OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paolo Olmi

Paolo Olmi (Terni, 23 de maig de 1954) és un director d'orquestra italià.
Va començar la seva carrera el 1979 com a director d'orquestra. A l'escenari operístic, primer va dirigir al Teatro Communale de Bolonya i després als principals escenaris de tot el món. En particular, va dirigir Mosè in Egitto a Roma i Múnic i va guanyar el premi a la Millor Òpera de l'Any per la seva producció de Guillaume Tell al Théâtre des Champs-Élysées.
A Itàlia, ha actuat al Teatre Carlo Felice de Gènova, a l'Arena de Verona; a Londres, al Royal Festival Hall i al Covent Garden; a Catalunya al Gran Teatre del Liceu.
Va dirigir Les noces de Fígaro a Lió i moltes obres a Estrasburg. També ha estat convidat habitualment a la Deutsche Oper de Berlín des del 1992. El 2000 va dirigir Aida a la inauguració del Teatre de Shanghai. Des del 2006 fins a finals del 2010 és director musical de l'Òpera Nacional de Lorena i de l'Orquestra Simfònica i Lírica de Nancy. És director musical de l'Orquestra Simfònica de Joves Músics, fundada el 2007 i formada per 100 joves músics.
# Grèvol fuliginós

El grèvol fuliginós (Dendragapus fuliginosus) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita boscos de coníferes des de la costa sud-est d'Alaska i de Colúmbia Britànica, cap al sud a la llarga de la costa dels Estats Units fins a Califòrnia.
# Gustav Fischer

«Gustav Fischer» té aquests significats:
* Biografia:
* Gustav Fischer (explorador) (1848–1886), explorer alemany de l'Africa
* Gustav Fischer (genet) (1915–1990), genet suís.
# Bartonville (Texas)

Bartonville és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 1.093 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bartonville tenia 1.093 habitants, 382 habitatges, i 323 famílies. La densitat de població era de 70 habitants/km².
Dels 382 habitatges en un 36,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74,3% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 15,2% no eren unitats familiars. En el 12,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,86 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 35,6% de 45 a 60 i un 5,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 95.259 $ i la renda mediana per família de 98.140 $. Els homes tenien una renda mediana de 63.750 $ mentre que les dones 43.625 $. La renda per capita de la població era de 43.706 $. Aproximadament el 3,1% de les famílies i el 4,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bartonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bartonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Papa a la huancaína

La papa a la huancaína és un plat típic de la cuina del Perú. Consisteix en patates bullides servides sobre fulles d'enciam, olives, i abundantment acampanyades per una salsa feta amb formatge, pebre tendre, galetes salades, llet, oli, sal, i unes poques gotes de suc de llimona. Es menja fred, i se sol presentar com a primer plat o fins i tot com guarnició d'algun altre plat.

## Fonts

* «Platos típicos (gastronomies de Cajamarca, Cusco, Huancayo, Ayacucho, Junín, Iquitos i Puno» (en castellà). Boletín Electrónico InfoINIEA. Perú: Instituto Nacional de Innovación Agraria (Ministerio de Agricultura del Perú), 2006. Arxivat de l'original el 2010-02-19.
# Palau Cívic (l'Alguer)

El Palau Cívic és un edifici del centre històric de l'Alguer catalogat com a Bé Cultural per la Regió Autònoma de Sardenya. Hi ha les oficines de turisme, activitats lúdiques com el Club de Mariners i és la seu de l'Arxiu Històric Municipal.

## Descripció

Domina les dues principals places del centre històric del municipi, la Plaça del Municipi i la Plaça del Pou Vell (que en italià també rep el nom de Piazza Civica). La façana principal és a la primera de les places, i juga amb el contrast entre el granit i la pedra calcària. És una façana de formes neoclàssiques, construït amb blocs quadrats i acabat amb una cornisa a la part superior, dues pilastres als laterals i un arquitrau decorat. El portal de fusta condueix a un atri amb volta de canó decorada amb frescos de motius geomètrics i florals. A l'atri hi ha una escala monumental.

## Història

Les restes més antigues conservades són d'un edifici del segle xv, quan el Consell Cívic, que feia les funcions de l'Ajuntament, havia comprat cases de la plaça del Pou Vell, per posar-les al servei del poble. A la segona meitat del segle xviii l'edifici es va reconstruir, a finals del segle xviii es va fer la façana del darrere. Al principi del segle xix es va ampliar i es va fer la façana neoclàssica actual del davant. Deixà de ser l'edifici consistorial quan, a la segona meitat del segle xx, es va construir una nova seu a Santa Anna.
El 2012 es va aprovar fer una reforma de l'espai per eliminar barreres arquitectòniques, fer que l'edifici esdevingués més funcional i d'aquesta manera aconseguir que l'espai fos més utilitzat pels ciutadans del municipi.

