OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# New Shoreham

New Shoreham és una població dels Estats Units a l'estat de Rhode Island. Segons el cens del 2000 tenia 1.010 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Shoreham tenia 1.010 habitants, 472 habitatges, i 250 famílies. La densitat de població era de 40,1 habitants per km².
Dels 472 habitatges en un 21,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,4% hi vivien parelles casades, en un 7,2% dones solteres, i en un 47% no eren unitats familiars. En el 35% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,3% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 28,6% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.779 $ i la renda mediana per família de 59.844 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.432 $ mentre que les dones 28.125 $. La renda per capita de la població era de 29.188 $. Aproximadament el 8% de les famílies i el 7,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Shoreham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Shoreham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Chie Shinohara

Chie Shinohara (筱原千絵) és un dibuixant de manga nascut el 15 de febrer al Japó. El 1987 va rebre el premi Shogakukan Manga Award per la seva obra Yami no Purple Eye.

## Obres

* Akatsuki no Lion
* Ao no Fūin (Blue Seal) - 1992–94
* Houmonsha wa Mayonaka ni (visitant de mitjanit) - 1984
* Kioku no Ashiato
* Kootta Natsu no Hi (Frozen Summer Day)
* Mizu ni Sumu Hana (Romance of Darkness) - 2004
* Mokugekisha ni Sayounara (Farewell to the Eyewitness) - 1985
* Nanika ga yami de mite iru (Something Watching in the Dark) - 1986
* Ryouko no Shinreijikenbo (A Record of Ryoko's Psychic Events) - 1988–91
* Sanninme ga Kieta (A Third Person Disappeared) - 1992
* Soshite Gokai no Suzu ga naru (Then Five Bells Rang)
* Sora wa Akai Kawa no Hotori: Anatolia Story (Red River) - 1995–2002
* Touboukyuukou (Runaway Express)
* Umi no Yami, Tsuki no Kage (Moon Shadow on a Dark Sea) - 1986–91
* Yami no Purple Eye (Ull Porpra de la Foscor) - 1984–87

## Referències

* ↑ «小学館漫画賞：歴代受賞者» (en japanese). Shogakukan. Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 19 agost 2007].

## Enllaços externs

* The Ultimate Manga Guide: Shinohara Chie Arxivat 2018-06-20 a Wayback Machine.(japonès)
# Kobyashevita

La kobyashevita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de la devil·lina. Rep el nom en honor de Yurii Stepanovich Kobyashev (1935-2009) mineralogista rus, científic de la Reserva Natural d'Ilmen.

## Característiques

La kobyashevita és un sulfat de fórmula química Cu₅(SO₄)₂(OH)₆·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kapital'naya, situada al mont Vishnevye, a l'óblast de Txeliàbinsk (Districte Federal dels Urals, Rússia). També ha estat descrita a la mina Ojuela, situada a la localitat mexicana de Mapimí (Durango), i a la mina Santa Rosa, que es troba a la localitat de Malpais Mesa, al comtat d'Inyo (Califòrnia, Estats Units). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kobyashevite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 juliol 2019].
# Diferencial

«Diferencial» té aquests significats:
* Diferencial (mecànica)
* Diferencial elèctric
* Equació diferencial
* Diferencial d'una funció
* Geometria diferencial
* Operador diferencial
* Càlcul diferencial
* Psicologia diferencial
* Senyal diferencial (Electrònica)
* Amplificador (o parell) diferencial (Electrònica)
# Alphecca

Alphecca (Alfa de la Corona Boreal / α Coronae Borealis) és el nom de l'estel més brillant de la constel·lació de Corona Boreal, amb magnitud aparent +2,23. També rep els noms de Gemma o Gnosi. El nom d'Alphecca prové de l'àrab an-Naïr al-fakkah, "la que brilla en el forat" (l'anell d'estels). El nom de Gemma al·ludeix a la seva posició com a joia de la corona dins de la constel·lació. Finalment, el nom de Gnosi recorda Alphecca com l'estrella d'Ariadna, el nom fent referència a l'origen d'aquesta última ("de Knossos").
Alphecca és una estrella binària, l'estrella principal és una estrella blanca de la seqüència principal de tipus espectral A0 V. Alphecca B és una nana groga de tipus espectral G5, no molt diferent del Sol. L'estrella groga eclipsa a l'estrella principal de cada 17,36 dies, com succeeix amb Algol (β Persei), resultant una petita variació en la magnitud aparent de +2,21 a +2, 32. La separació mitjana entre ambdues és de 0,20 UA.
L'estrella blanca té un disc d'acreció al voltant, com altres estrelles blanques similars, el que planteja la possible existència d'un disc protoplanetari. Com pot afectar Alphecca B a aquest sistema és objecte d'intens debat.
També cal assenyalar que Alphecca forma part de l'anomenada corrent de l'Associació estel·lar de l'Ossa Major, conjunt d'estrelles que es pensa que tenen un origen comú, i es mouen de la mateixa manera per l'espai.

