OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edward Thomas

Edward Thomas (nom Tlingit: T'sa Xoo, nom Haida: Skil' Quidaunce) és un polític tlingit del clan Sukteeniedee (gos salmó).
Es graduà en ciències i des del 1984 és president del Tlingit & Haida Central Council.

## Enllaços externs

* http://www.ccthita.org (anglès)
# Serielizados Fest

Serielizados Fest és el Festival Internacional de Sèries de Barcelona, amb seu a Barcelona des del Febrer de 2014. Està organitzat per la revista online Serielizados.
El Festival consisteix en la projecció de sèries internacionals i nacionals, i s'ha fet conegut per convidar guionistes internacionals com David Simon, Dan Harmon o Vince Gilligan.
Al 2019 tindrà per primera vegada una edició a Madrid en simultani amb Barcelona.

## Referències

* ↑ «Blanquerna acull avui un festival per als amants de les sèries», 28-02-2014. [Consulta: 29 juny 2019].
* ↑ «El Serielizados Fest 2019 tindrà una edició a Madrid», 13-02-2019. [Consulta: 29 juny 2019].

## Enllaços externs

* Serielizados Fest - Lloc web oficial
# Elachistocleis bicolor

Elachistocleis bicolor és una espècie de granota que viu a l'Argentina, Bolívia, el Brasil, el Paraguai i l'Uruguai.

## Referències

* Lavilla, E., di Tada, I. & Langone, J. 2004. Elachistocleis bicolor. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 28 d'abril del 2008.
# Serrat de Cabicerans

El Serrat de Cabicerans és un serrat del municipi de Tremp, situat al sud del terme, dins de l'enclavament de Claret, pertanyent al terme originari de Tremp. És a prop del límit amb Castell de Mur, al Pallars Jussà. De fet, el termenal entre aquests dos municipis passa pels vessants meridionals del serrat, de tal manera que si bé la carena és en terme de Tremp, una part del serrat sí que fa de límit municipal.
És una serra d'un quilòmetre i mig de llargada, que s'estén de ponent a llevant fent un arc molt pronunciat, còncau pel costat sud. A l'extrem oest, hi té la Sort de la Casa Blanca, amb aquesta peculiar masia que mai no va entrar en funcionament, i a l'extrem sud-est, el Planell del Fenàs.
Separa les valls del barranc de Puigverd, al nord, afluent del barranc de Palau, de les de capçalera del barranc de l'Espona, al sud.
# Eleccions al Dáil Éireann de 1944

Les eleccions al Dáil Éireann de 1944 es van celebrar el 30 de maig de 1944 per a renovar els 138 diputats del Dáil Éireann. Va guanyar el Fianna Fáil per majoria absoluta.

## Resultats

| Partit | Líder | % | Escons |
| Fianna Fáil | Éamonn de Valera | 48,9% | 75 |
| Fine Gael | Richard Mulcahy | 20,5% | 30 |
| Clann na Talmhan | Joseph Blowick | 8% | 11 |
| Laborista | William Norton | 5,8% | 8 |
| Partit Nacional Laborista | James Everett | 2,9% | 4 |
| Independents | | 6,5% | 9 |

## Referències

* (anglès) Pàgina del Dáil Éireann Arxivat 2009-12-18 a Wayback Machine.
* (anglès) Resultat de les eleccions de 1944
# Eleccions al Dáil Éireann de 1954

Les eleccions al Dáil Éireann de 1954 es van celebrar el 14 de maig de 1954 per a renovar els 144 diputats del Dáil Éireann. Va guanyar el Fianna Fáil per majoria relativa, i es formà un govern de coalició de Fine Gael, Laboristes i Clann na Talmhan.

