OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Igriés

Igriés és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca de la Foia d'Osca. El municipi agrupa el nucli de Yéqueda, situat a 530 metres d'altitud.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Igriés». Arxivat de l'original el 2016-09-14. [Consulta: 16 juliol 2016].
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Yéqueda». Arxivat de l'original el 2016-09-13. [Consulta: 21 juliol 2016].
# Llicència BSD

La llicència BSD és la llicència de programari principalment pels sistemes BSD, pertany al grup de llicències de programari lliure. Aquesta té menys restriccions comparada amb altres com la GPL, sent més propera al domini públic. La llicència BSD, al contrari que la GPL, permet l'ús del codi font en programari privatiu. És molt similar a la llicència MIT.
La llicència té la següent forma:
Les versions més antigues de la llicència tenien una quarta clàusula, anomenada la clàusula de la publicitat. El 1999 aquesta clàusula es va eliminar amb efecte retroactiu de les distribucions BSD de la Universitat de Califòrnia, Berkeley.
Alguns projectes inclouen aquesta clàusula, que apareix com la clàusula 3 de la llicència original (l'última clàusula passaria a ser la quarta).
L'autor, sota aquesta llicència, manté la protecció de copyright únicament per la renúncia de la garantia i per requerir l'adequada atribució de l'autoria en treballs derivats, però permet la lliure redistribució i modificació.
Es pot argumentar que aquesta llicència assegura el veritable programari lliure, en el sentit que l'usuari té llibertat il·limitada, i que pot fins i tot redistribuir-lo com a privatiu. Altres opinions diuen que aquesta llicència no contribueix al desenvolupament de més programari lliure.

## Vegeu també

* BSD
* Programari lliure
* Codi obert
* Llicència de programari
* Drets d'autor
# Gregarisme

El gregarisme és la tendència que es presenta en moltes espècies animals, a formar grups d'individus. L'estudi d'aquestes societats és objecte de la sociobiologia. El comportament gregari descriu com els individus d'un grup poden actuar junts sense una direcció planificada. El terme s'aplica al comportament d'animals en ramats i a la conducta humana durant situacions i activitats, tals com les bombolles financeres especulatives, manifestacions de carrer, esdeveniments esportius, aldarulls socials i fins i tot la presa de decisions, judici i formació d'opinió.
Un grup d'animals fugint d'un depredador mostra la naturalesa del comportament gregari. En l'article Geometry For The Selfish Herd, el biòleg evolucionista William Donald Hamilton sosté que cada individu membre d'un grup redueix el perill per a si mateix en moure's tan a prop com sigui possible al centre del grup que fuig; llavors, sembla que el ramat actua com una unitat en moviment conjunt, però la seva funció emergeix del comportament no coordinat d'individus que busquen el seu propi benestar.

## Vegeu també

* Corporativisme.
* Llopada
* Atac en grup
* Marcatge de territori
* Pensament de grup.
* Ordre espontani.
* Histèria col·lectiva.
* Oclocràcia.
* Psicologia de masses.

## Referències

* ↑ W. Sr. Hamilton, "Geometry For The Selfish Herd, Journal of Theoretical Biology, Volum 31, Número 2, pp. 295-311

## Bibliografia

* Bikhchandani, Sushil, Hirshleifer, David, and Welch, Ivo. "A Theory of Fads, Fashion, Custom, and Cultural Change as Informational Cascades." Journal of Political Economy, Vol. 100, No.5, pp. 992-1026, 1992.
* Wilfred Trotter, The Instincts of the Herd in Peace and War, 1914.
* Brunnermeier, Markus Konrad. Asset Pricing under Asymmetric Information : Bubbles, Crashes, Technical Analysis, and Herding. Oxford, UK; Nova York: Oxford University Press, 2001.
* Rook, Laurens. "An Economic Psychological Approach to Herd Behavior." Journal of Economic Issues 40.1 (2006): 75-95.
* Hamilton, W D. Geometry for the Selfish Herd. Diss. Imperial College, 1970.
* Rook, Laurens. "An Economic Psychological Approach to Herd Behaviour." Journal of Economic Issues XL (2006): 75-95. Ebsco. Fall. Keyword: herd Behavior.
* Stanford, Craig B. "Avoiding Predators: Expectations and Evidence in Primate Antipredator Behaviour." International Journal of Primatology 23 (2001): 741-757. Ebsco. Fall. Keyword: Herd Behaviour.
* Ottaviani, Marco, and Peter Sorenson. "Herd Behavior and Investment: Comment." American Economic Review, Vol. 90, No. 3, 695-704. Jun., 2000.
* E. Altshuler., et al. Symmetry Breaking in Escaping Ants. The American Naturalist. 166:6. 2005.
# Hurlock

