió de Uusimaa. El municipi té una població de 31.762 habitants (març de 2006) i una àrea de 30,86 km², dels quals 0,11 km² són aigua. La densitat de població del territori és de 1.033 habitants per km².

## Enllaços externs

* Web Oficial de Kerava Arxivat 2005-03-08 a Wayback Machine.
# Josep Vicente

Josep Vicente és el nom dels següents personatges:
* Josep Vicente Romà, polític català.
* Josep Vicente Train (1931), futbolista català.
# Karel Verbist

Karel Verbist (Anvers, 5 de maig de 1890 - Brussel·les, 21 de juliol de 1909) va ser un ciclista belga, professional des del 1907 al 1909. Es va especialitzar en el mig fons, on va aconseguir una medalla de plata al Campionat del Món de l'especialitat de 1907, per darrere del francès Louis Darragon. Va morir de resultes d'un accident, durant la disputa d'una cursa.

## Palmarès

* 1908
** Campió de Bèlgica de mig fons
* 1909
** Campió de Bèlgica de mig fons

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Karel van Mander

Karel van Mander (Meulebeke, maig de 1548 – Amsterdam, 2 de setembre de 1606) va ser un pintor, poeta i biògraf flamenc, nascut al si d'una família noble de Meulebeke.
Va estudiar amb Lucas de Heere a Gant, i entre 1568 i 1569 amb Pieter Vlerick a Kortrijk. Els següents cinc anys es va dedicar a escriure obres de teatre de caràcter religiós per a les quals també va pintar els decorats. Posteriorment va passar tres anys a Roma (1574-1577), i s'ha arribat a dir que va ser el descobridor de les catacumbes. De retorn d'aquest viatge va passar per Viena, on en companyia de l'escultor Hans Mont va construir l'arc de triomf per a l'entrada de l'emperador Rodolf.
Després de moltes vicissituds causades per la guerra, la pèrdua de la seua fortuna i la malaltia, es va instal·lar a Haarlem, on en companyia de Hendrik Goltzius i Cornelis Cornelisz. van Haarlem va fundar una reeixida acadèmia de pintura. Tanmateix, la seua fama prové fonamentalment de la seua obra de 1604 anomenada Het schilder-boeck, un voluminós recull de biografies de vora 250 pintors que ha adquirit per als països del nord d'Europa una importància similar a la que les Le Vite de' più eccellenti pittori, scultori, e architettori, de Vasari, tenen respecte a Itàlia. Aquesta obra va ser acabada l'any 1603 i es va publicar l'any 1604, any en què Van Mander va traslladar-se a Amsterdam, on va morir l'any 1606. Va ser mestre de Frans Hals, tot i que la influència en el seu pupil no va ser important - certament Hals estava en desacord amb la convencional creença de Mander respecte al fet que la pintura de tema històric ocupava el lloc preeminent en la jerarquia de gèneres.
Van Mander va influir de manera notable en la literatura sobre art dels segles XVII i XVIII. Entre d'altres, Cornelis de Bie i Arnold Houbraken van imitar la seua Schilderboeck.

## Referències

Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911. L'article en anglès pot trobar-se a: jrank.org
* ↑ van Mander, Carel. Het schilder-boeck: waerin voor eerst de leerlustighe jueght den grondt der edel vry schilderconst in verscheyden deelen wort voorghedraghen : daer nacindry deelen t'leuen der vermaerde door suchtighe schilders des ouden, en nieuwen tyds ... (en neerlandès). P. van Wesbusch, 1604 [Consulta: 14 maig 2011].