## Resultats

| Partit | Líder | % | Escons |
| Fianna Fáil | Éamonn de Valera | 43,4% | 65 |
| Fine Gael | Richard Mulcahy | 32,0% | 50 |
| Laborista | William Norton | 12,0% | 18 |
| Clann na Talmhan | Joseph Blowick | 3,1% | 5 |
| Clann na Poblachta | Seán MacBride | 3,8% | 3 |
| Sinn Féin | Pádraig Mac Lógáin | 0,1% | |
| Independents | | 5,5% | 5 |

## Referències

* (anglès) Pàgina del Dáil Éireann Arxivat 2009-12-18 a Wayback Machine.
* (anglès) Resultat de les eleccions de 1954
# Eleccions legislatives neerlandeses de 1981

Les eleccions legislatives neerlandeses de 1981 se celebraren el 26 de maig de 1981, per a renovar els 150 membres de la Tweede Kamer. El partit més votat fou la Crida Demòcrata Cristiana (CDA) de Dries van Agt, qui formà un govern de coalició amb VVD que va caure al cap d'un any i es convocaren noves eleccions.

## Resultats

← Eleccions legislatives neerlandeses, 1981 → :
| Partit | Partit | Líder | Vots | % | Escons |
| | Crida Demòcrata Cristiana (CDA) | Dries van Agt | 2.677.259 | 30,8 | 48 |
| | Partit del Treball (PvdA) | Joop den Uyl | 2.458.452 | 28,2 | 44 |
| | Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia (VVD) | Hans Wiegel | 1.505.311 | 17,3 | 26 |
| | Demòcrates 66 (D66) | Jan Terlouw | 961.121 | 11,1 | 17 |
| | Partit Comunista dels Països Baixos (KPN) | Marcus Bakker | 178.292 | 2,1 | 3 |
| | Partit Socialista Pacifista (PSP) | Fred van der Speck | 184.422 | 2,1 | 3 |
| | Partit Polític dels Radicals (PPR) | Ria Beckers | 171.324 | 2,0 | 3 |
| | Partit Polític Reformat (SGP) | Henk van Rossum | 171.042 | 2,0 | 3 |
| | Federació Política Reformada (RPF) | Meindert Leerling | 108.364 | 1,2 | 2 |
| | Unió Política Reformada (GPV) | Gert Schutte | 70.878 | 0,8 | 1 |
| Total | Total | | 8.738.238 | 87,0 | 150 |

## Enllaços externs

* Resultat de les eleccions de 1981
# Scaphiophryne verrucosa

Scaphiophryne verrucosa és una espècie de granota que viu a Madagascar.

## Referències

* Glaw, F. & Vences, M. 2004. Scaphiophryne verrucosa. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Consulta: 2 de febrer del 2008.
# Sgamna

Sgamna (àrab السڭامنة) és una comuna rural de la província de Settat de la regió de Casablanca-Settat. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 10.245 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Sent Aleg

Sent Alec (en francès Saint-Éloi) és una comuna francesa, situada al departament de la Cruesa, a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 283 | 226 | 210 | 175 | 166 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Roland Lacheny | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
* ↑ «Saint-Éloi sur le site de l'Insee». Arxivat de l'original el 2012-11-03. [Consulta: 10 maig 2010].

## Enllaços externs

* Sent Aleg - Lloc web oficial
# Els temps canvien

Els temps canvien (títol original: Les Temps qui changent) és una pel·lícula francesa dirigida per André Téchiné, estrenada al final de 2004. Ha estat doblada al català.

## Argument

A Tànger, Antoine, enginyer de supervisió d'edificis, supervisa la construcció d'una estació de televisió arabòfona competidora d'Al Jazeera. S'ha fet enviar allà per trobar una periodista de la qual està enamorat, encara que no l'hagi tornat a veure des de fa trenta anys
Una altra saga s'hi barreja.

