OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sclerophrys gutturalis

Sclerophrys gutturalis és una espècie de gripau de la família dels bufònids.
Va ser descrit com Bufo regularis gutturalis per John Hyacinth Power el 1927. Va ser reclassificat el 2006 en el gènere Amietophrynus i finalment el 2016 va ser classificat en el gènere del Sclerophrys. L'epítet llati gutturalis significa «gutural, que té gorja gran».

## Descripció

És un gripau molt prolífic. Té una longitud de morro a recte de 120 mm, dorsalment té un color ocre-marró amb taques irregulars fosques. Hi ha dos parells de taques més fosques entre els ulls formant una marca de creu. Sovint es troben exemplars amb una línia pàl·lida al llarg de l'espinada. Els braços tenen a les bores uns tubercles blancs i al revers de les cuixes hi tenen una taca vermella. La part inferior són d'un color pàl·lid i granuloses i els mascles tenen la gola de color fosc. Les glàndules paròtides són prominents i els dits a les potes posteriors tenen un petit coixí.

## Distribució

Viu a Angola, Botswana, República Democràtica del Congo, Kenya, Lesotho, Malawi, Mauritius, Moçambic, Namíbia, l'illa de la Reunió, Somàlia, Sud-àfrica, Etiòpia, Eswatini, Tanzània, Zàmbia i Zimbàbue.
Està capacitat per viure en gran varietat d'hàbitats, ja que és molt adaptable. No l'ataquen grossos depredadors i no l'afecta gaire les pèrdues d'hàbitat.

## Comportament

Els rauc dels mascles se sent durant tot l'any tot i que el període d'aparellament és de l'octubre al novembre. El só del raucar és gutural i es repeteix en intervals d'aproximadament tres segons. Els mascles rauquen des de la superfície de l'aigua i es congreguen, formant una mena de coral. Ponen els ous en dobles fileres que es recargolen sota vegetació submergida. Els cap-grossos es desenvolupen durant uns 75 dies abans de la metamorfosi. Poden ser tan nombrosos a l'abandonar els bassals com per cridar l'atenció dels depredadors, que se'n mengen molts.

## Referències

* ↑ Frost, Darrel R. «Amietophrynus gutturalis (Power, 1927)». Amphibian Species of the World: an Online Reference. Version 6.0. American Museum of Natural History, 2014. [Consulta: 5 setembre 2014].
* ↑ Power, J.H. «On the Herpetological Fauna of the Lobatsi-Linokana Area» (en anglès). Transactions of the Royal Society of South Africa, 20, 1, 01-01-1931, pàg. 39–49. DOI: 10.1080/00359193109518846. ISSN: 0035-919X.
* ↑ Ohler, Annemarie; Dubois, Alain «The identity of the South African toad Sclerophrys capensis Tschudi, 1838 (Amphibia, Anura)» (en anglès). PeerJ, 4, 11-01-2016, pàg. e1553. DOI: 10.7717/peerj.1553. ISSN: 2167-8359. PMC: PMC4715445. PMID: 26788431.
* ↑ Seva i Llinares, Antoni. «guttur». A: Diccionari Llatí-Català. Barcelona: Ed. Enciclopèdia Catalana, 1993 (2007), p. 590. ISBN 978-84-7739-631-4.
* 1 2 http://amphibiaweb.org/cgi/amphib_query?where-genus=Amietophrynus&where-species=gutturalis Amietophrynus gutturalis Travis, Bergmann AmphibiaWeb 2014-09-04
# José Antonio Vucetich

José Antonio Vucetich (Buenos Aires, 14 de juny de 1919 - Ciutat de Mèxic, 1973) fou un futbolista argentí de la dècada de 1940.
Fou conegut amb el sobrenom del Rus. Jugava a la posició de defensa dret. A l'Argentina fou jugador d'El Porvenir (1939-40) i CA Lanús. Posteriorment destacà a Mèxic a les files de Jaiba Brava Tampico FC. La temporada 1948-48 va fitxar pel RCD Espanyol de Pepe Espada, retornant a continuació a Mèxic.
El seu fill Víctor Manuel Vucetich també fou futbolista.

