OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rosario Gagliardi

Rosario Gagliardi (1698 - 1762) va ser un arquitecte nascut a Siracusa, Sicília. Va ser un dels principals arquitectes que va treballar en el barroc sicilià.
Malgrat no haver abandonat mai l'illa, la seva obra mostra un gran coneixement de l'estil, que va desenvolupar partint de la influència de Bernini. Quan s'analitza el seu disseny de l'església de Sant Jordi a Modica, i la basílica amb cúpula de Sant Jordi a Ragusa (dissenyada el 1738, construïda entre 1744 i 1766) sembla increïble que mai hagi viatjat fora de Sicília. La forma en la qual es va desenvolupar el barroc sicilià es deu parcialment a l'èxit del seu treball. Es considera que aquests edificis van ser els prototips per a totes les altres esglésies de la regió. Gagliardi va ser també responsable d'altres diverses esglésies i palazzi a Noto i d'altres llocs de l'illa.

## Referències

* Salvatore Boscarino, "Rosario Gagliardi e l'architettura in Sicilia nella prima metà del Settecento" en Annali del Barocco in Sicilia: "Rosario Gagliardi e l'architettura barocca in Italia e in Europa", 3 (Gangemi Editore 1996).
# Districte de Cabinda

Cabinda fou un districte portuguès del territori d'Angola (1920-1951) i des de 1951 de la província ultramarina d'Angola (1951-1975). La seva superfície era de 7.270 km² i la població total del territori era de 50.506 habitants.
És el nom que es va donar a partir de 1920 o poc després al protectorat portuguès del Congo (Congo Portuguès) que va existir entre 1885 i 1920. El 1975 va constituir una de les províncies de la república Popular d'Angola.

## Vegeu també

* Enclavament de Cabinda
* FLEC
* República de Cabinda
* Congo Portuguès
* Província de Cabinda
* Cabinda, ciutat

## Referències

* Gran Enciclopedia del Mundo, Durvan S.A., Bilbao, 1966
# Costa d'Escoll-de-veu

La Costa d'Escoll-de-veu són unes costes de muntanya del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, a l'àmbit del poble d'Hortoneda.
Està situada a ponent d'Hortoneda, just al costat de migdia del Roc de Santa, a la dreta del barranc de Santa. La Carretera d'Hortoneda fa, en un primer tram, un bon tros de recorregut per la part baixa d'aquesta costa, just en haver travessat el barranc de Santa, i després de fer un gran revolt múltiple per guanyar alçada per l'Obaga del Safrà, torna a passar per la Costa d'Escoll-de-veu, ara per la part alta, fins a atènyer un coll, a tocar del Roc de Santa, situat a la part més alta de la costa. Aquest coll, encara que la toponímia oficial no ho reculli, és el Coll de Veu que dona nom a tot el lloc.
Són al nord de l'Obaga del Safrà i a llevant de la Plana.

## El Castell de Colls de Veu

Pep Coll, nascut a Pessonada, a poca distància del Roc de Santa, recull la llegenda del Castell de Colls de Veu. Es tracta de l'existència mítica d'un castell, anomenat de Colls de Veu al cim del Roc de Santa, les restes del qual, quatre pedres mal comptades a la carena, són constatades pel mateix autor.
La llegenda fa referència a una minyona, filla de la vila de Perauba, casada al Castell de Colls de Veu, que obtingué per dot una vaca cerdana amb un collar bigarrat. Un gran dot!

## Referències

* ↑ COLL, Pep. Viatge al Pirineu fantàstic. Barcelona: Columna Edicions, 2005.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Robert Garnier

Robert Garnier (La Ferté-Bernars, Maine, aprox. 1545 — Le Mans, 1590) és un dramaturg francès de tragèdies. Els seus textos es basen en els models clàssics tragicòmics europeus.

## Obres

* Porcie (1568)
* Hippolyte (1573)
* Cornélie (1574)
* Marc Antoine (1578)
* La Troade (1579)
* Antigone (1580)
* Bradamante (1582)
* Sédécie ou Les Juives (1583)

## Referències

* ↑ «Robert Garnier». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Universitat Sueca de Ciències Agrícoles

La Universitat Sueca de Ciències Agricoles (en suec: Sveriges lantbruksuniversitet) (SLU) és una universitat de Suècia. Les oficines centrals són a Ultuna, Uppsala, però disposa de campus en altres localitats. Els campus més importants són a Alnarp a la municipalitat de Lomma, Skara, i Umeå. A diferència de les altres universitats estatals, està finançada pel Ministeri d'Agricultura suec.
# Museu J. Paul Getty

El Museu J. Paul Getty (oficialment i en anglès: J. Paul Getty Museum) és un museu d'art en l'estat de Califòrnia (Estats Units). És d'origen privat i té dues seus:
* el Getty Center a Los Angeles
* la Getty Vila a Malibu.
Posseïx art des de l'Antiguitat fins al segle xx i rep uns 1.300.000 visitants cada any. És per tant un dels museus més visitats dels Estats Units.