## Referències

* ↑ Christopher J. Corbally «Contributions to the Nearby Stars (NStars) Project: Spectroscopy of Stars Earlier than M0 within 40 Parsecs: The Northern Sample. I» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 01-10-2003, pàg. 2048–2059. DOI: 10.1086/378365.
* ↑ Michael W. McElwain «Characterization of Dusty Debris Disks: The IRAS and Hipparcos Catalogs» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 10-05-2007, pàg. 1556-1571. DOI: 10.1086/509912.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 3 Marwan Gebran «A new method for the inversion of atmospheric parameters of A/Am stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-05-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201528052.
* 1 2 3 4 5 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 01-10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical supplements to the ASCC-2.5: Ia. Radial velocities of ∼55000 stars and mean radial velocities of 516 Galactic open clusters and associations». Astronomische Nachrichten, 9, 01-11-2007, pàg. 889-896. DOI: 10.1002/ASNA.200710776.
* ↑ «Alphecca» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 3 gener 2021].
Viccionari
# Vaukavisk

Vaukavisk (belarús Ваўкавыск; polonès Wołkowysk; Łacinka: Vaŭkavysk rus: Волковыск) és una ciutat de la Província de Hrodna, a Belarús, que el 2021 tenia 42.746 habitants. És la seu administrativa del districte homònim.

## Nascuts a la ciutat

* Dawid Janowski (1868-1927), jugador d'escacs.
* Benjamin Blumenfeld (1884-1947), jugador d'escacs soviètic.
* Aleksandr Dediuixko (1962-2007), actor rus.

## Referències

* ↑ «City Population - Population Statistics for Countries, Administrative Areas, Cities and Agglomerations – Interactive Maps – Charts: Belarus».
# Manuel Zaguirre Cano

Manuel Zaguirre Cano (Bacares, Província d'Almeria, 1947) és un sindicalista.
El 1967 ingresà a la Unió Sindical Obrera de Catalunya. El 1969 esdevení el secretari general i membres de la Direcció Confederal clandestina. El mes d'octubre de 1977 va ser elegit secretari general de la USO i en els següents congressos va seguir sent reelegit. Des de 1981 ha format part del Comitè Executiu de la Confederació Mundial del Treball.

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 667. ISBN 84-930048-0-4.
# Tajahuerce

Tajahuerce és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Mare de Déu de Camp-real

Mare de Déu de Camp-real és una església del municipi de Massoteres (Segarra) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

L'església es troba aïllada, envoltada dels camps de conreu de Camp-real, al nord-est de la vila de Massoteres. Per la seva vora hi passa la carretera asfaltada que surt, cap a llevant, del km. 24 (Camp de Golf de la Fundació BonArea de Guissona) de la LV-3113 de Guissona a Biosca, i enllaça amb la LV-3114 de Massoteres a Palouet. L'església està a uns 500 metres del Camp de Golf.

## Descripció

L'edifici se'ns presenta de planta rectangular. d'una nau amb coberta de canó, capella lateral bastida al mur de migjorn i capçada plana. La coberta exterior és a doble vessant amb aiguavessos escopint als murs laterals. L'actual porta d'ingrés es troba oberta al mur de llevant. Aquesta porta té una llinda monolítica, damunt de la qual, se situa un petit òcul. Aquest edifici també presenta una altra porta d'ingrés situada al mur de tramuntana. Aquesta última porta, se'ns presenta estructurada a partir d'un arc de mig punt adovellat, però que actualment resta inutilitzada. Finalment un gran campanar d'espadanya amb doble ull d'arc de mig apuntat, corona el mur de llevant.
L'edifici presenta un parament de carreus mitjans, formant filades horitzontals, amb presència de restes d'arrebossat a les façanes d'aquest.

## Història

El poble del Camp-real està esmentat des de l'any 1040, formant part del castell de Talteüll. Arran de la Guerra Civil, es destruí una imatge d'una Mare de Déu que es conservava al seu interior. Posteriorment, passada la guerra, el senyor Joan Robles, fill de Palau d'Anglesola, la reproduí. Actualment, el 8 de setembre, s'hi celebra un aplec.
El 2019 les dues campanes del campanar d'espadanya, de 40 i gairebé 80 quilos, van ser robades, i no es van recuperar fins al cap de dos anys quan es van trobar enterrades en una séquia de Miralcamp.