## Enllaços externs

* Schilderboeck a la Biblioteca digital de la literatura neerlandesa (DBNL, "Biblioteca Digital de Literatura Neerlandesa")
* Encyclopædia Britannica (anglès)
* Biografia de Karl van Mander (anglès)
# Philip Childs Keenan

Philip Childs Keenan (31 de març de 1908 - 20 d'abril de 2000) va ser un astrònom estatunidenc.
Keenan era un espectroscopista estatunidenc que va col·laborar amb William Wilson Morgan i Edith Kellman (1911–2007) per desenvolupar el sistema de classificació espectral estel·lar MKK entre 1939 i 1943. Aquest sistema de classificació de dues dimensions (temperatura i lluminositat) va ser revisat addicionalment per Morgan i Keenan el 1973. El sistema MK segueix sent el sistema de classificació espectral estel·lar estàndard utilitzat pels astrònoms d'avui.
Durant la seva llarga col·laboració, Keenan tendia a centrar la seva investigació sobre les estrelles més fredes que el Sol, mentre que Morgan va posar l'accent en les estrelles més calentes. Keenan tenia una llarga i productiva carrera, la publicació del seu treball científic el 1999, setanta anys després de la seva primera publicació.

## Honors

* Asteroide 10030 Philkeenan

## Referències

* ↑ Woods Scott, Mary. «Philip Childs Keenan». A: The biographical encyclopedia of astronomers (en anglès). Nova York: Springer, 2007. ISBN 9780387310220.
* ↑ Morgan, W. W.; Keenan, P. C. «Spectral Classification» (en anglès). Annual Review of Astronomy and Astrophysics, 11, 1, 1973, pàg. 29–50. DOI: 10.1146/annurev.aa.11.090173.000333.
* ↑ Copage, Eric «Philip C. Keenan, 92, Pioneer In the Classification of Stars» (en anglès). The New York Times, 24-04-2000. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Osmer, P. S. «Obituary: Philip C. Keenan, 1908-2000». Bulletin of the American Astronomical Society, 33, 4, 2001, pàg. 1574-1575.
# Rita Keszthelyi

Rita Keszthelyi (Budapest, 10 de desembre de 1991) és una jugadora de waterpolo hongaresa. Als Jocs Olímpics d'Estiu de 2012, 2016 i 2020, hi va competir amb la selecció d'Hongria. Va marcar dos dels gols que van ajudar la seva selecció a guanyar el partit per la medalla de bronze als Jocs Olímpics del 2020. D'ençà del 2022 és jugadora del Centre Natació Mataró.

## Referències

* ↑ «Rita Keszthelyi». London 2012. The London Organising Committee of the Olympic Games and Paralympic Games Limited. Arxivat de l'original el 13 September 2012. [Consulta: 14 setembre 2012].
* ↑ «KESZTHELYI Rita». Tokyo 2020. Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games. [Consulta: 30 juliol 2021].
* ↑ «Raging Rita powering up for another golden tilt at the home of water polo» (en anglès). World Aquatics, 02-06-2022. [Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ Pérez, Marta. «Solamente pido tener una Champions y que sea esta» (en castellà). Mundo Deportivo, 18-03-2023. [Consulta: 3 juny 2024].
* ↑ Agustí, X. «Rita Keszthelyi lidera el Mataró». L'Esportiu, 30-05-2024. [Consulta: 3 juny 2024].
# Concert per a dos clavecins en do major (Bach)

El Concert per a dos clavecins en do major, BWV 1061, de Johann Sebastian Bach, és probablement l'únic dels concerts per a clavecí que es va originar com una obra pensada inicialment per al clavecí, tot i que no amb orquestra. L'obra es va originar com un concert per a dos clavecins sense acompanyament orquestral, d'una manera similar al que va fer amb el famós Concert italià, BWV 971. L'addició de les parts orquestrals no les va realitzar el mateix Bach. L'orquestra de corda no té un paper independent, i només apareix per augmentar la cadència, i és silenciosa en el moviment central. El clavecins tenen molt de diàleg entre ells i fan música d'una manera antifonal. L'única vegada que Bach va tornar a provar la combinació de dos clavecins va ser a l'Art de la fuga que va compondre al capaltard de la seva vida.

## Estructura i anàlisi

L'estructura de 3 moviments és la següent:
* Allegro
* Adagio (Largo)
* Fuga
La instrumentació és: clavecí solista I/II, violí I/II, viola, i baix continu (violoncel, violone). La durada aproximada és d'uns 19 minuts.

