OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Highlandville

Highlandville és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 872 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Highlandville tenia 872 habitants, 321 habitatges, i 248 famílies. La densitat de població era de 67,6 habitants per km².
Dels 321 habitatges en un 38% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,9% hi vivien parelles casades, en un 14,6% dones solteres, i en un 22,7% no eren unitats familiars. En el 19,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,7% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 32% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.767 $ i la renda mediana per família de 33.229 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.125 $ mentre que les dones 20.682 $. La renda per capita de la població era de 12.442 $. Entorn del 14,4% de les famílies i el 17,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Highlandville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Highlandville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Bathyraja bergi

Bathyraja bergi és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima polar i demersal que viu entre 300-1.800 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic nord-occidental: el Japó i Corea del Sud.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3). 191-394.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Dolganov, V. N., 1983. Rukovodstvo po opredeleniyu khryashchevykh ryb dal'nevostochnykh morei SSSR i sopredel'nykh vod. (Manual for identification of cartilaginous fishes of Far East seas of USSR and adjacent waters.) TINRO, Vladivostok. Rukovodstvo po opredeleniyu khryashchevykh ryb dal'nevostochnykh morei SSSR i sopredel'nykh vod.: 92 pp.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Parin, N.V., 2001. An annotated catalogue of fishlike vertebrates and fishes of the seas of Russia and adjacent countries: Part 1. Orders Myxiniformes-Gasterosteiformes. J. Ichthyol. 41(Suppl.1):S51-S131.
* ↑ Sokolovskaya, T.G., A.S. Sokolovskii i E.I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Ishihara, H., 1990. Study on the systematics and fishery resources of the North Pacific skates (Pisces: Chondrichthyes: Rajidae). Tokyo University. 186 p. Tesi doctoral.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Banu Maan

«Banu Man o Banu Maan» té aquests significats:
* Banu Man (Iemen), dinastia del Iemen
* Banu Man (Líban), nissaga libanesa
# Banu Makhzum

Els Banu Makhzum (àrab: بنو مخزوم, Banū Maẖzūm) foren un important clan quraixita de la Meca que gaudia, abans de l'islam, d'una posició destacada. Es van oposar al profeta Mahoma. El gener del 630 el nou cap dels Banu Makhzum fou Íkrima ibn Abi-Jahl, que va rebutjar establir converses amb el Profeta, tot i que ja molts membres del clan s'hi havien unit. D'entre els conversos, el més famós fou Khàlid ibn al-Walid ibn al-Mughira, que va participar en la conquesta de la Meca pels musulmans.
Altres membres del clan van tenir càrrecs rellevants al Iemen, entre ells al-Muhàjir ibn Abi-Umayya, que va ser nomenat governador de Sanà en temps del Profeta (631), encara que segurament mai va anar a la ciutat; en fou nomenat altre cop pel califa Abu-Bakr as-Siddiq i a la mort d'aquest el 634 encara era al Iemen. Abd-Al·lah ibn Abi-Rabia fou governador d'al-Janad i els seus mikhlafs en temps del Profeta i de tot o part del Iemen en temps d'Abu-Bakr as-Siddiq i d'Úmar ibn al-Khattab, sent després de la mort d'aquest governador altre cop d'al-Janad (644) fins al 656. El clan va tenir la seva presència principal al Hijaz. La branca de l'Iraq es va extingir. En el Iemen se'ls perd el rastre, però segurament hi conservaven possessions.
A Xoa (Etiòpia), els Banu Makhzum hi van establir una dinastia que va durar des de vers 890 al 1285.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Mak̲h̲zūm, Banū».
# Banu Kinana

Els Banu Kinana (àrab: بنو كنانة, Banū Kināna) són una gran tribu àrab que viu actualment a l'Aràbia Saudita, l'Iraq, Jordània, Egipte, Iran, Palestina, Tunísia, Marroc i Sudan. Vivien originàriament a la Meca, a Tihama. La majoria d'ells, primerament, es van estendre durant els segles islàmics i es consideren una de les vuit tribus àrabs més grans. Estava dividida en quatre faccions principals i algunes altres de petites.
Fihri, l'avantpassat comú de la majoria quraixita, va formar la tribu Kinana quan van derrotar un exèrcit himiarita. Un atac de Bani Bakr Kinanah contra Juzaa Muhammad va permetre ocupar la Meca l'any 630. Alguns Banu Kinana van viure a l'Àndalus, entre els quals hi havia diversos savis musulmans i alguns generals.