Hurlock és una població dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 1.874 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hurlock tenia 1.874 habitants, 710 habitatges, i 491 famílies. La densitat de població era de 289,4 habitants/km².
Dels 710 habitatges en un 35,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,2% hi vivien parelles casades, en un 19,2% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 26,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,3% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 12,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.935 $ i la renda mediana per família de 40.435 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.697 $ mentre que les dones 21.555 $. La renda per capita de la població era de 15.446 $. Entorn del 8,2% de les famílies i l'11,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hurlock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hurlock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mestral

* Per a altres significats, vegeu «Col·legi Mestral».
* Els vents de la Mediterrània
* Tramuntana
* Gregal
* Llevant
* Xaloc
* Migjorn
* Llebeig
* Ponent
* Mestral
El mestral, també conegut com a mestre (cat. ant., Mall.), serè o cerç, i a les Terres de l'Ebre com a vent de dalt, és el vent procedent del nord-oest. El nom mestral prové del llatí magistrale, 'magistral', ja que és un vent sec i violent temut pels agricultors i mariners.
Als Països Catalans, es produeixen vents forts de mestral quan l'anticicló atlàntic domina l'est de la península Ibèrica i el seu flanc nord és travessat per un corrent pertorbat, que traspassa els Pirineus i acanala vents freds i forts per la vall de l'Ebre, que afecten les terres properes a aquest riu: Ports de Beseit, delta, Camp de Tarragona i centre de l'Aragó, on és conegut com a cierzo en aragonès i en castellà.
Al delta del Roine, el mestral (anomenat mistral en llenguadocià i francès, i mistrau en provençal) és un vent catabàtic del nord-oest que bufa quan les altes pressions d'Europa, atretes per les baixes de la Mediterrània, canalitzen per la vall estreta del riu vents freds sobre la regió.

## Referències

* ↑ «mestral | enciclopèdia.cat». [Consulta: 12 gener 2022].
# Viladric

Viladric és una masia del municipi de Castellar de la Ribera, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ «Viladric». Fototeca del Solsonès. Arxivat de l'original el 2012-12-17. [Consulta: 2 gener 2014].
* ↑ «Viladric». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Víbria de Tarragona

La Víbria de Tarragona és una víbria que des del 1993 fa part del bestiari popular de Tarragona. Forma part del Seguici Popular.
Tot i que no s'ha pogut afirmar anterioritat històrica a Tarragona, va ser incorporada el 1993, perquè queda un clàssic del bestiari popular català. Va ser el més jove element de foc del seguici, fins que el 2014 es va incorporar el griu.
És portada per membres de la Colla de Diables Voramar que actua al complet a les Festes de Santa Tecla. La Víbria també surt al carrer per carnaval, la Nit de Sant Joan i per la festa del seu barri, Sant Pere al Serrallo. Porta uns cascavells que representen les diferents associacions de veïns de la ciutat. Tres bastaixos, tres encenedors i vuit músics l'acompanyen amb el Ball de la víbria de Tarragona, una adaptació (1992) per Roser Olivé d'una dansa del renaixement anversès escrita per Tielman Susato. Llença foc per set punts.
El 2011 va guanyar el segon premi al Festival del Bestiari de Catalunya. El 2014, l'artista Enrique Santiago va crear una estampa retallable, que permet muntar la seva pròpia miniatura de la víbria.
L'any 2006 es va crear la Víbria petita o "Vibrieta", que es una rèplica de la Víbria però en petit perquè els més menuts puguin portar aquest element a la Santa Tecla petita.

## Referències

* 1 2 «Víbria». Les Festes de Santa Tecla. Tarragona: Ajuntament de Tarragona, s.d.. [Consulta: 2 juliol 2015].
* ↑ ACN «Santa Tecla oferirà més de 500 actes en una edició bolcada en la difusió de la festa a les xarxes socials». La Vanguardia, 27-08-2014.
* ↑ Susato, Tielman; Olivé, Roser «Bestiari: Ball de la víbria de Tarragona». 250 partitures i cançons per a gralla en 29 gèneres, s.d..
* ↑ «El Drac de Llorenç guanya el 3r Festival de Bestiari de Catalunya». L'Espigol, 05-07-2011. Arxivat de l'original el 2015-07-03 [Consulta: 2 juliol 2015]. «[...] En segona posició va quedar la Vibria de Tarragona amb una dotació econòmica de 800 euros»
* ↑ «La Víbria de Tarragona, ara en format retallable». Nació Digital, 10-03-2014. Arxivat de l'original el 2015-07-03 [Consulta: 2 juliol 2015]. «El retallable, que un infant d'uns set anys pot muntar en aproximadament una hora, ha estat dissenyat per Enrique Santiago i desenvolupat per l'empresa Servirepro.»
* ↑ Pomerol, Carla. «La Vibrieta fa 10 anys amb altres bèsties», 13-07-2016. [Consulta: 2 gener 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial dels Diables de Voramar
# Batalla de Ramgarh