## Referències

* 1 2 3 «Alghero, Palazzo Civico». Patrimoni. Regione Autonoma della Sardegna. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2018. [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ «Palau Cívic (Plaça Cívica)». Palau Antics. www.ciutatdelalguer.it. Arxivat de l'original el 15 d’abril 2009. [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ «Palazzo Civico». alghero.org. Gianfranco Mariano. [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ «Palazzo Civico: Esposito plaude Nonnis». Alguer.it, 15-12-2012 [Consulta: 24 setembre 2018]. Arxivat 24 de setembre 2018 a Wayback Machine.

## Bibliografia complementària

* S. Colomo, Guida ad Alghero e dintorni, Sassari, 1984;
* A. Ingegno, Il centro storico di Alghero: appunti per una ricerca, Oristano, 1996.
# Papa Esteve I

Esteve I va ser Papa de l'Església Catòlica entre els anys 254 i 257.

## Biografia
### Orígens

Els catàlegs antics diuen que Esteve era d'origen romà, fill de Joví. El Liber Pontificalis afirma que poc abans del martiri de Luci I, aquest va confiar l'Església al seu ardiaca, és a dir Esteve. Una afirmació que fou considerada certa per Horace Mann a la Catholic Encyclopedia.

### Pontificat

En termes generals, i malgrat els dubtes cronològics, es considera que Esteve I fou consagrat com a bisbe de Roma el 12 de maig del 254, i ocupà el càrrec fins a la seva mort el 2 d'agost del 257.
El bisbe Cebrià de Cartago defensava que si tornaven a l'Església, els heretges havien de ser batejats de nou, tal com ho afirmaren els sínodes celebrats a Cartago els anys 255 i 256. Esteve I adreçà una carta a Cebrià condemnant la pràctica dels segons baptismes; com que Cebrià va mantenir les seves postures, s'arribà a una ruptura entre les comunitats de Roma i Cartago, que no va resoldre's pas fins mort Esteve I.
Se li coneixen dues epístoles que no s'han conservat:
* Ad Cyprianum
* Ad Episcopos Orientales contra Helenum et Firmilianum

### Mort

Tradicionalment s'ha considerat màrtir a Esteve i és venerat com a sant. Però aquesta informació és dubtosa. Fou enterrat en la catacumba de Sant Calixt, Les seves restes van ser traslladades a un monestir en el seu honor fundat per Pau I.

## Referències

* 1 2 3 Mann, 1913.

## Bibliografia

* Mann, Horace Kinder. «Pope St. Stephen I». A: Wikisource. Catholic Encyclopedia (en anglès). Volum 14. Nova York: The Encyclopedia Press, 1913.
# Haplochromis placodus

Haplochromis placodus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Molindi (Àfrica).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bataisk

Bataisk (rus: Батайск) és una ciutat de Rússia que es troba a l'óblast de Rostov. Fou fundada el 1769 i rebé els drets de ciutat el 1938. Hi ha l'Església de l'Ascensió, reconstruïda entre el 1990 i el 2006 després de ser destruïda a la dècada del 1930.
# Beril·locordierita-Na

La beril·locordierita-Na és un mineral de la classe dels silicats.

## Característiques

La beril·locordierita-Na és un silicat de fórmula química NaMg₄(Al₅Be)(AlSi₅O₁₈)₂·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2023, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es troba relacionada química i estructuralment amb la cordierita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del museu mineralògic de la Universitat de Breslau, Polònia, amb els números de catàleg: mmuwr iv8114, mmuwr iv8115 i mmuwr iv8116.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina del mont Szklana, situada a la localitat de Gmina Ząbkowice Śląskie, dins el comtat de Ząbkowice Śląskie (Voivodat de Baixa Silèsia, Polònia), sent l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Beryllocordierite-Na» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 abril 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 72». European Journal of Mineralogy, 35, 2, 20-04-2023, pàg. 285–293. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-285-2023 [Consulta: 27 abril 2023].
# Parada de Rubiales

Parada de Rubiales és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord i est amb Fuentesaúco i Cañizal, al sud amb Espino de la Orbada i La Orbada i a l'oest amb Aldeanueva de Figueroa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 403 | 363 | 352 | 324 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2009-08-07 a Wayback Machine.
# Parada de La Goteta-Plaza Mar 2 del TRAM d'Alacant

La Goteta-Plaza Mar 2 és una parada del TRAM Metropolità d'Alacant on presta servei la línia 2. Es troba al barri de la Goteta. En el vessant de la Serra Grossa, enfront del centre comercial Plaza Mar 2.