## Repartiment

* Catherine Deneuve: Cécile
* Gérard Depardieu: Antoine Lavau
* Gilbert Melki: Natan
* Malik Zidi: Sami
* Lubna Azabal: Nadia/Aïcha
* Tanya Lopert: Rachel Meyer
* Nabila Baraka: Nabila
* Jabir Elomri: Saïd
* Nadem Rachati: Bilal

## Rebuda

* Premis
** 2005: Festival de Berlín: Secció oficial de llargmetratges
** 2004: Premis César: Nominada a Millor actor revelació (Zidi)
* Crítica: "Té molt de desconcertant (...) fins a gairebé el final de la funció, ens sembla assistir a un documental d'etologia amorosa de l'ésser humà"

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Els temps canvien». [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ «Les temps qui changent» (en anglès). [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ Torreiro, M. «Les Temps qui changent». El País.
# Selecció femenina de futbol d'Eslovènia

La selecció femenina de futbol d'Eslovènia representa a Eslovènia a les competicions futbolístiques femenines de seleccions nacionals.
Va debutar a la classificació per a l'Eurocopa 1995, però després va estar inactiva fins que va retornar a la classificació per al Mundial 2007. Fins ara no s'ha classificat per a cap fase final.
Actualment ocupa la 59ª posició al Ranking FIFA.

## Actual plantilla

Convocatòria per als partits de la classificació per a la Copa d'Istria 2016, a març. Les banderes representen la lliga on juga la jugadora.
| Porteres | Porteres | Defenses | Defenses | Centrecampistes | Centrecampistes | Davanteres | Davanteres |
| 01 | Eva Vamberger | 05 | Evelina Kos | 02 | Manja Rogan | 14 | Spela Kolbl |
| 12 | Sonja Cevnik | 06 | Anisa Rola | 03 | Marusa Sevsek | 20 | Larissa Soronda |
| | | 07 | Kristina Erman | 04 | Lucija Kos |
| | | 09 | Manja Benak | 08 | Mateja Zver |
| | | 16 | Kaja Erzen | 10 | Dominika Conc |
| | | | | 11 | Lara Prasnikar |
| | | | | 13 | Lara Ivanusa |
| | | | | 15 | Barbara Kralj |
| | | | | 17 | Urska Zganec |
| | | | | 18 | Tjasa Tibaut |
| | | | | 19 | Katja Nezmah |

## Històric

| Primer partit | Eslovènia 0-10 Anglaterra (25/09/1993) |
| Majors victòries | Macedònia 0-9 Eslovènia (03/06/2016) |
| Majors derrotes | Espanya 17-0 Eslovènia (20/03/1994) |
| Millor resultat al Mundial |
| Millor resultat als Jocs Olímpics |
| Millor resultat a l'Eurocopa |
| Millor posició al Ranking FIFA | 51r (2008) |
| Pitjor posició al Ranking FIFA | 75è (2004) |
| Jogadora amb més internacionalitats |
| Jogadora amb més gols |
JOCS OLÍMPICS :
| Edició | Classificació | Classificació | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final |
| Edició | Fase regular | Play-offs | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final / Bronze |
| 1996 | Mundial 1995 |
| 2000 |
| 2004 |
| 2008 | Mundial 2007 |
| 2012 | Mundial 2011 |
| 2016 | Mundial 2015 |
| MUNDIAL ||||||||||
| Edició | Classificació | Classificació | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final |
| Edició | Fase regular | Play-offs | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final / Bronze |
| 1991 |
| 1995 | Eurocopa 1995 |
| 1999 |
| 2003 |
| 2007 | Segona Divisió |
| 2011 | Itàlia ¹ |
| 2015 | Alemanya ¹ |
| EUROCOPA ||||||||||
| Edició | Classificació | Classificació | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final |
| Edició | | | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final / Bronze |
| 1984 |
| 1987 |
| 1989 |
| 1991 |
| 1993 |
| 1995 | Anglaterra ¹ |
| 1997 |
| 2001 |
| 2005 |
| 2009 | Sèrbia ¹ | Ucraïna |
| 2013 | Països Baixos ¹ |
| 2017 | Escòcia ¹ |
¹ Fase de grups. Selecció eliminada mitjor possicionada en cas de classificació, o selecció classifica pitjor possicionada en cas d'eliminació.

