OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Antonio Vaca de Osma

José Antonio Vaca de Osma y Esteban de la Reguera (Madrid, 3 de novembre de 1921 - 20 d'agost de 2012) fou un advocat, diplomàtic i historiador espanyol.

## Biografia

Ha estat acadèmic corresponent de la Reial Acadèmia de la Història i de la de Jurisprudència i Legislació. Fou governador civil de la província d'Àvila, d'on era originària la seva família, de 1957 fins a 1966. Liberal per temperament i conservador per tradició i estil, és diplomàtic de professió i exerceix com historiador per vocació.
És cavaller dels Ordes de Carles III, d'Isabel la Catòlica i de la Legió d'Honor francesa; comanador de l'Orde d'Alfons X el Savi, de Cisneros, de la Corona de Bèlgica, del Mèrit de la República Italiana, Gran Creu del Mèrit Civil i medalla d'or d'Àvila, entre altres condecoracions nacionals i estrangeres, civils i militars.
Fou el gran impulsor de l'expansió d'Àvila des de mitjan segle XX fins que va cessar en el seu càrrec, però va seguir mantenint una estreta relació amb Àvila. Va ser nomenat fill adoptiu a desenes de localitats de la província d'Àvila per la seva dedicació.
En 1993 li va ser concedit el premi Sánchez Albornoz.

## Obres

* Así se hizo España (1981)
* Alfonso XIII, el rey paradoja (1993)
* Alfonso XIV : mis memorias (1991)
* Carlos I y Felipe II, frente a frente (1998)
* Carlos III (1997)
* Los catalanes en la historia de España (1996)
* El Gran Capitán (1998)
* Jefatura del Estado y Presidencia del Gobierno (1964)
* La masonería y el poder (1992)
* Los nobles e innobles validos (1990)
* Paisajes con Franco al fondo (1987)
* Los vascos en la historia de España (2004) on es mostra partidari de la teoria de la basconització tardana.
* Yo, Fernando el Católico (1995)
* La larga guerra de Francisco Franco (1991)
* Don Juan de Austria (2000)
* Hernán Cortés (2000)
* Los Reyes Católicos (2001)
* La Guerra de la Independencia (2002)
* Francisco de Goya (2003)
* Historia de España para jóvenes del siglo XXI (2004)
* Grandes reyes españoles de la Edad Media (2004)
* El Imperio y la Leyenda Negra (Rialp, Madrid, 2004)
* Don Juan de Austria (2004)
* Alfonso XII y la reina Cristina (2005)
* Patriotas que hicieron España (2007)
* Nueva historia de Madrid (2007)
* España y Francia. Historia secular de un desencuentro (2007)

## Referències

* ↑ Enterrado en Ávila el ex gobernador civil José Antonio Vaca de Osma a Diario de Ávila, 22 d'agost de 2012
* ↑ José Antonio Vaca de Osma, 10 años de progreso en Ávila a Diario de Ávila, 2 de setembre de 2012
* ↑ Obres de José Antonio vaca de Osma a lecturalia.com
# José Antonio Vilaseca Triviño

José Antonio Vilaseca Triviño (Linares, 6 de març de 1972) és un exfutbolista andalús, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Comença a destacar a l'equip de la seua ciutat natal, d'on és captat pels tècnics del Reial Madrid. Hi destacaria als filials C i B de l'equip blanc, que el cedirien a la campanya 94/95 al CD Leganés. Al conjunt madrileny, però, no va sobresortir a causa de les lesions.
A la temporada 95/96 va ser cedit primer al Reial Valladolid i després a la SD Compostela, ambdós a primera divisió. El davanter no va jugar en Lliga en cap dels dos, i tan sols va gaudir de partits de la Copa del Rei amb els gallecs.
A partir d'aquest moment l'andalús inicia un recorregut per diversos equips de Segona B: Granada CF, Terrassa FC, els portuguesos de l'Uniao Leiria, Celta B i Motril. A la campanya 98/99 retorna a la Segona Divisió amb el Recreativo de Huelva, on tan sols hi disputa 17 partits, en els quals hi marca 3 gols. La seua carrera prossegueix pel Terrassa i Motril de nou, la SD Ponferradina, una breu estada al futbol xinés, el CE Sabadell i la Universidad de Las Palmas CF, on penjaria les botes el 2003.