## Característiques

En aquesta estació presta servei la línia 2 del Tram d'Alacant. Disposa de dues andanes i dues vies.
A l'estació paren els tramvies de la línia 2. Aquesta està operativa entre les 6.00 i les 23.00 hores, amb una freqüència de 15 minuts que es redueix a 8 minuts en les hores punta acordades amb la Universitat d'Alacant, i de 30 minuts entre les 6.00 i les 7.00 del matí i entre les 22.00 i les 23.00 hores.

## Accessos

A aquesta estació s'accedeix des del carrer Verge de les Injúries, a Alacant:
* Des de carrer de la Verge de les Injúries

## Línies i connexions

Línies deTRAM que presten servei en l'estació :
| << Capçalera | < Estació | Línia | Estació > | Capçalera >> |
| Estels | MARQ-Castell | | Bulevard del Pla | Sant Vicent del Raspeig |

## Referències

* ↑ «La línea 2 del Tram de Alicante entrará en servicio en septiembre». [Consulta: 28 maig 2013].
# Bernat de Tolosa

Bernat de Tolosa és el nom dels següents personatges:
* Bernat I de Tolosa més conegut com a Bernat de Septimània (?-844)
* Bernat II de Tolosa dit el Vedell (?-872)
* Bernat III de Tolosa més conegut com a Bernat Plantapilosa (?-886)
# Bernat de Vallespirans

Fra Bernat de Vallespirans fou abat del monestir de Sant Esteve de Banyoles entre 1300 i 1333. Va succeir el seu oncle fra Arnau de Vallespirans (abat entre 1279 i 1300). Fra Bernat va haver de concedir la Carta Municipal de Banyoles l'abril de 1303, forçat per l'arbitratge d'Eymeric d'Usall, familiar del rei Jaume el Just. Malgrat aquest document, l'abat va xocar en multitud d'ocasions amb els representants de la vila, i va intentar evitar quan es van produir les epidèmies de 1333, apel·lant al dret de remença, la fugida de banyolins a la parròquia de Sant Andreu de Mata, on el mateix Eymeric d'Usall estava permetent la construcció d'una nova Banyoles, agraciada amb el mateix estatus, pel que fa a les llibertats dels seus habitants, que Barcelona. Bernat de Vallespirans va apel·lar al rei Alfons el Benigne, del qual ell era confessor, i Eymeric, al príncep Pere, futur Pere el Cerimoniós. Malgrat que el rei va donar suport a l'abat, la mort d'aquest el dia 29 de desembre de 1333 va permetre que el seu successor, fra Ramon de Coll, s'avingués a eliminar la remença, amb la qual cosa, els banyolins foren lliures de marxar de la seva ciutat. La sepultura de fra Bernat de Vallespirans és de les poques que s'han conservat en el claustre del monestir de Sant Esteve de Banyoles.

## Bibliografia

* Enric Claudi Girbal, "Bañolas. Notícias históricas de esta villa".
* Josep Maria Reyes i Vidal, "y http://www.bubok.com/libros/12354/eymeric-de-usall-el-ultimo-templario Eymeric de Usall, el último templario".
# Paratraea

Paratraea és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Paratraea obliquivialis (Hampson, 1918)
* Paratraea plumbipicta Hampson, 1919

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 8 febrer 2019].
# Beaurepaire (Vendée)

Beaurepaire és un municipi francès, situat al departament de Vendée i a la regió del País del Loira.
# Partit Proverista