## Referències

* ↑ Caussin de Perceval, Histoire des Arabes avant l'Islamisme
# Beppo Beyerl

Beppo Beyerl (n. el 16 de novembre del 1955 a Viena-Hadersdorf) és un escriptor austríac.

## Biografia

Beppo Beyerl va estudiar llengües eslaves i periodisme. Viu a Viena i a Vitis a Baixa Àustria. Escriu reportatges per diaris vienesos sobre la República Txeca, la Polònia i la Rússia. Beyerl va escriure llibres literaris i a més obres sobre Viena i Baixa Àustria. El 2003 va rebre el Feldkircher Lyrikpreis (6è). És membre de l'associació d'escriptors d'Àustria Österreichischer Schriftstellerverband.

## Obra

* Wiener Reportagen: Band 1: Einst & Heute, Edition Mokka, Viena 2008, ISBN 978-3-902693-03-7
* Als das Lügen noch geholfen hat, Roman, Molden-Verlag, Viena 2007, ISBN 978-3-85485-215-5
* Hüben und Drüben: Geschichten von Grenzgängern, Sonderzahl Verlag, Wien 2006, ISBN 978-3-85449-259-7
* Die Beneš-Dekrete: zwischen tschechischer Identität und deutscher Begehrlichkeit, Promedia Verlag, Viena 2002, ISBN 3-85371-194-4
* Die Wiener Krankheit: ein Tagebuch, Resistenz Verlag, Linz 2000, ISBN 3-85285-056-8
* Eckhausgeschichten, Neuer Breitschopf-Verlag, Viena 1992, ISBN 3-7004-0191-4
* Flucht: Reportagen aus subjektiver Sicht, Verlag Jungbrunnen, Viena 1991, ISBN 3-7026-5646-4

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Beppo Beyerl» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
* (alemany) Pàgina Web de l'autor
* (alemany) Ressenya crítica sobre Als das Lügen noch geholfen hat
* (alemany) Biografia en la revista literària DUM
# Hurley (Missouri)

Hurley és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 157 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hurley tenia 157 habitants, 59 habitatges, i 44 famílies. La densitat de població era de 183,7 habitants per km².
Dels 59 habitatges en un 45,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,9% hi vivien parelles casades, en un 13,6% dones solteres, i en un 25,4% no eren unitats familiars. En el 25,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,4% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 24,8% entre 25 i 44, un 15,9% de 45 a 60 i un 15,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.833 $ i la renda mediana per família de 32.857 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.250 $ mentre que les dones 13.750 $. La renda per capita de la població era de 13.644 $. Entorn del 15,9% de les famílies i el 21,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hurley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hurley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Híster Ètic