## Referències

* ↑ «Fitxa de Vicetich». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ José Antonio Vucetich a BDFutbol
* ↑ «LOS VUCETICH, PADRE E HIJO». El Siglo de Torreón, 09-10-2013. [Consulta: 9 abril 2019].
# Retroenllaç

En informàtica el retroenllaç (en anglès trackback) és un enllaç que permet accedir a un article d'un altre web, des d'on s'ha creat un enllaç cap al primer article. Es fan servir sovint en els blogs. D'aquesta manera l'autor avisa l'altre blog que cita un dels seus articles.
És la continuació d'un determinat article d'una altra persona, però que deixa constància que ho fa a l'article primer, mitjançant un enllaç entre ambdós. Els trackbacks a un article se solen trobar al peu d'aquest, més o menys al lloc on apareixen els comentaris en un apartat separat.
Si un blog admet retroenllaços vol dir que és capaç de rebre avisos d'altres blogs de forma que els dos articles d'ambdós blogs (el citat i el «citador») queden relacionats entre si. Fa menester una programació particular i no tots els blogs accepten retroenllaços.

## Referències

* ↑ «retroenllaç». Neoloteca. TERMCAT.
# Henry Cass

Henry Cass (Hampstead, 24 de juny de 1902 - Hastings, 15 de març de 1989) va ser un director de cinema britànic, especialment prolífic en dos gèneres antagònics, el cinema de terror i la comèdia. Anteriorment, va treballar com a actor, i també va ser un prolífic director de teatre clàssic a l'Old Vic en la dècada de 1930.

## Biografia

En 1923, Lee DeForest va filmar a Cass per un curtmetratge titulat Henry Cass Demonstration Film, realitzat en el procés de so sobre pel·lícula Phonofilm de DeForest. La pel·lícula es va presentar a la Engineers Society de Nova York el 12 d'abril de 1923 i es va estrenar al Teatre Rivoli de Nova York el 15 d'abril de 1923 amb altres 17 curts de Phonofilms.
Estava casat amb l'actriu Joan Hopkins.

## Filmografia

* Lancashire Luck (1937)
* 29 Acacia Avenue (1945)
* The Glen Is Ours (1946)
* The Glass Mountain (1949)
* No Place for Jennifer (1950)
* Last Holiday (1950)
* Young Wives' Tale (1951)
* Castle in the Air (1952)
* Father's Doing Fine (1952)
* Breakaway (1955)
* Windfall (1955)
* Reluctant Bride (1955)
* No Smoking (1955)
* Bond of Fear (1956)
* High Terrace (1956)
* Professor Tim (1957)
* The Crooked Sky (1957)
* Booby Trap (1957)
* Blood of the Vampire (1958)
* Man Who Couldn't Walk (1960)
* The Hand (1960)
* Boyd's Shop (1960)
* Mr. Brown Comes Down the Hill (1965)
* Give a Dog a Bone (1965) MRA's Westminster Theatre, London
* Happy Deathday (1968) també coautor de l'obra original amb Howard E. Koch el coautor va ser Peter Dunsmore Howard - periodista i líder del moviment MRA 1961 - 1965] MRA's Westminster Theatre, Londres

## Referències

* ↑ «Henry Cass | Biography, Movie Highlights and Photos».
* ↑ «Henry Cass».
* ↑ «Henry Cass — RADA».
* ↑ «Henry Cass | Theatricalia».
* ↑ «Silent Era : Progressive Silent Film List».
* ↑ McFarlane & Slide p.125

## Bibliografia

* Brian McFarlane & Anthony Slide. The Encyclopedia of British Film: Fourth Edition. Oxford University Press, 2013.

## Enllaços externs

* Henry Cass Demonstration Film a SilentEra
# Hidrogenosoma

Un hidrogenosoma és un orgànul tancat per una membrana que tenen alguns ciliats anaerobis trichomonas i fongs. Els hidrogenosomes de trichomones produeixen hidrogen molecular, acetat, diòxid de carboni i ATP. Aquest orgànul es creu que ha evolucionat de bacteris anaerobis o archaea, encara que en el cas dels hidrogenosomes dels trichomones la qüestió roman oberta.
El 2010, es va informar del primer Eumetazoa anaerobi amb orgànuls similars als hidrogenosomes.
Els hidrogenosomes van ser primer aïllats, purificats bioquímicament caracteritzats i anomenats a principi de la dècada de 1970 per D. G. Lindmark i M. Müller a la Universitat Rockefeller.

## Descripció

Els hidrogenosomes fan aproximadament un 1 micròmetre de diàmetre però sota condicions d'estrès poden fer fins a 2 micròmetres i es diuen així perquè produeixen hidrogen molecular. Com els mitocondris, estan envoltats per dobles membranes diferents.