## Referències

* ↑ «José Antonio Vilaseca Trivino». foro.delcelta.com. Arxivat de l'original el 2015-01-21. [Consulta: 1r desembre 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Callionymus delicatulus

Callionymus delicatulus és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba des del Mar Roig fins a Salomó i Palau.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Juan Abreu

Juan Abreu és un escriptor i pintor cubà. Abandona Cuba l'any 1980 a bord del Mariel. Comença la seva producció literària durant l'exili en ciutats com Miami, Nova York o San Francisco i la continua a Barcelona, on resideix des del 1997.
Ha publicat les novel·les A la sombra del mar (1998), Gimnasio, emanaciones de una rutina (2002) i Accidente (2004). És autor de dos llibres per a nens: El gigante Tragaceibas (2002) i El niño que quiso ser excremento; i de la trilogia futurista integrada per Garbageland (2001), Orlán veinticinco (2003) i El masturbador. També és pintor i la seva obra ha estat exposada als Estats Units i a diversos països d' Europa i d'Amèrica Llatina.

## Referències

* ↑ «Juan Abreu». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Campionat internacional d'esgrima de 1927

El Campionat internacional d'esgrima de 1927 fou la sisena edició de la competició que en l'actualitat es coneix com a Campionat del Món d'esgrima. Es va disputar a Vichèi.

## Resultats

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Espasa ||||
| Espasa individual | Georges Buchard | Fernand Jourdant | Xavier de Beukelaer |
| Floret ||||
| Floret individual | Oreste Puliti | Philippe Cattiau | Gioacchino Guaragna |
| Sabre ||||
| Sabre individual | Sándor Gombos | Ödön Tersztyánszky | Gyula Glykais |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | França | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 2 | Hongria | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3 | Itàlia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 4 | Bèlgica | 0 | 0 | 1 | 1 |
| TOTAL | TOTAL | 3 | 3 | 3 | 9 |

## Referències

* ↑ The Guinness Encyclopaedia of Sports Records & Results. Fencing World Championships, pages 165-167. Guinness Superlatives Ltd, 1987. ISBN 0-85112-492-5.
# Pereleski

Pereleski - Перелески (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 70 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Carrer de Jesús

El carrer de Jesús és una via urbana de la ciutat de València en sentit nord-sud des del centre de la ciutat cap al districte de Jesús al sud-oest. Rep el nom de Jesús perquè era el camí que comunicava la ciutat amb l'antic Convent de Santa Maria de Jesús.
S'inicia a l'encreuament del carrer de Guillem de Castro amb la fi del carrer de Quevedo, i finalitza a la plaça de Jesús i a l'inici de l'avinguda de Gaspar Aguilar. S'encreua a més amb la Gran Via de Ramón y Cajal de la ronda de les grans vies, i amb l'avinguda de Giorgeta de la ronda de trànsits de València.
El carrer correspon aproximadament amb el "Camí Vell de Picassent", i va nàixer com a alternativa rectilínia a aquest camí. Se situava entre l'antic poble de Patraix a l'oest i el carrer de Sant Vicent Màrtir a l'est. El franciscà Convent de Santa Maria de Jesús va ser fundat el 1428 per Maria de Castella, convent que a partir del 1866 va ser el "Sanatori Psiquiàtric Provincial Pare Jofré", raó per la qual encara és recordat com a psiquiàtric.
Destaca la Finca Roja de 1933, un edifici residencial expressionista d'Enric Viedma i Vidal considerat com a patrimoni de la ciutat. A la plaça de Jesús es troba el municipal Mercat de Jesús, just davant de l'església parroquial de l'antic Convent de Santa Maria de Jesús.
Les línies d'autobusos de l'EMT de València que travessen el carrer o part del carrer són: 9, 10, 11, 17, 27, 61, 63, 71, N3 i N6. Altres línies amb parades properes al carrer són: 2, 3, 41, 64, 70, 72, 79, 80, 89, 90, N4, N5, N89 i N90. A poc més de 300 metres del carrer cap al sud-est, a l'avinguda de Giorgeta es troba l'Estació de Joaquim Sorolla de les línies 1 i 5 de MetroValencia, coneguda com a estació de Jesús fins a desembre de 2010.

## Referències

* ↑ http://www.jdiezarnal.com/valenciaiglesiadesantamariadejesus.html
* ↑ http://www.emtvalencia.es/geoportal/ Arxivat 2012-04-02 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Guia de carrers de l'Ajuntament Arxivat 2004-12-06 a Wayback Machine.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Kenmore (Washington)

Kenmore és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del June 1, 2004 tenia 19.353 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kenmore tenia 18.678 habitants, 7.307 habitatges, i 4.961 famílies. La densitat de població era de 1.168,8 habitants per km².
Dels 7.307 habitatges en un 33,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,1% hi vivien parelles casades, en un 8,2% dones solteres, i en un 32,1% no eren unitats familiars. En el 24,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,5% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 10,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.756 $ i la renda mediana per família de 72.139 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.160 $ mentre que les dones 35.570 $. La renda per capita de la població era de 31.692 $. Aproximadament el 4,8% de les famílies i el 5,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kenmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kenmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Kenly