## Història

El 1974, el magnat de la indústria petroliera Jean Paul Getty va obrir com museu un suntuós palau a Pacific Palisades, prop de Malibú. Aquest edifici era una recreació de la Vila dels Papirs de l'antiga Herculà, localitat de l'Imperi Romà que va resultar destruïda pel volcà Vesuvi, i en 1976, en obrir-se el testament de Jean Paul Getty, havia deixat set-cents milions de dòlars al museu, i durant sis anys va haver plets que van impedir el seu ús.
El 1997 el Museu J. Paul Getty va canviar la seva ubicació a l'actual, el Getty Center a l'àrea de Brentwood (Los Angeles). El museu originari de Pacific Palisades es va reservar a les col·leccions d'art grec i romà, i va adoptar el nom de Getty Vila, sent reformat el 2006. El Getty Center alberga la resta de col·leccions, així com centres d'investigació, sala de conferències i la seu administrativa del fideïcomís o fundació que gestiona tant el museu com altres activitats (entre elles, treballs d'investigació i restauració en diversos països).

## Algunes de les seves obres d'art rellevants

| Arte antica (Getty Villa)Atleta di FanoCima da ConeglianoSanto a cavallo, 1510 av.CorreggioVelo della Veronica, 1521 av.Dosso DossiPan e la ninfa, 1524 av.Allegoria della Fortuna, 1535-1538 av. | Jean FouquetLibro d'Ore di Simon de Varie, 1450 av.Gentile da FabrianoIncoronazione della Vergine, 1420 av.Adorazione del Bambino, 1420-1421 av.Lorenzo LottoMadonna col Bambino e due donatori, 1533-1535 av.Andrea MantegnaAdorazione dei Magi, 1497-1500 av. | MasaccioSant'Andrea, 1426PontormoAlabardiere, 1529-1530 av.TizianoVenere e Adone, 1555-1560Antoon van DyckRitratto di Thomas Howard, secondo conte di Arundel | Giovanni Battista PittoniIl Sacrificio di Polixena, 1733Vincent van GoghIris, 1889Giacomo ManzùCardinale seduto, 1975-77 |

## Referències

* ↑ Bird, Cricket «Getty Never Saw Fabulous Museum» (en anglès). Lewiston [Maine] Evening Journal, 10-06-1976, p. 10 [Consulta: 8 març 2011].
* ↑ Kren, Thomas; Teviotdale, Elizabeth C.; Cohen, Adam S.; Barstow, Kurtis. Masterpieces of the J. Paul Getty Museum: Illuminated Manuscripts: Spanish Language Edition (en anglès). Getty Publications, 1997, p. 5. ISBN 0892364475.
# Roger Voisin

Roger Voisin (Angers, 26 de juny de 1918 - Boston, 13 de febrer de 2008) fou un trompetista clàssic estatunidenc d'origen francès. En 1959, el New York Times el va anomenar "un dels més coneguts trompetes en aquest país."