## Fonts

Els hidrogenosomes més ben estudiats són aquells dels paràsits transmesos sexualment Trichomonas vaginalis i Tritrichomonas foetus i els del rumen com Neocallimastix.

## Referències

* ↑ Müller M, Lindmark DG «Respiration of hydrogenosomes of Tritrichomonas foetus. II. Effect of CoA on pyruvate oxidation». J. Biol. Chem., 253, 4, febrer 1978, pàg. 1215–8. PMID: 624726.
* ↑ Danovaro R, Dell'anno A, Pusceddu A, Gambi C, Heiner I, Kristensen RM «The first metazoa living in permanently anoxic conditions». BMC Biol, 8, 1, abril 2010, pàg. 30. DOI: 10.1186/1741-7007-8-30. PMC: 2907586. PMID: 20370908.
* ↑ Lindmark DG, Müller M «Hydrogenosome, a cytoplasmic organelle of the anaerobic flagellate Tritrichomonas foetus, and its role in pyruvate metabolism». J. Biol. Chem., 248, 22, novembre 1973, pàg. 7724–8. PMID: 4750424.
* ↑ Benchimol, M «Hydrogenosomes under microscopy». Tissue & cell, 41, 3, 2009, pàg. 151–68. DOI: 10.1016/j.tice.2009.01.001. PMID: 19297000.
# Hiroshi Hirakawa

Hiroshi Hirakawa (Prefectura de Kanagawa, Japó, 10 de gener de 1965) és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Hiroshi Hirakawa va disputar 13 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Sclerophrys kerinyagae

Sclerophrys kerinyagae és una espècie de gripau de la família Bufonidae. Va ser descrit per Ronalda Keith el 1968 amb el protònim de Bufo kerinyagae. Amietophrynus kerinyagae és un sinònim obsolet des de 2016.
L'epítet kerinyagae al·ludeix al nom en llengua kikuyu del Mont Kenya.
Viu a Etiòpia, Kenya, Tanzània i Uganda. El seu hàbitat inclou paisatges montans secs, zones d'arbustos tropicals o subtropicals de 1280 a 3300 metres d'altitud, aiguamolls, zones prèviament boscoses ara molt degradades. Tot i que la població minva per la creixent urbanització i expansió de l'agricultura, a la Llista vermella de 2016 està classificada en la categoria de risc mínim.

## Referències

* ↑ Keith, Ronalda «A new species of Bufo from Africa, with comments on the toads of the Bufo regularis complex» (en anglès). American Museum Novitates, 2345, 1968, pàg. 1-22.
* ↑ Ohler, Annemarie; Dubois, Alain «The identity of the South African toad Sclerophrys capensis Tschudi, 1838 (Amphibia, Anura)» (en anglès). PeerJ, 4, 11-01-2016, pàg. e1553. DOI: 10.7717/peerj.1553. ISSN: 2167-8359. PMC: PMC4715445. PMID: 26788431.
* ↑ Keith, 1968, p. 4.
* ↑ SSC Amphibian Specialist Group «Sclerophrys kerinyagae» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 19-06-2013. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t54681a107347258.en..
# Molla del pa

La molla del pa és la part tova i esponjosa de l'interior del pa. En elaborar el pa al forn, s'envolta d'una escorça dura i cruixent que evita la pèrdua d'humitat. Aquesta escorça dura i cruixent es torna daurada a causa de l'efecte de la reacció de Maillard, deixant al seu interior la molla.

## Característiques

La textura de la molla dependrà en gran manera de la farina emprada (de blat, ordi, etc.), de la mida del pa fornejat, de la quantitat d'aigua usada en l'elaboració o de si s'ha elaborat a mà o a màquina, entre altres factors. Alguns pans no tenen molla en el seu interior, aquest és el cas dels pans plans.

## Usos

Els usos de la molla de pa se centren en dues àrees, la principal és la culinària. S'hi fa servir la molla per la seva abundant superfície i textura com a material alimentari capaç de retenir sabors. En l'artística, a causa de la facilitat de modelatge. És un material utilitzat en l'escultura de petites figuretes.