Kenly és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2006 tenia 1.868 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kenly tenia 1.569 habitants, 671 habitatges i 414 famílies. La densitat de població era de 398,5 habitants per km².
Dels 671 habitatges en un 32% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36,8% hi vivien parelles casades, en un 20% dones solteres, i en un 38,2% no eren unitats familiars. En el 34,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.865 $ i la renda mediana per família de 33.214 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.250 $ mentre que les dones 17.917 $. La renda per capita de la població era de 14.181 $. Entorn del 23,3% de les famílies i el 25,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kenly». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kenly». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Casa a Aiguablava

La Casa a Aiguablava és una obra de Begur (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici longitudinal de planta rectangular, de pb i pis guanyant el desnivell entre les dues façanes. Només cal recalcar la façana a platja i que dona a un petit espai arbrat al que s'accedeix mitjançant una escalinata, senzilla, però monumental. La façana segueix una composició asimètrica d'obertures de dintell planer i de diferents mides. L'entrada és d'arc rebaixat i està flanquejada per dues obertures a cada costat. A planta pis hi ha un balcó continuo de forja i que uneix les tres obertures centrals . per la part dreta, se li van afegir dependencies de crugia mes estreta i trencant la composició. Per la banda esquerra, hi ha una escala que puja a la part posterior, la façana posterior té una porta d'accés i sense cap composició. El teulat és a dos aigües i carener paral·lel a façana.

## Referències

* ↑ «Casa a Aiguablava». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].
# Cascade Valley

Cascade Valley és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 1.811 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cascade Valley tenia 1.811 habitants, 665 habitatges, i 474 famílies. La densitat de població era de 252,4 habitants per km².
Dels 665 habitatges en un 36,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,4% hi vivien parelles casades, en un 10,1% dones solteres, i en un 28,6% no eren unitats familiars. En el 22,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,3% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 9,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.344 $ i la renda mediana per família de 41.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.179 $ mentre que les dones 23.693 $. La renda per capita de la població era de 16.170 $. Aproximadament el 13,5% de les famílies i el 15% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cascade Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cascade Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Casa dels Rovira

La Casa dels Rovira, és un habitatge que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de la ciutat de Solsona (Solsonès).

## Descripció

Gran casa senyorial situada al carrer de Llobera, de dos pisos i planta baixa construït amb un parament de pedres tallades, més o menys regulars i en filades. Hi ha dues portes d'entrada: una d'arc de mig punt i amb grans dovelles que comunica amb la planta baixa i una altra al costat d'arc ogival llis, amb una gran entrada de pedra, escalinata de balustre i decoració plateresca, que comunica amb els pisos superiors. La façana amb grans balconades i amb decoració plateresca a les llindes. Sota la teulada, petita barbacana amb bigues de fusta.

## Notícies històriques

No es té notícia referent als senyors que habitaven en aquesta casa. Possiblement eren senyors d'algun terme fora de la comarca del Solsonès, que als voltants del segle xv o XVI s'establiren a Solsona; no hi cap punt de relació amb els Rovira, senyors de Sant Climent i Miraver que habitaren a la casa Aguilar. Els propietaris actuals es diuen Rovira i provenen d'una gran masia, situada prop de la Coma i la Pedra.

## Referències

* 1 2 «Casa dels Rovira». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2014].
# Casa dels Russos

La Casa dels Russos, també anomenada Torre dels Russos o Enclau Sant Jordi, és un edifici de caràcter residencial que es troba al Principat d'Andorra, al nucli de Santa Coloma.
Va ser projectat l'any 1916 per l'arquitecte Cèsar Martinell, per encàrrec del filantrop nord-americà Fiske Warren. L'administrador de Warren era un refugiat rus anomenat Nicolau Popoff acompanyat de la seva dona. Es gràcies a ells que s'anomena Casa dels Russos.
La finalització de l'obra se situa al 1919.
Warren va promoure l'enclavament sant Jordi amb la intenció de fer-ne un enclau georgista.
Després de la mort de Warren, esdevinguda l'any 1938, la propietat de la casa va passar a Josep Alemany
Es tracta d'una casa unifamiliar, isolada, que consta de dues plantes. Un porxo ajuda a salvar el desnivell del terreny i configura una terrassa mirador davant de la casa.
Es construïda amb pedra granítica vista, considerant-se un exemple primerenc de l'arquitectura de granit andorrana.
Va ser restaurada l'any 1997, ja que es trobava en estat d'abandonament
Des de l'any 2004 figura inscrit a l'inventari del patrimoni cultural andorrà.
L'any 2013 es va editar un segell de correus del Principat d'Andorra representant la Casa del Russos