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2017-07-18. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Senarmontita

La senarmontita és un mineral de la classe dels òxids que rep el seu nom del mineralogista Henri Hureau de Sénarmont. L'any 2015 va ser reanomenada, passant el seu nom original (en anglès) de dir-se senarmontite a sénarmontite.

## Característiques

La senarmontita és un òxid de fórmula química Sb₂O₃. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 2,5. És una espècie dimorfa de la valentinita i isostructural amb l'arsenolita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «04.CB: Òxids amb proporció metall:oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: brizziïta, corindó, ecandrewsita, eskolaïta, geikielita, hematites, ilmenita, karelianita, melanostibita, pirofanita, akimotoïta, auroantimonita, romanita, tistarita, avicennita, bixbyita, armalcolita, pseudobrookita, mongshanita, zincohögbomita-2N2S, zincohögbomita-2N6S, magnesiohögbomita-6N6S, magnesiohögbomita-2N3S, magnesiohögbomita-2N2S, ferrohögbomita-6N12S, pseudorútil, kleberita, berdesinskiïta, oxivanita, olkhonskita, schreyerita, kamiokita, nolanita, rinmanita, iseïta, majindeïta, claudetita, estibioclaudetita, arsenolita, valentinita, bismita, esferobismoïta, sillenita, kyzylkumita i tietaiyangita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Djebel Hammimat, una mina descoberta el 1845 a la localitat d'Aïn Babouche (província d'Oum el Bouaghi, Algèria), la qual va ser el primer dipòsit d'antimoni treballat en aquest país del nord d'Àfrica, on es troba en forma de masses cavernoses formades per filaments capil·lars, paral·lels o lleugerament divergents, així com formant masses sacaroides, en forma granular o en cavitats de cristalls octaèdrics de fins a un centímetre. Als territoris de parla catalana únicament ha estat descrita a Mas de la Guardia, una prospecció d'antimoni dels anys 50 realitzada a la localitat d'Oms, al Rosselló (Catalunya del Nord).

## Referències

* 1 2 «Senarmontite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ Hålenius, U.; Hatert, F.; Pasero, M.; Mills, S. J. «New minerals and nomenclature modifications approved in 2015». Mineralogical Magazine, 79, 7, 01-12-2015, pàg. 1859–1864. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2018. DOI: 10.1180/minmag.2015.079.7.18 [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Djebel Hammimat Mine, Aïn Babouche, Ain Babouche District, Oum el Bouaghi Province, Algeria». Mindat. [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ Pigetvieux, Gérard «Etude géologique et métallogénique des Aspres (Pyrénées orientales)». Thèse Faculté des Sciences Université de Franche-Comté, Besançon,, 1981, pàg. 279 [Consulta: 2 desembre 2023].
# Emil Salomonsson

Emil Salomonsson (28 d'abril de 1989) és un futbolista suec.

## Selecció de Suècia

Va debutar amb la selecció de Suècia el 2012. Va disputar 7 partits amb la selecció de Suècia.

## Estadístiques

Selecció de Suècia :
| Anys | Partits | Gols |
| 2012 | 2 | 0 |
| 2016 | 3 | 1 |
| 2017 | 2 | 0 |
| Total | 7 | 1 |

## Referències

* ↑ Emil Salomonsson a National-Football-Teams.com (anglès)
# Els Nibelungs

Els Nibelungs (títol original en alemany Die Nibelungen) és una pel·lícula alemanya de 1924 dirigida per Fritz Lang. És considerat un punt d'inflexió en la concepció del cinema com a obra d'art: Lang i el seu equip van introduir visualment i estètica els nous avenços tècnics en la il·luminació i en la fotografia, i van dur a terme una direcció artística exquisida, que doten la pel·lícula d'una gran bellesa plàstica. Els intertítols han estat traduïts al català.