## Referències

* ↑ Werner Breig. Bach. Concertos for Harpsichord, Bärenreiter, 1999. ISMN: M-006-20451-9.
* ↑ La durada de referència és de l'enregistrament de Trevor Pinnock i The English Concert (1981, Archiv Produktion).

## Enllaços externs

* Program notes Arxivat 2010-04-03 a Wayback Machine. de la Los Angeles Chamber Orchestra
# Galgenbergita-(Ce)

La galgenbergita-(Ce) és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom de la seva localitat tipus.

## Característiques

La galgenbergita-(Ce) és un carbonat de fórmula química Ca(Ce,La,Nd)₂(CO₃)₄·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1997. Cristal·litza en el sistema triclínic. Es troba com a cristalls tabulars aplanats en {001} i allargats en [010], mostrant {001}, {101} i {010}, de 0,6 mil·límetres; i com a rosetes d'1 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 2 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la galgenbergita-(Ce) pertany a «05.CC - Carbonats sense anions addicionals, amb H₂O, amb elements de terres rares (REE)» juntament amb els següents minerals: donnayita-(Y), ewaldita, mckelveyita-(Y), weloganita, tengerita-(Y), kimuraïta-(Y), lokkaïta-(Y), shomiokita-(Y), calkinsita-(Ce), lantanita-(Ce), lantanita-(La), lantanita-(Nd), adamsita-(Y) i decrespignyita-(Y).

## Formació i jaciments

Es troba en petites fissures que tallen esquists d'albita-clorita. Sol trobar-se associada a altres minerals com: calcita, siderita, ancilita-(Ce), pirita, caolinita, albita i diversos minerals del grup de la clorita. Va ser descoberta al túnel ferroviari de Galgenberg, a Leoben (Estíria, Àustria). També ha estat descrita als granits de Sörvik, a Jämtland (Suècia).

## Referències

* ↑ «Galgenbergite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 maig 2016].
* 1 2 «Galgenbergite-(Ce)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 1 d’abril 2016. [Consulta: 12 maig 2016].
# Childrenita

La childrenita és un mineral de la classe dels minerals fosfats. Va ser descobert l'any 1823, nomenant-lo en honor de John George Children (1777–1852), químic i mineralogista anglès.

## Característiques químiques

Aquest mineral és l'anàleg amb ferro de l'eosforita (Mn$^{2+}$AlPO₄(OH)₂·H₂O), tots dos són extrems d'una sèrie de solució sòlida, donant una família de minerals per substitució gradual del ferro per manganès.
A més dels metalls que porta en la seva fórmula, sol portar impureses de calci i de manganès.

## Formació i jaciments

Sol formar-se en les pegmatites de tipus granític complexes, com a mineral secundari producte de l'alteració hidrotermal a baixa temperatura de minerals primaris de fosfat.
Comunament es troba associat als minerals següents: siderita, quars, pirita, apatita i turmalina.

## Usos

Sol extreure's en les mines unit a altres fosfats o minerals de ferro.

## Referències

* Childrenita, mindat.org.
* Childrenita, webmineral.com.
* Manual de childrenita, Mineral Data Publishing.
# Pterocryptis verecunda

Pterocryptis verecunda és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,2 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-est del Vietnam.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Peters W. (C. H.) 1861. Über zwei neue Gattungen von Fischen aus dem Ganges. Monatsb. Akad. Wiss. Berlin 1861. 712-713.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. & J. Freyhof 2001. A review of the catfish genus Pterocryptis (Siluridae) in Vietnam, with the description of two new species. J. Fish Biol. v. 59: 624-644.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Enganyapastors cridaner septentrional

L'enganyapastors cridaner (Antrostomus vociferus) és una espècie d'ocell de la família Caprimulgidae de grandària mitjana (22-27 cm) d'Amèrica del Nord i Central. Se sol sentir, però veure-ho és menys freqüent. El seu nom en anglès (Whip-poor-will) és una onomatopeia presa del seu reclam.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors cridaner septentrional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 27/09/2013 (català)
* ↑ Mobley, Jason A. Birds of the World. Marshall Cavendish, 2008, p. 415. ISBN 0761477756.
# Colosimi

Colosimi (Culuasìmi en calabrès) és un municipi italià, dins de la província de Cosenza, que limita amb els municipis de Bianchi, Carpanzano, Marzi, Parenti, Pedivigliano i Scigliano a la mateixa província, i Sorbo San Basile, Soveria Mannelli i Taverna a la de Catanzaro.