## Biografia

Roger Voisin va néixer a França, en un entorn familiar engrescat per la música. El seu pare, René Voisin, era un gran trompetista i membre de lOrquestra Simfònica de Boston. Roger va ser entrenat pel seu pare per tocar la trompeta. El 1928, Roger Voisin va arribar als Estats Units amb el seu pare, que es va unir a lOrquestra Simfònica de Boston llavors sota la direcció de Pierre Monteux i després de Serge Koussevitzky. Roger pren classes de trompeta amb dos músics, trompetistes francesos, membres de lOrquestra Simfònica de Boston, la segona trompeta Marcel Lafosse (1895-1969) i la primera trompeta Georges Mager (1885-1950), a més de classes de teoria musical amb el contrabaixista francès Gaston Dufresne.
El 1935, als 17 anys, Roger es va unir a lOrquestra Filharmònica de Boston i es va convertir en el seu músic més jove. Serà membre d'aquesta orquestra fins al 1973. Mentrestant, també es convertirà en solista i exercirà els seus talents a l'orquestra Boston Pops. Després de la Segona Guerra Mundial, durant la qual va ser mobilitzat a la Marina, va interpretar obres d'Alexandre Aroutiounian i Leroy Anderson. Es va convertir en la primera trompeta el 1949, en substitució del seu antic professor Georges Mager. Després va tocar sota la direcció de l'alsacià Charles Munch, que dirigiria l'orquestra de Boston del 1949 al 1962.
Roger Voisin va participar en nombrosos enregistraments de composicions clàssiques de Johann Sebastian Bach, Béla Bartók, Aaron Copland, Joseph Haydn, Georg Philipp Telemann o Antonio Vivaldi.
El 1975 es va convertir en professor titular a la Universitat de Boston, on va ensenyar trompeta a alumnes com Dennis Najoom entre d'altres. Va ser nomenat president del Departament d'Instruments de Vent i Percussió i Arpa, càrrec que va ocupar fins a la seva jubilació el 1999. El 1989, Roger Voisin va donar la seva biblioteca de música personal a la Universitat de Boston, on es troba arxivada a la biblioteca Mugar a la secció "Special Music Collections".
Roger Voisin va rebre el doctorat honorari del New England Conservatory el 1991, juntament amb el trompetista de jazz Dizzy Gillespie. Roger Voisin forma part del jurat del concurs de trompetes Maurice-André des del 1988.

## Notes i referències

* ↑ Salzman, Eric, " Records: Trumpet-Roger Voisin Is the Soloist In Varied Selection". The New York Times el gener st de febrer de 1959.
# Driptosaure

El driptosaure (Dryptosaurus) és un gènere de tiranosaure primitiu que va viure al Maastrichtià, al Cretaci superior, en el que actualment és l'est de Nord-amèrica. Una pintura famosa de Charles R. Knight el va fer un dels dinosaures més àmpliament coneguts, tot i el seu pobre registre fòssil. El nom específic aquilunguis, en llatí, vol dir "que té urpes com les de les àligues".

## Referències

* Carr and Williamson «Evolution of basal Tyrannosauroidea from North America». Journal of Vertebrate Paleontology, vol. 22, 3, 2002, pàg. 41A.
* Dinosaures del Cretaci del sud-est dels Estats Units per David T. King Jr.
# Rivulus nudiventris

Rivulus nudiventris és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden arribar als 4,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ «Rivulus nudiventris». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Roc des Cases

El Roc des Cases és una roca i una cinglera del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori del poble d'Hortoneda.
Es troba al nord d'Hortoneda, al nord de la Roca Roia, a llevant de l'Obaga de Montgai. És al nord-est del Fener i al nord de la Roca de Seguers, a l'esquerra de la llau de Catxí i a ponent del territori d'Eroles. Forma part de la Roca de l'Abeller de Carrutxo.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Trotacans

Trotacans és una masia de Sant Pere de Torelló (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Trotacans és un mas situat en direcció sud-est del nucli de Sant Pere deTorelló, a prop del terme municipal de l'Esquirol. La casa, que està restaurada, presenta planta rectangular amb un afegit a la façana nord (garatge-magatzem). És formada per planta baixa (antigues quadres), primer pis (habitatge) i altell (antic graner).
Trotacans és una casa petita i habitada que pertany a les Salines, prop del terme de l'Esquirol. El mas havia compaginat l'activitat agrícola amb la ramadera, com la majoria de masies de la zona.

## Referències

* 1 2 «Trotacans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Woman-Proof

Woman-Proof és una pel·lícula muda dirigida per Alfred E. Green i protagonitzada per Thomas Meighan, Mary Astor, Louise Dresser i Lila Lee. Basada en un guió de George Ade, es va estrenar el 28 d’octubre de 1923. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

El germà i les dues germanes de Tom Rockwood intenten convèncer-lo de que es casi per tal que ells puguin heretar els diners que els va deixar el seu pare. Rockwood, un enginyer civil, rescata Louise Halliday, una amiga de la família i fillola de Bleech, l'advocat de la família Rockwood, d’un lloc que ha d’explotar, Automàticament se sent tan atret per la noia i decideix casar-s’hi. Bleech intenta trencar la parella perquè té altres plans nefasts per a l’herència, però fracassa. Tom i Louise es casen el darrer dia que el testament els assigna, salvant així la fortuna familiar.