## Taula de Pa integral

Pa integral :
| Aportacions per ració: |
| Energia [Kcal] | 221,00 |
| Proteïna [g] | 7,02 |
| Hidrats de carboni [g] | 38,00 |
| Fibra [g] | 7,50 |
| Greix total [g] | 2,90 |
| AGS [g] | 0,54 |
| AGM [g] | 0,41 |
| AGP [g] | 1,16 |
| AGP /AGS | 2,15 |
| (AGP + AGM) / AGS | 2,91 |
| Colesterol [mg] | 0,00 |
| Alcohol [g] | 0,00 |
| Aigua [g] | 44,60 |
| Minerals: |
| Calci [mg] | 54,00 |
| Ferro [mg] | 2,70 |
| Iode [mg] | 1,00 |
| Magnesi[mg] | 76,00 |
| Zinc [mg] | 1,80 |
| Seleni [µg] | 35,00 |
| Sodi [mg] | 550,00 |
| Potassi [mg] | 230,00 |
| Fósfor [mg] | 0,00 |
| Vitamines: |
| Vit. B1 Tiamina [mg] | 0,34 |
| Vit. B2 Riboflavina [mg] | 0,09 |
| Eq. Niacina [mg] | 5,53 |
| Vit. B6 Piridoxina [mg] | 0,12 |
| Ac. Fòlic [µg] | 39,00 |
| Vit. B12 Cianocobalamina [µg] | 0,00 |
| Vit. C Ac. Ascòrbic [mg] | 0,00 |
| Retinol [µg] | 0,00 |
| Carotenoides (Eq. β carotenos) [µg] | 0,00 |
| Vit. A Eq. Retincl [µg] | 0,00 |
| Vit. D [µg] | 0,00 |

## Articles

Entre altres usos artístics és emprat com a material d'escultura en l'elaboració de petites figuretes i quadres. Sol barrejar-se amb cola blanca perquè adquireixi una major consistència i poder modelar posteriorment.

## Referències

* ↑ Papanikolas, Cleo. «Crumb» (en anglès). Artisan Bakers, 2000. Arxivat de l'original el 2013-04-11. [Consulta: 28 febrer 2014].
# Callionymus draconis

Callionymus draconis és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al Japó.

## Referències

* ↑ ITIS
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Deci Triccià

Deci Triccià (en llatí Deccius Triccianus) va ser un governador romà del segle iii.
Era d'origen humil però va arribar per mèrits a la dignitat de governador de la província de Pannònia sota l'emperador Macrí. És probablement el mateix Triccià que més tard va ser executat per ordre d'Elagàbal, segons Dió Cassi per haver-se rebel·lat contra l'emperador.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1181?rgn=full+text;view=image;q1=TriccianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1173. ]
# Hermògenes (metge d'Hadrià)

Hermògenes (en llatí Hermogenes, en grec antic Ἑρμογένης) era un metge grec que va ser nomenat metge i assistent de l'emperador Hadrià quan aquest ja era emperador, i va exercir aquestes funcions fins al dia de la mort d'Hadrià l'any 138. L'esmenta Dió Cassi. Per arribar a metge de l'emperador no hi ha dubte que prèviament gaudia ja de gran prestigi.

## Referències

* ↑ 1. Hermogenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 421
# Icili

Icili és el nom dels següents personatges:
* Espuri Icili, tribú de la plebs (possiblement 492 aC, 481 aC i 471 aC).
* Gai Icili Ruga, tribú de la plebs el 493 aC
* Luci Icili, tribú de la plebs el 456 aC, 455 aC i 448 aC
* Icili, el càrrec de tribú de la plebs, fou exercit per altres membres de la famíli, dels que només es coneix el nom familiar.
# Barkul

Barkul és un llac del nord-est de Xinjiang, a la República Popular de la Xina, proper a la frontera amb Mongòlia, centre d'una gran regió natural que rep també el nom de Barkul.
# Bocabartella

Bocabartella és una masia situada a Rocabruna, municipi de Camprodon, a la comarca catalana del Ripollès. Es troba darrere els Cingles blancs i de camí al coll de Malrem. Molt propera al GR 83 i al Coll de Malrem. A uns 800m al nord-oest trobem el collet de Bocabartella (1280m altitud), on neix el torrent del mateix nom, que en direcció sud és un afluent de la riera de Beget poc més avall.
La masia es menciona en documents del 1619 ens els que s'instava a les masies de l'àrea de Rocabruna a pagar la seva part en les obres de l'església. A Bocabartella s'acaba una etapa de la ruta nord de la transhumància entre Faitús i Tragurà fins a l'Empordà. També va ser un punt de pas de la Retirada republicana durant el mes de febrer de 1939 a través del Coll de Malrem.
El mas es trobava originàriament a un vessant, mentre que ara a dos, amb un petit adossat a la cara sud, un petit cobert al sud-oest i un gran corral ensorrat adossat a llevant, i una pallissa a ponent. Actualment només serveix el cos d'habitatge, com que la cabanya es troba en un estat de conservació dolent i la granja en ruïnes.
L'indret és considerat un hàbitat d'espai obert que requereix protecció de la seva biodiversitat. El Consorci de l'Alta Garrotxa hi va planificar el 2021 una intervenció de recuperació d'antigues pastures.