## Trama

El guió escrit per Thea von Harbou va recuperar el mite primigeni dels nibelungs, una llegenda original del segle xii, que havia quedat eclipsada per la famosa tetralogia wagneriana. Aquest mite és mirall i esclau del seu context històric, el període d'entreguerres alemany, i comparteix l'esperit romàntic i èpic d'aquells temps. Lang, tanmateix, focalitza el tema en la venjança i les masses desbocades, leitmotiv habitual en la seva filmografia. Tot allò que en la primera part és noble i pur, en la segona esdevé malaltís i fosc; essent la batalla final, nihilista i violenta, el contrapunt cruel, i visionari, de la ideologia nazi, fet pel qual, aquesta segona part va ser distribuïda en una versió diferent, curta i suavitzada, i amb acompanyament musical de Wagner.

## Música

Gottfried Huppertz (Alemanya 1887-1937) és el compositor responsable de la música d'Els Nibelungs. Huppertz estudià música a Colònia i va entrar en contacte amb el món del teatre i el cinema, on conegué a Fritz Lang, que li encarregà expressament la música per a Els Nibelungs i més tard, per a Metropolis. La seva composició per Die Nibelungen va aconseguir lligar íntimament música i imatges, provocant una coreografia de llum, ritme i moviment, amb efectes impressionants. És per això que Huppertz és considerat un dels grans de la música per al cinema, tot i que la seva mort prematura va fer que fos injustament oblidat durant anys.

## Repartiment

* Paul Richter: Sigurd
* Margarete Schön: Krimilda
* Hanna Ralph: Brunilda
* Hans Adalbert Schlettow: Hagen von Tronje
* Bernhard Goetzke: Volker von Alzey
* Theodor Loos: Gondicari
* Rudolf Klein-Rogge: King Etzel
* Rudolf Rittner: Markgraf Rudiger von Bechlorn
* Georg August Koch: Hildebrand
* Georg John: Alberich

## Referències

* 1 2 3 4 «La Filmoteca de Catalunya clou el 69è congrés de la FIAF amb la projecció dEls Nibelungs' en versió restaurada i amb música original». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: abril 2013].
* ↑ «Die Nibelungen: Siegfrieds Tod (Teil 1)». Filmoteca de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2023].
* ↑ «Die Nibelungen: Kriemhilds Rache (Teil 2)». Filmoteca de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2023].
# Sent Marçau lo Vielh

Sent Marçau lo Viélh (en francès Saint-Martial-le-Vieux) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 1999 era de 109 habitants. Està integrada a la Communauté de communes des Sources de la Cruesa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 137 | 116 | 95 | 103 | 109 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Montel | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Enganyapastors cua de tisora

Lenganyapastors cua de tisora (Hydropsalis torquata) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos de l'est del Perú, oest, est i sud-est del Brasil, est i sud-est de Bolívia, el Paraguai, Uruguai i centre de l'Argentina.
# Emilià Martínez i Espinosa

Emilià Martínez i Espinosa (Villar del Cobo, Terol, 1901- Manresa, 1987) fou un polític manresà.

## Biografia

Sindicalista molt carismàtic entre els treballadors. De ben jove treballà de manobre, després de miner a Fígols i durant 20 anys de ferroviari. Fou militant de la CNT des del 1918 i arribà a ser Secretari de la Federació Local d'aquest sindicat.
Durant la Guerra civil va ser delegat d'economia i responsable de les col·lectivitzacions a Manresa i impulsor d'una de les primeres col·lectivitzacions que hi hagué a l'Estat: la dels Ferrocarrils de la Generalitat.
Fou membre durant unes setmanes del segon Comitè Revolucionari Antifeixista de Manresa. Durant la Guerra Civil va ser regidor de l'Ajuntament de Manresa i també en fou el darrer alcalde (desembre del 1938 - gener del 1939).
Fou condemnat a 30 anys de presó per rebel·lió militar, però en va sortir el 1943 en llibertat vigilada.