La batalla de Ramgarh fou un enfrontament armat que es va lliurar el 26 de novembre de 1814 entre els britànics i els gurkhes durant la Guerra Gurkha de 1814-1816.
El general Ochterlony va atacar el fort de Ramgarh i va poder portar els canons cap a les zones escalonades i les pendents d'un costat de la muntanya; després va començar el bombardeig que al cap de poc va obligar capitular a la guarnició gurkha de la fortalesa. A un km de la muntanya a la part nord, es va erigir un monument al tinent G. T. Williams del 3r d'Infanteria Nativa que va morir en la batalla.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Setge de Rodes

Setge de Rodes té aquests significats:
* Setge de Rodes (305 aC)
* Setge de Rodes (1306)
* Setge de Rodes (1444)
* Setge de Rodes (1480)
* Setge de Rodes (1522)
* Setge de Rodes (1912)

## Vegeu també

* Batalla de Rodes en el 44 aC, durant la guerra civil a Roma després de l'assassinat de César.
* Obsidionis Rhodiæ urbis descriptio
# Pandeiro

El pandeiro és un instrument musical de percussió característic del Brasil. Consisteix en una membrana de pell estirada sobre un marc estret circular —usualment de fusta— sense caixa de ressonància. Acostuma a dur platerets de metall enfilats en ranures obertes a intervals al marc i que sonen per xoc entre parells. Se'l pot brandar com un sonall o colpejar-lo amb el palmell o els dits a la membrana. Segons la classificació de Hornbostel-Sachs, com a membranòfon es classifica en el grup dels tambors de marc sense mànec (classificació decimal 221.31); i com a idiòfon, entre els sonalls fixats a un marc (classificació decimal 112.12).
Té origen a la península ibèrica, derivat de la pandereta, el pandero o l'alduf. Aquests instruments van arribar-hi durant l'Edat mitjana des de la conca mediterrània, provinents d'Àsia. El pandeiro brasiler té habitualment un diàmetre d'entre 25 i 30 cm, major que la pandereta. És comunament associat a la samba i el pagode, però no es limita a aquests ritmes, ja que es troba al baião, coco, maracatu o la capoeira. Informalment, se'l considera l'instrument nacional del Brasil.

## Referències

* ↑ da Câmara Cascudo, Luís. Dicionário do folclore brasileiro (en portuguès). Global Editora, 2001, p. 473-474. ISBN 978-85-260-0644-7.
* ↑ von Hornbostel, Erich M.; Sachs, Curt «Classification of Musical Instruments: Translated from the Original German by Anthony Baines and Klaus P. Wachsmann». The Galpin Society Journal, 14, 1961, pàg. 3–29. Arxivat de l'original el 2019-06-30. DOI: 10.2307/842168. ISSN: 0072-0127 [Consulta: 28 setembre 2024].
* ↑ Molina, Mauricio. Frame Drums in the Medieval Iberian Peninsula (tesi) (en anglès). The City University of New York, 2006. Arxivat 2023-03-26 a Wayback Machine.
* ↑ «Le pandeiro, prince des percussions brésiliennes» (en francès). Tropicalités, 15-04-2022. [Consulta: 28 setembre 2024].
* ↑ «Pandeiro» (en portuguès brasiler). Musica Brasilis. Arxivat de l'original el 2024-05-18. [Consulta: 28 setembre 2024].

## Bibliografia complementària

* Allen, Daniel. Pandeiro!: The Philosophy of... (en anglès). CreateSpace Independent Publishing Platform, 2015.

## Vegeu també

* Escola de samba
* Jackson do Pandeiro
# Hurley (Mississipi)

Hurley és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 985 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hurley tenia 985 habitants, 331 habitatges, i 278 famílies. La densitat de població era de 73,8 habitants per km².
Dels 331 habitatges en un 43,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,5% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 16% no eren unitats familiars. En el 13,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,96 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 8,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.042 $ i la renda mediana per família de 50.909 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.136 $ mentre que les dones 20.326 $. La renda per capita de la població era de 18.761 $. Entorn del 6,2% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hurley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hurley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Conjunt històric de Tivissa