## Referències

* ↑ «Bocabartella». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup enciclopèdia. [Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya 1:10.000». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ Llongarriu i Montsalvatge, Ramon «Rocabruna la Consueta, les visites pastorals i els memorials dels rectors. El conreu del blat de moro.». Annals del Patronat d'Estudis Històrics d'Olot i Comarca, Annals 1984-1985 (II), 1987, pàg. 39 [Consulta: 1r setembre 2016].
* ↑ Freixa Galceran, Montserrat «La transhumància actual a la Vall de Camprodon». Annals del Centre d'estudis comarcals del Ripollès, Annals 2000-2001, 2002, pàg. 12 [Consulta: 1r setembre 2016].
* ↑ Llagostera, Antoni «La retirada republicana també pel coll de Malrem». Nació Digital, 15-02-2014 [Consulta: 1r setembre 2016].
* ↑ Consell Comarcal del Ripollès, Ajuntament de Camprodon «Fitxa nº 146 Boca Bartella». Modificació 1/2011 del Pla especial del catàleg de masies i cases rurals en sòl no urbanitzable de Camprodon, 22-02-2013, pàg. 159.
* ↑ «S'inicien treballs de recuperació d'espais oberts a l'Alta Garrotxa». Nació Garrotxa, 23-09-2021 [Consulta: 10 juliol 2023].
# Callionymus curvicornis

Callionymus curvicornis és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al nord-oest del Pacífic.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Culturalima

Culturalima, també coneguda com a xarxa de Cultures de Lima o Xarxa de Centres Culturals de Lima, va ser un sistema d'informació cultural geolocalitzat creat per l'arquitecte Alvaro Pastor al any 2012 per encàrrec de l'Associació Cultural La Casa Ida a Lima, Perú. Va entrar en funcionament el juny de 2013 i va romandre activa fins al juny de 2017 havent reunit 143 socis institucionals. El seu objectiu era identificar i promoure els recursos culturals de un mateix espai geogràfic oferint una plataforma en línia que combinés la col·laboració dels usuaris i la selecció automàtica d'informació de les xarxes socials rellevants. Una altra contribució de Culturalima va ser la noció d'Ecosistema cultural per reconèixer les relacions entre els elements i pràctiques culturals materials i no materials que s'uneixen en una regió geogràfica i va ampliar aquesta metàfora fins a incloure la dinàmica cultural del ciberespai. El marc teòric i tecnològic de Culturalima juntament amb els seus resultats parcials es van presentar al XIV Fòrum de Ciutats Digitals l'abril de 2013 a Quito al V Congrés Iberoamericà de Cultura del novembre de 2013 a Saragossa, Espanya, i al OAS HASTAC Humanities, Arts, Sciences and Technology Alliance and Collaboratory al abril del 2014 a Lima. Des del 2015, una part del projecte Culturalima va ser adoptat pel Ministeri de Cultura (Perú) amb el nom Infoartes. En abril de 2020 el projecte ha adoptat el nom de Puntos de Cultura. El nombre de centres en xarxa ha augmentat perquè s'han sumat altres regions de l'estat de Perú. Ascendeixen a 215.