## Referències

* 1 2 324cat. «Trobades en una séquia les campanes robades el 2019 d'una ermita de Massoteres», 18-10-2021. [Consulta: 18 octubre 2021].
* 1 2 3 «Mare de Déu de Camp-real». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Mare de Déu de Colobor

El santuari de la mare de Déu de Colobor és una ermita situada a la serra del Montsec d'Ares, al municipi d'Àger. Aquest santuari era propietat de l'antic Castell de Colobor i es va construir a sobre l'arbre on es va trobar la imatge de la verge. Annex a l'església es va construir un hostal, ja que per aquell indret s'hi accedia al coll de Colobor, una de les principals vies de comunicació entre la Vall d'Àger i el Pallars. Amb el pas del temps i la creació de nous camins i noves vies de comunicació, l'hostal es va abandonar, fins que el 1964 es va inaugurar un refugi que finalment també acabà abandonat. Actualment el santuari resta totalment en estat d'abandó.

## Llegenda

La llegenda ens parla que aquesta imatge fou trobada per un pastor dalt la copa d'un arbre i que al mateix lloc on fou trobada se li va aixecar una ermita per venerar-la. L'ermità que se n'encarregava passava a plegar per la Mare de Déu.

## Devocions Marianes

L'adagi popular ho diu ben clar: A la muntanya del Montsec hi ha dues estrelles que llancen molt resplendor, són les ermites de Pedra i Colobor.

## Referències

* Bellmunt i Figueras, Joan. Fets,costums i llegendes. Lleida: Pagès editors, juny de 1994. ISBN 84-7935-212-4.

## Enllaços externs

* «Mare de Déu de Colobor». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Szegedi Atlétikai Klub

El Szegedi Atlétikai Klub fou un club de futbol hongarès de la ciutat de Szeged.

## Història

El club va néixer l'any 1899. La temporada 1926-27 debutà a la primera divisió hongaresa i acabà setè. En total va jugar 22 temporades a la màxima categoria, fins 1951. Va ser finalista de la Copa d'Hongria la temporada 1929-30. El 1976 es fusionà amb el club Szegedi EAC, desapareixent.
Evolució del nom:
* 1899-1926: Szegedi Atlétikai Klub (SZAK)
* 1926-1931: Bástya FC
* 1931-1944: Szeged FC
* 1945-1949: Szegedi Atlétikai Klub (SZAK)
* 1949-1950: Szegedi MTE
* 1950-1957: Szegedi Petőfi
* 1957-1976: Szegedi Atlétikai Klub (SZAK)

## Referències

* ↑ «Hungarian League 1926-27». The Rec Sport Soccer Statistics Foundation, 23-05-2015.
* ↑ «Hungary - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
# Taula d'escacs

Una taula d'escacs és un tipus de taula específicament concebuda per acollir una partida d'escacs. Es tracta d'una taula convencional que té integrat un escaquer sobre la superfície superior i també de vegades amb un o diversos calaixos que permeten guardar les peces quan no s'utilitzen.
Les taules d'escacs poden constituir també elements de decoració. En les taules més senzilles, l'escaquer pot estar simplement pintat, però és incrustat o gravat en les taules de més alta gamma. Generalment es fabriquen de fusta sòlida com el palissandre, cedre o caoba, i n'hi ha també de fustes exòtiques.
Jugar als escacs no és l'única funció d'una taula d'escacs, pot servir com una taula habitual. De la mateixa manera, es pot jugar als escacs en un altre lloc diferent a una taula concebuda a aquest efecte.
Es troben taules d'escacs establertes en llocs públics, per exemple, en cafès o en l'exterior, fixades a terra, en els parcs d'algunes ciutats i campus universitaris.