Híster Ètic o Íster Ètic, en llatí Aeticus Hister o Ister, fou un escriptor romà del segle iv, nascut a Ístria segons el seu cognom, o segons Raban Maur a Escítia. Va escriure un llibre de geografia titulat Aethici Cosmographia. En alguns manuscrits se l'anomena sofista o filòsof.
Al prefaci de l'obra es diu que Juli Cèsar va ordenar mesurar tot el món romà i es va encarregar de fer-ho als homes més capaços, i que això es va produir quan eren cònsols Cèsar i Marc Antoni. Tres grecs, Zenodoxos, Teodotos i Policlitos, van ser designats per fer-ho. Zenodotos va mesurar la part oriental de l'imperi, i va trigar vint-i-cinc anys per fer-ho. Teodotos la part nord, i va trigar vint-i-nou anys, i Policlitos la part sud, cosa que li va ocupar trenta-dos anys. Es va presentar un informe davant del senat en acabar els mesuraments, però no hi ha acord sobre si les dates donades són correctes, ja que els resultats es van presentar abans dels 32 anys que diu que va estar Policlitos en mesurar la seva porció. En aquesta introducció no es fa menció de la part corresponent a l'est, que també es va mesurar. En temps d'August es va compilar un cens dels habitants de l'imperi, i sembla que es va fer paral·lelament amb els mesuraments geogràfics.
L'obra d'Híster consta de dues parts. La primera descriu les quatre parts del món romà, i a continuació fa un llistat d'accidents geogràfics, mars, caps, muntanyes, illes, penínsules, províncies, ciutats, rius i gent. Són llistes sense descripcions, excepte els rius, dels que s'indica el naixement, el curs i la longitud. La segona part, que porta per títol Alia totius orbis descriptio, té quatre divisions: 1. Asiae Provinciae situs cum limitibus et populis suis. 2. Europae situs. 3. Africae situs. 4. Insulae Nostri Maris. Aquesta segona part la reprodueix Orosi amb poques variants, però sembla que Híster Ètic ho va manllevar d'Orosi.
El llibre conté molts errors. De vegades un mateix nom apareix en llocs diferents, un país és el nom d'una ciutat, o es descriuen com a illes llocs que corresponen al continent. El conjunt té poc interès, però dona algunes dades no gaire conegudes. Les fonts d'aquest llibre són bàsicament les mesures descrites anteriorment i altres llistes de documents oficials. També la Naturalis Historia de Plini. Cassiodor parla d'una obra cosmogràfica elaborada per Juli Honori en uns termes que corresponen quasi exactament a aquesta Cosmografia d'Híster.

## Referències

* ↑ Aethicus, Hister a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 50
# Hunspach

Hunspach (en alsacià Hunschpach) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 671 habitants.
Forma part del cantó de Wissembourg, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat de comunes del Pays de Wissembourg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 627 | 636 | 600 | 573 | 615 | 671 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- 2014 | Pierrot Billmann | |
| 2014- 2020 | Bertrand Wahl | |
# Berthierina

La berthierina és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la caolinita-serpentina. Rep el nom en honor de Pierre Berthier (1782-1861), químic i mineralogista francès.

## Característiques

La berthierina és un silicat de fórmula química (Fe$^{2+}$,Fe$^{3+}$,Al)₃(Si,Al)₂O₅(OH)₄. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la berthierina pertany a «09.ED: Fil·losilicats amb capes de caolinita, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: dickita, caolinita, nacrita, odinita, hal·loysita, hisingerita, hal·loysita-7Å, amesita, antigorita, brindleyita, caryopilita, crisòtil, cronstedtita, fraipontita, greenalita, kel·lyïta, lizardita, manandonita, nepouïta, pecoraïta, guidottiïta, al·lòfana, crisocol·la, imogolita, neotocita, bismutoferrita i chapmanita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Hayange, un municipi francès situat al departament del Mosel·la, dins la regió del Gran Est. Es tracta d'una espècie que, tot i no ser gaire abundant, ha estat descrita en diversos indrets arreu del planeta.

## Referències

* ↑ «Berthierine» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 març 2019].
# INS Arihant

INS Arihant (S-73) és un submarí nuclear indi de la classe Arihant amb capacitat de llançament de fins a 12 míssils de curt abast entre el rang de 600 a 700 km.
L'INS Arihant ("destructor d'enemics") va ser lliurat a la marina a la ciutat portuària de Vishakhapatnam, a l'est del país.
El submarí, de 112 metres d'eslora i 6000 tones de pes, pot disparar ocult sota el mar fins a 12 projectils equipats amb ogives nuclears de 500 quilograms de pes. L'objectiu del submarí és encoratjat pel conflicte que Pakistan i l'Índia manté per disputes territorials com informe de les seves polítiques de dissuasió i de la teoria de la destrucció mútua assegurada que van mantenir els Estats Units i l'URSS durant la guerra freda adaptat al seu conflicte.
La seva inauguració coincideix amb la celebració de la victòria Índia sobre el Pakistan el 26 de juliol de 1999 conegut com a Vijay Diwas (Dia de la victòria de la guerra del Kargil).
El projecte va ser proposat durant el govern d'Indira Gandhi el 1970, però no fou fins als anys 1980-1990 que el projecte va ser desenvolupat, el 1984 el projecte va ser desenvolupat amb el suport de l'URSS, però amb la desintegració d'aquesta el 1992 el projecte es va posposar fins a 1998, any en què va ser començada la seva construcció en el conglomerat industrial Larsen & Toubro a la ciutat portuària d'Hazira en l'estat de Gujarat, al nord-oest de l'Índia.
# Can Talaia (Aiguaviva)