## Referències

* ↑ «Ministerio de Cultura del Perú. Programa Puntos de Cultura» (en castellà). , 08-05-2013 [Consulta: 23 setembre 2017]. Arxivat 7 de setembre 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-09-07. [Consulta: 13 abril 2020].
* ↑ «Fiesta cultural por el Perú en víspera de Fiestas Patrias» (en castellà). , 26-07-2012 [Consulta: 23 setembre 2017].
* ↑ «XIV Encuentro de Ciudades Digitales - Quito 2013» (en castellà). , 08-05-2013 [Consulta: 23 setembre 2017]. Arxivat 11 de maig 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-05-11. [Consulta: 13 abril 2020].
* ↑ «Programa | XIV Encuentro Iberoamericano de Ciudades Digitales 2013», 22-09-2013. Arxivat de l'original el 2013-09-22.
* ↑ «Organización de Estados Americanos. Concurso Iberoamericà Emprende con cultura» (en castellà). OEI Organización Estados Iberoamericanos, 08-05-2013 [Consulta: 23 setembre 2017].
* ↑ «Organización de Estados Americanos. HASTAC Humanities, Arts, Sciences and Technology Alliance and Collaboratory» (en castellà). OEA Organización de Estados Americanos, 08-05-2013 [Consulta: 23 setembre 2017].
* ↑ «Ministry of Culture (Perú). Infoartes - Definición.» (en castellà). Ministry of Culture (Perú), 08-05-2013 [Consulta: 23 setembre 2017].
* ↑ «Ministerio de Cultura - Perú - Puntos de Cultura» (en castellà). Ministerio de Cultura - Perú. Arxivat de l'original el 2019-08-25. [Consulta: 17 abril 2020].
# Suís (aliment)

Un suís és una tassa de xocolata desfeta amb nata al damunt. Normalment es pren per esmorzar o per berenar acompanyada de melindros o altres pastes. A les granges i xocolateries del carrer Petritxol de Barcelona és un dels productes estrella tradicionals.

## Vegeu també

* Història de la xocolata
* Xocolata

## Referències

* ↑ «Suís». Enciclopèdia catalana. [Consulta: 4 novembre 2014].
# Hermògenes (banquer)

Hermògenes (en llatí Hermogenes, en grec antic Ἑρμογένης) era un important banquer romà que Ciceró menciona en una carta a Tit Pomponi Àtic de l'any 45 aC, al que diu que li deu diners. Probablement és la mateixa persona de què Hermògenes Clodi també esmentat per Ciceró, que era un llibert de Publi Clodi.

## Referències

* ↑ 3.Hermogenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 419
# Ieia

* Per a altres significats, vegeu «Ieia (desambiguació)».
El riu Ieia - Ея (rus) - és un riu del krai de Krasnodar i de l'óblast de Rostov, a Rússia, al nord del Caucas.
Té una llargària de 311 km, una conca hidrogràfica de 8.650 km² i un cabal de 2,5 m³/s. Discorre per les terres baixes de Kuban-Priazov. Té un règim bàsicament nival. La seva aigua és lleugerament salada. Durant l'estació estival pot arribar a assecar-se del tot.
Neix de la confluència de dos rius, el Korsun i l'Upodnaia (a la vora del qual es troben Gorkaia Balka i Novi Mir), al nord de Novopokróvskaia. Flueix en direcció oest a través de Ieia, Sovetski, Kalnibolotskaia (on rep el riu Ternovka, on es troba Ternóvskaia, Novoromànovskaia i després va al nord-oest), Krasni Possiólok, Sadovi (una mica abans gira al nord), Nezamaiévskaia, on gira al nord-oest, i Ieia. En aquest punt el riu pren de nou direcció oest per uns kilòmetres passant per Kazatxi (on rep el Plóskaia per la dreta), Krílovskaia (on rep per l'esquerra les aigües del Vessiólaia), Kisliakóvskaia, rep per la dreta el Kavalerka; Novoivànovskoie, Kusxóvskaia (on rep per la dreta el Kugo-Ieia i canvia cap a l'oest), Vostotxni, Pioner, Pervomaiski, Nardeguin, Nàberejni, Krasni, Podxkurinski, Xkurinskaia, Ieiski, Kanélovskaia, rep per l'esquerra el riu Sossika, Iujni, Ielizavétovka, Krasni Dar, Iekaterínovka, Starosxerbinóvskaia i Iéiskoie Ukreplénie.
# Barranc de Cal Palatí

El Barranc de Cal Palatí és un barranc de l'Alt Camp, que neix al vessant sud del Cogulló i desemboca al torrent de Rupit. Discorre pel terme municipal del Pont d'Armentera.
Està situat a l'extrem nord-occidental del terme, també al nord-oest del Pont d'Armentera. S'origina en el vessant meridional del Cogulló, des d'on davalla de primer cap al sud i després cap al sud-est. Passat l'Estret del Palatí es troba amb el torrent de Collmagí, i de la unió dels dos cursos d'aigua es forma el torrent de Rupit, afluent del Gaià.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.