## Vegeu també

* Escaquer
# Taghaza

Taghaza (àrab: تاغزة, Tāḡaza) fou una sebkha salina sahariana, principal origen de la sal gemma a l'Àfrica occidental fins al segle xvi. És en territori de la moderna república de Mali, a la part nord-occidental del país.
Podria ser la Tatantal d'al-Bakrí que la situa a 20 dies de Sigilmasa i diu que els blocs de sal servien també per les construccions locals. Abu-Yahya al-Qazwiní, el primer que l'esmenta pel seu nom (si bé exactament per Taghara) diu que la sal la treien els esclaus de Masufa. Ibn Battuta diu que el viatge de Sigilmasa a Taghaza durava 25 dies i que la sal s'exportava a Walata a l'imperi de Mali. En algun moment desconegut va passar a control dels songhais i el 1539/1540 el sultà sadita Àhmad al-Àraj (1517-1544) i l'askia Ishak I la reclamaven tots dos com a seva; el 1556/1557 Mahàmmad (I) aix-Xaykh (1544-1557) hi va provar d'instal·lar un representant, però la mina fou abandona per una altra anomenada Taghaza al-Ghizlan. El 1578 Àhmad al-Mansur (1578–1603) va exigir als songhais el pagament de tribut per la mina però l'askia Dawud només li va fer un donatiu generós. El 1586 una força militar sadita la va ocupar. L'askia Ishak II va rebutjar un pagament per l'explotació el gener de 1590 i això fou l'excusa per la invasió marroquina de Songhay i la seva ocupació (1591). Les mines foren abandonades com explotació general però localment encara s'aprofitaven el 1828 quan hi va estar René Caillé. Les excavacions arqueològiques han revelat dues poblacions al nord-oest i sud-est de les salines i s'estima la seva població total entre 1.200 i 1.800 persones.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, X, 96 i 97
# Stonarov

Stonarov (en alemany: Stannern) és una vila (městys) del districte de Jihlava, a la regió de Vysočina, a la República Txeca. La seva població s'elevava a 1.075 habitants l'any 2018.

## Geografia

Stonařov es troba a 8 km a l'est de Třešť, a 13 al sud de Jihlava i a 121 al sud-est de Praga.
El municipi és limitat per Čížov al nord, per Brtnice a l'est, per Dlouhá Brtnice al sud, i per Otín i Suchá a l'oest.

## Història

El poble va ser fundat al final del segle XII. Els primers documents escrits mencionen Stonarov l'any 1347. Vint anys més tard, se li atribuïa els privilegis d'un cantó. L'any 1530, els propietaris del poble el venen a Jihlava. La població alemanya va ser estat expulsada després de la Segona Guerra Mundial després dels decrets Benes. Stonarov té l'estatut de městys des del 10 d'octubre de 2006 de 2016.

## Personalitats

* Arthur Seyss-Inquart (1892-1946), polític austríac, alt responsable nazi

## Referències

* ↑ «Počet obyvatel v obcích - k 1.1.2018» (en txec). [Consulta: 25 octubre 2019].
* ↑ Distancies a vol d'ocell.
* ↑ «geoportal.gov.cz».
# Sàssula

Sàssula va ser una ciutat del Latium propera a Tibur, de la que n'era una dependència.
Només la menciona Titus Livi, que explica que l'any 354 aC els romans la van prendre als tiburtins. Abans devia ser independent però poc important. Les ruïnes les formen únicament unes restes de muralles (no molt grans).

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari llatí-català de noms propis, p. 160

## Referències

* ↑ Burn, R. Rome and the campagna, 1871, p. 412.
* ↑ Smith, William (ed.). «Sassula». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 3 juny 2023].
# Sàrria

Relacionada amb els animals de bast, una sàrria (o sària) és un estri que, disposat sobre el llom de l'atzembla, forma dues butxaques aptes per a transportar productes diversos. Com a estri de càrrega s'assembla molt a les alforges.
Tot i que n'hi ha de dissenys diversos, una versió popular a les terres catalanes té la forma d'un rectangle cosit pels dos costats curts i un dels costats llargs. Plegada queda plana. Quan es posa a l'esquena de l'animal de càrrega el costat llarg cosit forma una corba (passant de ser una aresta a formar part d'una superfície), mentre que la sàrria s'obre pel mig (en la part llarga descosida) i els extrems queden penjant deixant dues grans butxaques còniques (anomenades cornalons; en singular cornaló).
Les sàrries s'acostumaven a fer de palma de margalló o d'espart. Aquesta producció artesana era típica de Ginestar, Pinell de Brai, Rasquera i Miravet.

## Ús del terme

Les sàries ja figuraven a la Lleuda de Cotlliure el 1249. L'any 1402 Martí l'Humà encarregava tretze sàries de rajoles a Paterna, Un altre document de 1431 parla de quatre sàries velles: dues d'espart i dues de palma.