## Evolució demogràfica

Població censada al municipi de Colosimi :
| Notes: | Elaboració gràfica per part de la Viquipèdia |
| | Font: ISTAT (Institut Nacional d'Estadística) |

## Referències

* ↑ Garzanti. Dizionario di toponomastica. Storia e significato dei nomi geografici italiani (en italià), 1996, p. 222.
* ↑ «CensimentoPopolazione» (en italià). ISTAT - Istituto nazionale di statistica, 2011.

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Colosimi» (en italià).
# Emma Green

Emma Green (Bergsjön, Suècia, 8 de desembre de 1984) és una atleta sueca especialista en salt d'altura que va ser medalla de bronze als Campionats del Món de Hèlsinki 2005.
El 2003, amb 18 anys va guanyar la medalla de bronze en els Campionats d'Europa en categoria junior celebrats a Tampere, Finlàndia.
Al març de 2005 va participar en els Campionats d'Europa indoor de Madrid, on va ser vuitena.
Es va donar a conèixer l'estiu de 2005 quan de forma sorprenent va guanyar la medalla de bronze en els Campionats del Món celebrats en Hèlsinki, Finlàndia, en una prova guanyada pel seu compatriota Kajsa Bergqvist. En Hèlsinki Emma va batre la seva marca personal, amb 1,96.
Poc després, el 20 d'agost, als Campionats de Suècia celebrats a Helsingborg va tornar a millorar la seva marca, amb 1,97, que va ser la novena del món aquest any.
Està entrenada per Yannick Tregaro, que és a més el seu company sentimental, i que entrena també a la campiona del món Kajsa Bergqvist. Kajsa i Emma són grans amigues i entrenen juntes.
A vegades també participa en proves de salt de longitud (la seva millor marca és 6,41)
Als Campionats d'Europa de Göteborg 2006 va ocupar el lloc 11º amb un salt d'1,92 metres. Als Campionats d'Europa de Barcelona 2010 va ocupar la segona posició amb 2,01 m.

## Progrés

| Any | Marca |
| 2005 | 1,97 |
| 2004 | 1,90 |
| 2003 | 1,86 |
| 2002 | 1,82 |
| 2001 | 1,82 |
| 2000 | 1,73 |
| 1999 | 1,71 |

## Referències

* ↑ Lennart, Julin A. «Green defeats Lowe in Sollentuna». IAAF. Arxivat de l'original el 5 juliol 2010. [Consulta: 2 juliol 2010].

## Enllaços externs

* Emma Green - Web de la IAAF
# Kilumney

Kilumney (en gaèlic irlandès Cill na hOmnaí) és una vila al comtat de Cork, a la província de Munster. Forma part de la parròquia d'Ovens/Farran. Està a la vora del riu Bride.

## Personatges

* Patrick Cleburne C.S.A., el militar d'origen irlandès amb rang més alt que va lluitar a la Guerra Civil Estatunidenca.

## Referències

* ↑ Irish Placenames Database - Killumney
* ↑ «Location of Ovens/Farran Parish». Arxivat de l'original el 2015-12-25. [Consulta: 4 agost 2013].
* ↑ «Patrick Ronayne Cleburne’s Cork». [Consulta: 14 setembre 2012].
# Emma Frances Grayson Merritt

Emma Frances Grayson Merritt (11 de gener de 1860 - 8 de juny de 1933) fou una educadora afroamericana. El 1897, establí la primera escola bressol per a nens negres.