El Partit Proverista va ser un partit polític creat a Espanya durant la Transició Espanyola a la dècada de 1970. L'ideòleg del proverisme va ser l'advocat Manuel Maysounave, nascut a Osuna (província de Sevilla) el 1929, encara que establert a Vitòria (Àlaba) el 1958, ciutat des de la que va dirigir el seu moviment polític. Un altre cap destacat del proverisme fou Adolfo Sainz Lastra. Els principals postulats del proverisme van ser veritat, corresponsabilitat, mèrit i missió. De fet el terme pro-verisme procedeix d'estar a favor de la veritat. La seva ideologia era de difícil classificació des dels prismes polítics convencionals, encara que se solia considerar com un partit conservador influenciat en certs aspectes pel carlisme de l'època.
Durant la dictadura Maysounave va tenir problemes amb les autoritats franquistes que li van arribar a retirar la seva llicència com advocat. El 1976 Maysounave va publicar el llibre Partit Proverista en el que exposava el seu pensament polític. El Partit Proverista va ser legalitzat el 17 de febrer de 1977. La seva seu estava en Vitòria (País Basc), encara que es tractava d'un partit d'àmbit estatal. El partit tenia estructura federal i el seu president era el mateix Maysounave. El Partit Proverista era partidari de la creació d'una regió autònoma que englobés el País Basc, Navarra i La Rioja. Es va presentar a les eleccions generals espanyoles de 1977 (4.590 vots), 1979 (4.939 vots), 1982 (168 vots), 1986 (756 vots) i 1989 (245 vots), obtenint resultats molt discrets. Això va donar motiu a que el moviment es dissolgués.
# Boznańska (cràter)

Boznańska és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 72 km de diàmetre. Porta el nom de la pintora polonesa Olga Boznańska (1865-1940), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2015.

## Referències

* ↑ «Boznańska». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 07-10-2016. [Consulta: 24 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Pavelló

«Pavelló» té aquests significats:
* Pavelló auricular o aurícula, part visible de l'orella externa.
* Pavelló esportiu o palau esportiu, construcció tancada per practicar-hi esports. Vegeu també: Categoria:Pavellons esportius
* Pavelló (arquitectura), un tipus de construcció oberta.
** Pavelló alemany o Pavelló Barcelona, pavelló alemany de l'Exposició Internacional de Barcelona del 1929 dissenyat per Mies van der Rohe.
** Pavelló de Catalunya a la Biennal d'Arts Visuals de Venècia 2009.
** Palau de la Metal·lúrgia o Pavelló 8, pavelló situat a dins del recinte de la Fira de Barcelona al districte de Sants-Montjuïc.
* Banderes:
** Pavelló nacional Es denomina Pavelló nacional (o bandera de popa) la bandera que indica nacionalitat en els vaixells. Poden englobar-se en quatre categories: ...
** Pavelló de conveniència que els vaixells afectats en aquest trànsit enarborin pavelló nacional evitant així la trampa que suposaria l'ús de la bandera de conveniència. ...
* El somni del pavelló vermell, obra mestra de la literatura xinesa i una de les quatre grans novel·les clàssiques en xinès.
# Brigitte Hamann

Brigitte Hamann (Essen, Alemanya, 26 de juliol de 1940 - Viena, Àustria, 4 d'octubre de 2016) va ser una historiadora i escriptora germanoaustriaca.

## Biografia

Va estudiar Història a Münster i a Viena i durant un temps va treballar com a periodista a la seva població nata, Essen. El 1965 es va casar amb l'historiador i professor universitari Günther Hamann (1924-1994) i va treballar com a ajudant del seu marit a la Universitat de Viena, abans de graduar-se el 1978 amb una tesi sobre la figura del príncep hereu Rodolf, fill d'Isabel de Baviera. La tesi es va publicar en format de llibre aquell mateix any i va esdevenir un gran èxit editorial. Alemanya de naixement, a Viena es va naturalitzar austríaca. La parella va tenir tres fills.

## Crítiques

Hitlers Wien. Lehrjahre eines Diktators és un estudi del període menys conegut de la vida del dictador Hitler, en què va examinar com eren les actituds de la societat al moment de la seva estada a Viena entre 1908 i 1913, com també els efectes del seu temor desmesurat a la infecció i les dones.
El 2002 va publicar Die Familie Wagner, que és una biografia de Winifred Wagner, la dona britànica que es va casar amb Siegfried Wagner, fill del compositor Richard Wagner, i que es va convertir en amiga íntima de Hitler. La publicació va obtenir l'esment «Llibre de l'Any». Aquell mateix any va rebre el «Concordia-Preis» en reconeixement del seu treball.