## Referències

* ↑ DCVB:Sàrria
* ↑ Veny, Joan; Secció Filològica Petit atles lingüístic del domini català Vol. 4. Institut d'Estudis Catalans, 4 desembre 2013, p. 46–. ISBN 978-84-9965-199-6.
* ↑ DCVB : Cornaló
* ↑ Serón de esparto. Jimena (Jaén).
* ↑ Peraleda de la Mata. Diccionario: serón.
* ↑ Tomas SEGARRA. Poesias Populares colegidas por T. Segarra. [With the music.]. Brockaus, 1862, p. 281–.
* ↑ Francisco Cortada Reus. Geografía económica de Cataluña.Pàgina 245.. M. Arimany, 1950.
* ↑ Institut d'Estudis Catalans; Publicacions generals Miscel·lània Puig i Cadafalch: recull d'estudis d'arqueologia, d'història de l'art i d'història oferts a Josep Puig i Cadafalch: [Ha tingut cura de l'edició d'aquesta obra Jaume Puig i Oliver]. Institut d'Estudis Catalans, 10 gener 2018, p. 28–. ISBN 978-84-9965-392-1.
# Marc Barbaci

Marc Barbaci (Marcus Barbatius) va ser un magistrat romà amic de Juli Cèsar i després qüestor amb Marc Antoni el 40 aC.
És probablement el mateix personatge esmentat amb el nom de Barbari Filip (Barbarius Philippus) per Ulpià, on Barbarius seria una mala lectura de Barbatius, i el Barbi Filípic esmentat per Suides. Les dues fonts diuen que va ser un esclau que es va fer passar per home lliure i va obtenir el favor de Marc Antoni i amb el suport d'aquest va arribar a qüestor i segurament a pretor. Mentre exercia el càrrec el seu antic amo el va reconèixer però va comprar la seva llibertat per una forta suma de diners.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 461.
# Marc Barba i Hédiger

Marc Barba i Hédiger (Terrassa, 30 d'octubre de 1866 – Estats Units, 19??) fou una figura de l'escena lírica catalana de finals del s. XIX - principis del s. XX. Posseïa una veu de baríton-baix sonora i vellutada.

## Biografia

Nasqué en un entorn benestant, fill d'una família terrassenca que vivia en una casa pairal que portava el sobrenom de Can Palma, situada al carrer del Pantà. Els seus pares, en adonar-se que tenia molt bones aptituds pel cant, van inclinar els seus estudis cap aquest camí i van proporcionar-li els millors mestres de cant de Barcelona.
Ja de ben petit, Barba s'encarregava de cantar a totes les solemnitats de l'Església del Sant Esperit de Terrassa. El 10 de març de 1895 debutà al Teatre del Retiro de la seva ciutat natal, amb l'òpera l'Hebrea. El 12 de setembre de 1897, en aquest mateix teatre, hi cantà l'òpera Dinorah. El 26 de febrer del 1899, tornà a interpretar la mateixa òpera al Teatre Principal de Terrassa.
Entre 1898 i el 1899, cantà al Gran Teatre del Liceu de Barcelona, on interpretà diverses obres amb molt d'èxit. Quan cantava al Teatre del Liceu, Barba comptava amb el suport i l'aclamació d'un grup d'amics terrassencs que assistien a les representacions on hi participava el seu conciutadà.
Tot i les grans condicions escèniques i la seva destacada veu de baríton-baix, Barba no fou capaç d'adquirir la disciplina que requereix la carrera de cantant; i sovint, desestimà algunes bones ocasions que se li presentaren. És per això que no assolí un triomf definitiu i, sovint, se l'ha considerat una figura frustrada de l'escena lírica catalana.
Després d'actuar al Liceu decidí provar sort a l'estranger. Residí una llarga temporada a Milà, on aconseguí actuar al Teatre alla Scala. Més tard es traslladà als Estats Units, però aquest cop la sort no el va acompanyar. No se sap del cert, però hom creu que Barba morí als Estats Units pobre i oblidat.
Es conserven obres seves al fons musical de l'arxiu de la catedral-basílica del Sant Esperit de Terrassa (TerC),entre elles una Pregària per a 1 veu i harmònium, datada el 1898, que dedicà a Marc Biosca i Barba, mestre de capella del Sant Esperit, amb qui deuria guardar algun lligam de parentiu.

## Referències

* ↑ Pi de la Serra, Paulina. L'ambient cultural a Terrassa 1877-1977. Terrassa: Caixa d'Estalvis, 1978, p. 34-35.
* ↑ Freixas i Vivó, Josep. Musiquer terrassenc: 224 fitxes biogràfiques. Terrassa: Fundació Torre del Palau, 2011, p. 72-73.
* ↑ «Obres de Marc Barba i Hédiger a l'IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya». [Consulta: 3 novembre 2023].