## Referències

* Joaquim Aloy, Jordi Basiana i Pere Gasol La República a Manresa en un clic (1931-1936)
# Serra de Montagut

La serra de Montagut és una serra del terme municipal de Conca de Dalt, a la comarca del Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en l'àmbit dels pobles d'Herba-savina i del Mas de Vilanova, o Vilanoveta. En el seu extrem sud-est arriba a tocar el terme municipal d'Abella de la Conca, a la vall de Carreu.
Està situada en els contraforts septentrionals de la muntanya de Sant Corneli, al nord-oest del cim de Montagut, a l'esquerra del riu de Carreu. Queda al sud-oest d'Herba-savina i al sud-oest del Mas de Vilanova. El seu cim més elevat és el Montagut, de 1.348,1 metres. Té forma de Y invertida, per la qual cosa a partir del cim principal, desenvolupa tres braços diferenciats.
# Enneapterygius bahasa

Enneapterygius bahasa és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu fins als 18 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó, Taiwan, les Filipines, Indonèsia, Papua Nova Guinea, Austràlia, Palau i Guam.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (editors), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Chiang, M.-C. i I.-S. Chen, 2008. Taxonomic review and molecular phylogeny of the triplefin genus Enneapterygius (Teleostei: Tripterygiidae) from Taiwan, with descriptions of two new species. The Raffles Bull. Zool. 19:183-201.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Enrique Barón Crespo

Enrique Barón Crespo (Madrid, 1944) és un polític i professor universitari espanyol, que fou ministre de Transport, Turisme i Comunicacions en el primer govern presidit per Felipe González i posteriorment President del Parlament Europeu entre 1989 i 1992.

## Biografia

Va néixer el 27 de març de 1944 a la ciutat de Madrid. Va estudiar dret a la Universitat de Madrid, realitzant després estudis d'administració d'empreses a l'Institut Catòlic d'Administració i Direcció d'Empreses (ICADE) i per l'Escola Superior de Ciències Econòmiques i Empresarials de París. Així mateix ha estat professor d'estructura econòmica a la universitat de Madrid entre 1966 i 1970.

## Activitat política

Membre actiu del maig del 68, va pertànyer a Convergència Socialista de Madrid i va ser un dels líders de la Federació de Partits Socialistes al començament de la Transició espanyola. Va passar al Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) després de la dissolució de Convergència Socialista a la primavera de 1977, any en el qual fou escollit diputat de la legislatura constituent per la província de Madrid, escó que repetí en les eleccions de 1979, 1982 i 1986. En el primer govern de Felipe González fou designat ministre de Transport, Turisme i Comunicacions, càrrec que ocupà fins al 1985.
Fou escollit eurodiputat al Parlament Europeu en les eleccions europees de 1986, sent nomenat Vicepresident del parlament. Després de les eleccions de 1989 fou escollit President del Parlament Europeu, acabant el seu mandat l'any 1992.

## Obres

La seva obra ha estat editada en espanyol, anglès, francès, italià i alemany.
* El final del campesinado (Editorial Zero, 1971).
* Europa 92: el rapto del futuro (Plaza & Janés, 1989).
* El proceso de la UE como desafío democrático (Hamar Urte, 1993)
* Europa en el alba del milenio (Editorial Acento, 1994).
* Europe: l'impossible statu quo, Club de Florencia, con Max Konsthamm, Renaud Dehousse, Emile Noël, Tommaso Padoa-Schioppa, (Il Mulino, 1996).
* En Europa cabemos todos, dir. Tomás Fernández y J.J. Laborda (Alianza, 2002).
* Europa, pasión y razón (Biblioteca Nueva, 2005).
* Constitucionalización del Poder Legislativo en la Unión Europea, (Thomson Civitas, 2006).
* El error del milenio (Seix Barral, 2007).
* Tratado de Lisboa y Carta de derechos fundamentales (Euroeditions, 2010).
* Las Américas Insurgentes (CEXECI, 2011).
* ¿Más Europa? ¡Unida! (RBA, 2012).
* La era del federalismo (RBA, 2014).

## Referències

* ↑ Glosario de publicaciones en Dialnet.

## Enllaços externs

* (castellà) Informació d'Enrique Barón al Congrés de Diputats
* (castellà) Informació d'Enrique Barón al Parlament Europeu