## Repartiment

* Thomas Meighan (Tom Rockwood)
* Lila Lee (Louise Halliday)
* John St. Polis (Milo Bleech)
* Louise Dresser (Wilma Rockwood)
* Robert Agnew (Dick Rockwood)
* Mary Astor (Violet Lynwood)
* Edgar Norton (Cecil Updyke)
* Charles Sellon (oncle Joe Gloomer)
* George O'Brien (Bill Burleigh)
* Vera Reynolds (Celeste Rockwood)
* Hardee Kirkland (coronel Lynwood)
* Martha Mattox (Wistful Wooer)
* William Gonder (Isaac Diirge)
* Mike Donlin (supervisor)

## Referències

* ↑ Kriebel, Robert C. Ross-Ade: Their Purdue Stories, Stadium, and Legacies (en anglès). Purdue University Press, 2019-07-15. ISBN 978-1-55753-922-9.
* ↑ Køhlert, Frederik Byrn. Chicago: A Literary History (en anglès). Cambridge University Press, 2021-08-31. ISBN 978-1-108-80265-9.
* ↑ «Woman-Proof» (en anglès). AFI|Catalog. [Consulta: 19 febrer 2022].
* ↑ «Woman-Proof» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 19 febrer 2022].

## Enllaços externs

* “Woman-Proof” al catàleg de l'American Film Institute
# Museu Jueu de Berlín

El Museu Jueu (en alemany: Jüdisches Museum Berlin), està ubicat al districte de Kreuzberg de la ciutat de Berlín, Alemanya. Mostra, a través d'obres artístiques i objectes de la vida quotidiana, la història dels jueus que viuen i van viure a Alemanya durant els últims dos mil anys. L'edifici que acull el museu està dissenyat per l'arquitecte polonès Daniel Libeskind i va ser inaugurat el 1999. L'immoble té les façanes metàl·liques, finestres amb capritxoses formes i orientacions, i la planta amb forma de llamp. La idea principal que transmet l'edifici és el buit que han deixat els jueus berlinesos desapareguts durant l'Holocaust nazi. La Torre de l'Holocaust i el Jardí de l'Exili són altres dues construccions pertanyents al museu.
Un primer museu sobre la cultura jueva fou fundat a Berlín el 1933 a Oranienburger Strasse, però seria tancat el 1938 pel règim nazi. La idea de la reobertura del museu a Alemanya apareixerà el 1971, prenent forma el 1975 a través del naixement d'una associació per la promoció d'aquest projecte. El 1978, de resultes d'una exposició sobre la història jueva, el museu de Berlín obre un departament especial. El 1989 es convoca un concurs. L'edifici és lliurat el 1999, però al començament no s'hi exposa. En un segon concurs s'hi van traslladar les col·leccions des del Martin-Gropius-Bau on eren emmagatzemades de manera provisional. Al museu s'entra pel Kollegienhaus, edificat el 1735 i antiga seu del tribunal prussià. Fou destruït per la Segona Guerra Mundial i reconstruït el 1963. Abans de la instal·lació del museu jueu, fou la seu del museu històric de Berlín. Avui és l'entrada al museu, oficines, auditori, restaurant, i s'hi fan exposicions especials.

## Vegeu també

* Llista de monuments d'Espais de Memòria
* Memorial Democràtic de Catalunya

## Referències

* ↑ «Museu Jueu de Berlín». http://memorialdemocratic.gencat.cat/. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 1r octubre 2016].
# Ropòfil de Pequín

El ropòfil de Pequín (Rhopophilus pekinensis) és una espècie d'ocell de la família dels paradoxornítids (paradoxornitidae), tot i que sovint encara se'l troba classificat amb els sílvids (Sylviidae). Es troba al nord de la Xina i a Corea de Nord. El seu hàbitat el conformen matollars, herbassars i roquissars. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Anteriorment el gènere Rhopophilus va estar classificat en les famílies del cisticòlids (Cisticolidae) i dels timàlids (Timaliidae). Després se'l traslladà a la família dels sílvids (Sylviidae) quan es demostrà la seva proximitat genètica amb els membres del gènere Sylvia.
El Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 10.2, 2020) el transferí finalment a la la família dels paradoxornítids (Paradoxornithidae). Tanmateix, el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat encara dins de la família dels sílvids.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «ropòfil de Pequín». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Sylviid babblers, parrotbills, white-eyes». IOC World Bird List Version 11.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 634. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Beijing Hill-warbler. Rhopophilus pekinensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Cibois, Alice «Mitochondrial DNA Phylogeny of Babblers (Timaliidae)». Auk, 120, 1, 2003, pàg. 35-54. DOI: 10.1093/AUK/120.1.35. JSTOR: 41677962.
* ↑ «Taxonomic Updates IOC» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 25-07-2020. [Consulta: 5 agost 2022].
# Rivulus lyricauda