Can Talaia és un edifici del municipi d'Aiguaviva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa ituada a la pujada a la plaça del poble és una edificació que ha conservat, en certa manera, la seva fisonomia originària. En aquest sentit, les reformes que es dugueren a terme no alteraren l'estètica primitiva. Llurs murs són de pedra austera, mentre els marcs de finestres, portes i cantonades presenta pedra ben treballada. Està conformada per quatre cossos, coberta per teulada a dos vessants. Inscrites en els marcs de les finestres es troben diferents dates: finestra de la cuina (1634), amb una inscripció que resa així "BANET ME FECIT"; al costat oposat, en una altra finestra, hi ha l'any 1673 amb la següent epigrafia "BALDIRI SABATER". Interiorment hi ha forjats de cairats i murs de pedra o morter. Detall decoratiu a les llindes. Senzilla i asimètrica.

## Referències

* ↑ «Can Talaia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 novembre 2014].
# Packstone

El packstone és una roca carbonatada amb textura de suport de grans i una petita proporció de ciment micrític intergranular. La roca s'inclou en el grup de les roques al·loquímiques de la classificació de Folk. La roca pot tenir orígens molt diversos; Dunham n'esmenta els següents:
* Compactació de wackestones; en aquest cas els intersticis romanen completament reblerts per micrita.
* Infiltracions més o menys tardanes sofertes per sediments inicialment lliures de micrita.
* Elevada producció de grans en aigües tranquil·les; cas en què la part basal dels intersticis és constituïda per fang micrític.
* Mescla produïda per organismes bioturbadors.
* Retreballament incomplet per corrents.
* Lixiviació parcial del fang micrític; cas en què la micrita és distribuïda en pegats.
El terme packstone és sovint prefixat pel tipus de gra al·loquímic més abundant, com per exemple un packstone d'oòlits. Les fàcies deposicionals han de presentar suficient baixa energia per a permetre al fang carbonatat de ser retingut com a matriu. Els packstones sovint es troben amb altres wackestones que contenen més quantitat de fang micrític.

## Referències

* ↑ Dunham, R.J. (1962). Classification of carbonate rocks according to depositional texture. In Ham, W. E.. Classification of carbonate rocks. American Association of Petroleum Geologists Memoir. no. 1, pp. 108-121.
* ↑ «Diccionari de geologia». [Consulta: 6 març 2017].
* ↑ «Rock Library | Imperial College London» (en anglès). [Consulta: 6 març 2017].
# Beaurieux (Nord)

Beaurieux és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 171 habitants. Limita amb la ciutat belga de Sivry.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 199 | 207 | 191 | 176 | 182 | 182 | 178 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Michel Dutremée | |
| 2008- | Eveline Daunoit | |
# Microteatre

Microteatre és un nou concepte de format teatral. Consisteix en obres teatrals de 15 minuts sobre un mateix tema, representades en espais reduïts com sales o petites habitacions de 15 a 20m2 i per a un públic de menys de 15 espectadors per sessió.
Aquest format permet escollir a l'espectador tant el temps que vol passar al teatre, segons el nombre d'obres que vulgui veure, com el preu que vol pagar, ja que cada visita a una sala es paga de forma individual.
És un esdeveniment multidisciplinari, així doncs, no només se centra en oferir tan sols microteatre si no, també, microdansa, micromàgia, micromonòlegs…
Les sales no disposen d'escenari, ni butaques, ni efectes de llum. Un decorat auster adequat a cada obra és l'únic complement per actors i la seva actuació. No obstant, les obres tenen un format tradicional, no es tracta de cap performance o improvisació. Totes les històries tenen inici, nus i desenllaç, requerint un guió previ.
Com a complement perfecte, Microteatre compta amb un bar-restaurant, lloc de trobada entre espectadors i artistes, on l'espectador espera per a entrar a la seva pròxima sessió mentre pren alguna cosa.
Microteatre ha sigut un revulsiu cultural per a moltes ciutats espanyoles i ha permès que el públic s'apropi al teatre d'una manera fàcil i econòmica, tenint la possibilitat de veure diverses obres en menys d'una hora. A més, ha estat una fabulosa plataforma per a nous autors, fent d'aparador de molts projectes de moltes persones.