## Vida i carrera

Merritt nasqué en la família formada per John i Sophia (nascuda Cook) Merritt a Dumfries (Virgínia). Els seus pares traslladaren la família a Washington D.C. el 1863, i Merritt fou educada al sistema educatiu públic.
Començà a donar classes el primer grau en 1875 al sistema d'escoles públiques de Washington, D.C. quan tenia 15 anys, abans de rebre formació formal. Continuà donant classes mentre anava a classes del programa normal escolar de la Universitat Howard entre 1883 i 1887. També estudià a la Universitat George Washington University entre 1887 i 1890, i rebé una formació especialitzada en matemàtiques a la Universitat Howard entre 1889 i 1892. En 1887, va ocupar el càrrec directora d'escola de primària a l'Escola Banneker.
Fundà el primer jardí d'infants afroamericans el 1897. Merritt aleshores es convertí en directora d'instrucció primària al Districte de Columbia el 1898.
Merritt és conseguda per fer diverses contribucions al sistema escolar del Districte de Columbia: augmentà el salari dels mestres de la guarderia; començà la primera escola d'estiu a l'Escola Stevens; organitzà programes de democratització i observacionals per a millorar l'ensenyament; introduí la lectura en silenci i innovà les excursions per la ciutat.
Fou membre del Comitè Executiu de la branca del Districte de Columbia de la NAACP, a més de membre de la directiva de la Societet Sud-oest del Moviment Settlement i presidenta de finances de la Phyllis Wheatley YWCA.

## Obres

* "American Prejudice: Its Causes, Effect, and Possibilities." Voice of the Negro, juliol de 1905.
* "Douglas Day." Voice of the Negro, abril de 1906.

## Referències

* 1 2 3 Fagan., Yellin, Jean. The pen is ours : a listing of writings by and about African-American women before 1910 with secondary bibliography to the present. ISBN 0195062035. OCLC 23771354.
* 1 2 3 4 5 6 1953-, Ohles, Frederik,. Biographical dictionary of modern American educators. Westport, Conn.: Greenwood Press, 1997. ISBN 0585391343. OCLC 49569785.
* 1 2 3 Woodson, Carter G. «Emma Frances Grayson Merrit». Opportunity: Journal of Negro Life, 8-9, 01-08-1930, pàg. 244-245.
# Emilià Vilalta i Vidal

Emilià Vilalta i Vidal (Barcelona, 1907 – Mèxic, 25 de setembre de 1971) fou un advocat i periodista català, exiliat del franquisme. Germà d'Antoni Vilalta i Vidal i Adrià Vilalta i Vidal.

## Biografia

Llicenciat en dret a la Universitat de Barcelona el 1929. Alhora es va dedicar al periodisme, elaborant els editorials d'El Diluvio. Durant la Segona República Espanyola fou cap de negociat a la Generalitat de Catalunya i jutge a Guadix (Granada).
El 28 d'abril de 1936 fou nomenat jutge instructor en la investigació dels assassinats dels germans Josep i Miquel Badia i Capell, dirigint les seves investigacions contra el grup de Justo Bueno Pérez, responsable també de la mort del periodista Josep Maria Planes i Martí, però el 2 de juny fou apartat del cas.
Quan esclatà la guerra civil espanyola, a diferència dels seus germans, va servir com a oficial del cos jurídic militar a l'Exèrcit Popular de la República. En acabar la guerra civil espanyola es va exiliar i el 1940 arribà a Mèxic. Allí va reprendre la seva tasca periodística com a col·laborador de l'Agence France-Presse en afers econòmics i lingüístics, i director de la revista La Propiedad, del Banco de la Propiedad, on també hi col·laboraren Francisco Giner de los Ríos, Vicenç Guarner i Vivancos i Ernest Guasp García. També col·laborà a Pont Blau, va traduir del francès i fou autor d'una biografia de Manolete.

## Obres

* Pàginas en blanco (1952)
* Anuario ambos mundos (1953, amb Francisco Fe Álvarez)
* Anuario taurino (1958)

## Referències

* ↑ Riera i Llorca, Vicenç. Els exiliats catalans a Mèxic. Barcelona: Editorial Curial, 1994, p. 333.
* ↑ La maldición de los hermanos Badia
* ↑ «Emilià Vilalta i Vidal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.