Rivulus lyricauda és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden arribar als 5,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Rivulus lyricauda». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Roca (desambiguació)

«Roca o la Roca» té aquests significats:
* Roca, matèria en estat sòlid que forma part de l'escorça terrestre
* Roca (cognom), cognom d'origen català, molt estès per tota la península ibèrica
* Roca (empresa), grup industrial català, fabricant de material sanitari i ceràmica plana, dedicat al sector de les cambres de bany
* Toponímia:
** Roca o l'Alqueria de Roca, llogaret del municipi de Meliana (l'Horta Nord)
** La Roca o Penyal de Gibraltar
** La Roca d'Albera, poble al Rosselló
** La Roca del Vallès, municipi al Vallès Oriental
** La Roca (Castellcir), masia del municipi de Castellcir
** La Roca (Folgueroles), masia del municipi de Folgueroles
** La Roca (Gallifa), masia del municipi de Gallifa
** La Roca (Granera), masia del municipi de Granera, al Vallès Oriental
** La Roca (Malla), masia del municipi de Malla
** La Roca (Sant Joan de les Abadesses), masia del municipi de Sant Joan de les Abadesses, al Ripollès
** La Roca (Sant Llorenç Savall), masia al Vallès Occidental
** La Roca (Sant Martí Sarroca), municipi a l'Alt Penedès
** La Roca (Sobremunt), masia del municipi de Sobremunt
** La Roca (Taradell), masia del mun icipi de Taradell
** La Roca (Vilallonga de Ter), poble al Ripollès
** Mas d'en Roca a Manresa (Bages)
** Roca d'en Toni, dolmen de Vilassar de Dalt (Maresme)
** Roca Colom, cim del Pirineu entre el Ripollès i el Vallespir
** Can Roca, diversos indrets
* Biografies:
** Anna Roca (Olot, 1967), actriu i empresària teatral catalana
** Antoni Roca Várez (Maó, 1866 - Girona, 1925), escriptor català
** Emma Roca i Rodríguez (Barcelona, 1973), corredora i esquiadora de muntanya catalana
** Jordi Roca i Tubau (Ripoll, 1933), artista i dissenyador gràfic
** Maria Mercè Roca i Perich (Portbou, 1958), escriptora catalana
** Miquel Roca i Junyent (Cauderan, Gascunya, 1940), polític català
# Utricle

«Utricle» té aquests significats:
* Utricle (orella), òrgan de l'orella interna
* Aqueni, fruit
# Viva Laldjérie

Viva Laldjérie és una pel·lícula franco-belga-algeriana dirigida per Nadir Moknèche, estrenada l'any 2004.

## Argument

Durant l'hivern de 2003 a Alger, quan la violència islamista es desfermava en una guerra civil, una mare, la seva filla i una prostituta es van instal·lar en un hotel del centre de la ciutat. Goucem, la filla, porta una vida «normal» treballant per a un fotògraf; també té un amant generós (que està casat) i li agrada ballar a les discoteques els caps de setmana. Fifi, la seva fidel amiga, és una prostituta i està sota el control d'un home poderós. Papicha, la mare, viu en la nostàlgia de la seva vida com a antiga ballarina de cabaret. Les tres dones intenten negar la presència violenta o insidiosa de la mort que s'escampa al seu voltant.

## Repartiment

* Biyouna : Papicha
* Lubna Azabal : Goucem
* Nadia Kaci : Fifi
* Adel Bouanani
* Jalil Naciri : Samir
* Abbes Zahmani : Chouchou
* Lounès Tazairt : el doctor Aniss Sass
* Zizek Belkebla : el desconegut a la discoteca
* Akim Isker : Yacine Sassi

## Reconeixements

* XXVI edició de la Mostra de València: Palmera de Bronze

## Referències

* ↑ Analyse de Viva Laldjérie de Nadir Moknèche sur La Plume Francophone
* ↑ El cine macedonio gana por primera vez la Mostra de València con un filme sobre el terror estalinista, El País, 21 d'octubre de 2005

## Enllaços externs

* Fitxa a Comme au cinéma
* Fitxa a Planet-dz.com Arxivat 2011-05-11 a Wayback Machine.
* Viva Laldjérie a Dailymotion