## Premis

* 1978 Premi Heinrich Drimmel
* 1982 Premi Comisso
* 1986 Premi Donauland Sachbuch
* 1995 Premi Anton Wildgans
* 1998 Premi Bruno Kreisky
* 2002 Llibre de l'any 2002 per Winifred Wagner oder Hitlers Bayreuth
* 2002 Llibre històric de l'any 2002 també Winifred Wagner oder Hitlers Bayreuth
* 2002 Premi d'honor del club de premsa Concordia
* 2004 Premi de la ciutat de Viena per a periodisme
* 2006 Medalla d'honor de la capital federal Viena en plata
* 2012 Premi d'honor del comerç llibreter austríac

## Obres en alemany

* Rudolf, Kronprinz und Rebell, Viena 1978
* Elisabeth, Kaiserin wider Willen, Viena 1981
* Mit Kaiser Max in Mexiko, Viena 1983
* Kaiserin Elisabeth. Das Poetische Tagebuch, Viena 1984
* Bertha von Suttner. Ein Leben für den Frieden, Múnic 1986
* Die Habsburger. Ein Biographisches Lexikon, Múnic 1988
* Nichts als Musik im Kopf. Das Leben von Wolfgang Amadeus Mozart, Viena 1990
* Elisabeth. Bilder einer Kaiserin, Viena 1995
* Meine liebe gute Freundin! Die Briefe Kaiser Franz Josephs an Katharina Schratt, Múnic 1992
* Hitlers Wien. Lehrjahre eines Diktators, Múnic 1996
* Kronprinz Rudolf. Majestät, ich warne Sie, Múnic 2002
* Winifred Wagner oder Hitlers Bayreuth, Múnic 2002
* Der erste Weltkrieg. Wahrheit und Lüge in Bildern und Texten, Múnic 2004
* Ein Herz und viele Kronen. Das Leben der Kaiserin Maria Theresia, Viena 2004
* Die Familie Wagner, Reinbek bei Hamburg 2005
* Kronprinz Rudolf. Ein Leben, Viena 2005
* Mozart. Sein Leben und seine Zeit, Viena 2006
* Hitlers Edeljude. Das Leben des Armenarztes Eduard Bloch, Múnic 2008
* Österreich. Ein historisches Portrait, Múnic 2009

## Referències

* ↑ Nachruf Brigitte Hamann gestorben
# Black Ghost

Black ghost (títol original: Heart Condition) és una pel·lícula estatunidenca de James D. Parriott, estrenada el 1990. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Un policia tinyós i alcohòlic a qui se li ha trasplantat el cor de qui detestava més, fa equip amb el fantasma d'aquest últim per trobar el culpable del seu assassinat i de salvar la dona que estima, que es mostra ser l'ex. del policia.

## Repartiment

* Bob Hoskins: Jack Moony
* Denzel Washington: Napoleon Stone
* Chloe Webb: Crystal Gerrity
* Roger E. Mosley: Capità Wendt
* Ja'net DuBois: Mrs. Stone
* Alan Rachins: Dr. Posner
* Ray Baker: Harry Zara
* Jeffrey Meek: Graham
* Eva LaRue Callahan: Peisha

## Referències

* ↑ «Black Ghost». esadir.cat.
* ↑ «Black Ghost». The New York Times.
# Bonaventura Maria Plaja i Tapis

Bonaventura Maria Plaja i Tapis fou un empresari i polític català. Nasqué a Ponce (Puerto Rico), però s'establí a Sant Sadurní d'Anoia. Es dedicà al comerç de vins o de taps de suro.
Llicenciat en lletres, el 1900 fundà la revista La Llumanera, propera al Partit Conservador, però finalment va ingressar a la Lliga Regionalista, amb la que fou diputat per Granollers a les eleccions generals espanyoles de 1905, 1910, 1914 i 1916. Establert a Barcelona, fou president de l'Ateneu Autonomista del Districte VI (1911) i regidor a l'ajuntament de Barcelona pel Partit Conservador en 1899 i per la Lliga en 1922. També fou diputat a la Diputació de Barcelona en 1907 per la Solidaritat Catalana.

## Referències

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Diputats de la Lliga de Sant Sadurní
* Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.227. ISBN 978-84-9850-461-3.
# Bonaventura Gil

Bonaventura Gil va ser un baixonista, i un dels residents de la capella de música de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar, on exercí de baixonista, plaça que se li va atorgar pel trasllat de Joan Carbonell el 1825.

## Referències

* ↑ Bonastre I Bertran, Francesc; Gregori i Cifré, Josep M. Inventari dels fons musicals de Catalunya. Volum 2/1,2/2: Fons de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació, 2009.