## Referències

* ↑ «Enric Dilmé Arquitecte». [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ «Càpsula #25. La casa dels Russos de Cèsar Martinell, per Enric Dilmé.». [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ Rodríguez, Manuel Martín «El "Enclau de Sant Jordi": una colonia georgista en Andorra (1916-1938)». Ciudad y territorio: Estudios territoriales, 194, 2017, pàg. 763–778. ISSN: 1133-4762.
* ↑ «Cercador d'inventari». [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ «BOE.es - BOE-A-2013-5644 Resolución de 16 de mayo de 2013, conjunta de las Subsecretarías de Fomento y de Hacienda y Administraciones Públicas, sobre emisión y puesta en circulación de una serie de sellos de correo denominada "Arquitectura.-2013. Casa dels Russos.- Principat d'Andorra".». [Consulta: 26 agost 2021].
# L'Escorxador (Gelida)

L'Escorxador és una obra de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Nau aïllada de planta rectangular única, amb coberta a dues vessants de teula àrab. Les façanes són de composició simètrica amb coronament ondulat. Ús del llenguatge noucentista. Utilització del totxo vist en la cornisa de coronament, les cantores i els finestrals. Encavallades vistes a l'interior.

## Referències

* ↑ «L'Escorxador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# La Comalada (Vallespir)

La Comalada, antigament Ribera de Combret, és un curs d'aigua de l'Alt Vallespir que discorre íntegrament per la comuna del Tec, a la Catalunya del Nord.
S'origina en el vessant meridional del massís del Canigó, en una ampla coma (que és el significat de comalada), i desemboca en el Tec a prop del poble del mateix nom que el riu.
La capçalera de la vall de la Comalada està emmarcada per la carena, contrafort sud-occidental del Canigó, on hi ha el petit estany de la Comalada, dominada per les muntanyes del Pic dels Set Homes (2.661 m.), de Puig Rojà (2.724) i del Puig de Tres Vents (2.731). El paisatge pelat de les grans altituds s'endolceix per dessota els 2.000 metres d'altitud, i l'ermita de Sant Guillem de Combret (a uns 1.300 m.) ja és envoltada de boscos de pi negre. La part més baixa s'humanitza amb diversos masos ramaders fins a arribar al poble del Tec, on la Comalada fa l'aiguabarreig amb el Tec.
La Comalada defineix pràcticament tot el terme comunal del Tec.
La Comalada, a causa de la seva constant aportació d'aigua, ha estat aprofitada per a la producció d'energia elèctrica.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «-170 - El Tec». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «El Tec». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La Comalada en els ortofotomapes de l'IGN
# Castell d'Aizuwakamatsu

El castell d'Aizuwakamatsu (会 津 若 松 城, Aizuwakamatsu jō), també conegut com a castell de Tsuruga (鶴 ヶ 城, Tsuruga jō), és una fortalesa tradicional situada al centre de la ciutat d'Aizuwakamatsu, a la prefectura de Fukushima.

## Història

Va ser construït per Ashina Naomori el 1384 i originalment el va anomenar Castell Kurokawa (黒 川 城, Kurokawa jō). Fins a l'any 1868 va ser el centre administratiu i militar d'Aizu.
Date Masamune, el gran senyor de la guerra que va lluitar contra el clan Ashina durant anys, ho va capturar en 1589, però va ser aviat sotmès per Toyotomi Hideyoshi i va retre en 1590.
En 1592, un nou senyor, Gamo Ujisato, el va redissenyar i li va donar el nom de castell Tsuruga, encara que la gent del poble es referia a ell com castell Aizu o castell Wakamatsu.
Durant el període Edo, va ser seu del dàimio de Han d'Aizu. El fundador va ser Hoshina Masayuki, el fill del shogun Tokugawa Hidetada i el net d'Ieyasu. Ell i els seus descendents van tornar a usar el cognom Matsudaira. Durant el shogunat va ser una important fortalesa dels Tokugawa a la regió de Tōhoku a Honshū.
En 1868 durant la batalla d'Aizu que va ser part de la guerra Boshin, va ser assetjat i, després d'un mes de resistència, va ser rendit per Matsudaira Katamori i en 1874 va ser destruït pel nou govern.
La torre principal del castell, o tenshu, va ser reconstruït el 1965. Actualment alberga un museu i, al capdamunt, un mirador amb vistes de tota la ciutat.

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès). (Oficina de turisme AizuWakamatsu City)