## Història

Microteatre va néixer l'any 2009 a mans del director de teatre i televisió Miguel Alcantud. Duran dos setmanes, al voltant de 50 artistes entre directors, autors i actors, van presentar un projecte teatral en un antic prostíbul que anava a ser derruït ubicat al carrer Ballesta de Madrid.
En cada una de les 13 habitacions del prostíbul es van ubicar 13 grups independents amb un objectiu: crear una obra teatral de menys de 10 minuts per a un públic de 10 persones per sala sobre un tema comú, la prostitució. Cada obra abordava en tema des d'una perspectiva única i es representava tantes vegades com públic hi hagués durant tres o quatre hores, arribant a obres sent representades més de 20 vegades al dia. Sense ninguna inversió a publicitat i amb l'única difusió de les xarxes socials i comunicats de premsa, l'experiment va ser un èxit.
Actualment, el projecte no només ha resultat ser un èxit a Espanya si no, també, arreu del món. Microteatre disposa de seus en 5 països, majoritàriament del continent americà.

## Referències

* ↑ «MicroAct Barcelona» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 27 novembre 2017].
* ↑ «Microteatro: un nuevo concepto de entender la creación teatral» (en castellà). Mundo Cabaret, 19-12-2013. Arxivat de l'original el 2017-12-01 [Consulta: 27 novembre 2017].
* ↑ «Bienvenidos - Microteatro Madrid» (en castellà). Microteatro.
# Blancall d'eriçons

Un blancall d'eriçons és una zona de les parts menys profundes de l'oceà en la qual les poblacions d'eriçons de mar han crescut de manera descontrolada, cosa que ha desembocat en el sobrepasturatge dels boscos de varec per aquests animals. Els eriçons de mar es mengen la part baixa de la tija del varec, cosa que fa que el varec se separi del fons marí i acabi morint. La desaparició de l'hàbitat i els nutrients que ofereix el varec provoca importants efectes de cascada en l'ecosistema marí. Les parts del Pacífic nord en les quals no hi ha llúdries marines sovint es converteixen en blancalls d'eriçons. La reintroducció de les llúdries marines a la Colúmbia Britànica conduí a una millora substancial de la salut dels ecosistemes costaners. S'han observat canvis similars amb la recuperació de les poblacions de llúdries marines a les Illes Aleutianes i del Comandant, així com a la costa de Big Sur, a Califòrnia. Tanmateix, alguns ecosistemes amb boscos de varec de Califòrnia prosperen sense llúdries marines, sense que estigui clar quins són els altres factors que controlen les poblacions d'eriçons marins.

## Referències

* ↑ TERMCAT. «Resolució 19478 del servei de consultes terminològiques». «La denominació proposada en català és blancall d'eriçons.»
* ↑ Perrin, Wursig i Thewissen, 2002, p. 996.

## Bibliografia

* Perrin, W. F.; Wursig, B.; Thewissen, J. G. M. Encyclopedia of Marine Mammals (en anglès). 2a edició. Academic Press, 2002. ISBN 0-12-551340-2.
# Cap del Muntanyó d'Àrreu

El Cap del Muntanyó d'Àrreu és una muntanya de 2.630 metres que es troba al municipi d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà.
# Opi (governador)

Opi (en llatí: Oppius) va ser un governador romà del segle i aC. Formava part de la gens Òpia, una gens romana d'origen plebeu.
Es menciona com a pretor (propretor) d'Acaia, càrrec que hauria ostentat cap a l'any 80 aC. Posteriorment va ser acusat, a instigació de Verres.

## Referències

* ↑ «8. O'ppius». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1873.