El conjunt històric de Tivissa és el centre històric de Tivissa conjunt catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El nucli antic de Tivissa està construït sobre les ruïnes d'un castell, sobre el qual es van bastir les cases de la població. Dins d'algunes d'elles s'hi conserven restes d'arcs que podrien correspondre's amb la fortificació. Està constituït per carrers estrets força planers, que quedaven tancats per muralles, i que conflueixen en places, com són la del Mercat i la de Rafel Domènec. En l'actualitat, es conserven dues de les portes que donaven accés a la vila closa; el portal de l'Era i el portal d'Avall. En un extrem del nucli hi ha l'església parroquial de Sant Jaume, situada en una plaça que constitueix un magnífic mirador de la comarca. La tipologia constructiva dominant és la casa entre mitgeres de tres o quatre nivells d'alçat, que s'obre amb portals adovellats, alguns dels quals amb la clau datada. Els murs són fets majoritàriament de pedra irregular lligada amb morter, revestits amb argamassa.
El castell termenat de Tivissa es troba documentat des del segle xii, domini sarraí fins aleshores, quan va ser lliurat als templers. En la seva proximitat hi havia una Capella romànica, que fou ampliada ja al segle xiii, constituint-se així l'església parroquial. L'any 1365, l'Infant Joan de Prades decretà que els masovers del terme ajudessin a la fortificació de la Vila, on es podrien recollir en temps de perill. Per accedir a la vila closa van construir-se els portals de l'Era, d'Avall i de la Raval, dels quals se'n conserven els dos primers. El castell de Tivissa quedà destruït el 1725, sobre les restes del qual s'hi van construir nous edificis, entre els quals hi ha el de l'Hospital, on s'hi habilità l'ajuntament. Durant la Guerra de la Independència una bona part del poble va ser cremat, junt amb l'ajuntament i els arxius municipals. Poques cases es van salvar d'aquesta tragèdia, com són Ca Ignasi Brull, Ca l'Hostal i Ca Magrinyà. El poble va reconstruir-se durant la segona meitat del segle xix.

## Notes

* 1 2 «Conjunt històric de Tivissa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Palestina (província romana)

Palestina o Síria-Palestina, per bé que el primer nom és el més comunament usat, fou una província romana establerta probablement després de la revolta jueva de Bar Kokhebà aplacada l'any 135. Es va formar amb el territori de la Judea romana primer depenent del prefecte de província de Síria, i separada des del final de la primera revolta l'any 73, amb les regions de Judea, Galilea, Samària i Perea.
El nom fou posat expressament per recordar la poca importància de la província (part de Síria) i per fer oblidar el nom de 'Judea'. També fou canviat el nom de Jerusalem que va esdevenir Aelia Capitolina. El nom pràctic fou de fet el de Palestina.
La Legio VI Ferrata va estar acantonada a Palestina. Va subsistir fins finals del segle IV quan es va dividir en dues províncies: Palestina Primera i Palestina Segona. El Regne dels Nabateus es va convertir després del 104 en territori romà que amb altres territoris va formar la província d'Aràbia Pètria, i el 294 fou rebatejada Palestina Salutaris; a finals del segle IV va esdevenir la Palestina Tercera.
# Ermità Pelai

L'ermità Pelai (o Paio o Pelagius) segons la tradició popular l'any 813, un ermità, vivia en un lloc conegut pel nom de Solovio, al bosc Libredón, exactament on avui està l'església de Sant Felix de Lovio a Santiago de Compostel·la actual. Aquest ermità va observar durant diverses nits consecutives unes resplendors misterioses sobre un monticle del bosc, com si fossin pluja d'estels.
Pelai, altament impressionat per les lluminàries, va decidir de presentar-se davant el bisbe Teodomiro (que en aquell temps era bisbe de la seu d'Iria Flavia, actual Padrón per comunicar-li els fets. El bisbe va reunir un petit seguici i es va dirigir al lloc on va poder contemplar ell mateix el fenomen. Allà, entre la densa vegetació, va ser on van trobar un sepulcre de pedra en què reposaven tres cossos que serien identificats com Sant Jaume el Major, Teodor i Atanasi (els seus dos deixebles).
Aquests fets succeïen vuit segles després de la mort de Sant Jaume Apòstol.

## Bibliografia

Bravo Lozano, Millán. Camino de Santiago Inolvidable. León: Everest, 1999. ISBN 84-241-3905-4.

## Vegeu també

* Catedral de Santiago de Compostel·la
* Camí de Sant Jaume
# AMF

AMF (o A.M.F.) fou una marca catalana de ciclomotors, tricicles i motocarros, fabricats artesanalment a Barcelona entre 1951 i 1955. Els ciclomotors AMF duien motor Iresa i Cucciolo, mentre que els tricicles i motocarros en duien dels fabricants Hispano Villiers, OSSA i Pons.

## Referències

* 1 2 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 305. ISBN 84-920886-5-6.
# Medalla Dag Hammarskjöld

La medalla Dag Hammarskjöld és un reconeixement pòstum lliurat per les Nacions Unides (ONU) al seu personal militar, policia o civils que perden les seves vides mentre treballen en operacions de manteniment de la pau de les Nacions Unides. La medalla porta el nom de Dag Hammarskjöld, el segon Secretari General de les Nacions Unides, que va morir en un accident d'avió en el que ara és Zàmbia al setembre de 1961.

## Creació de medalla

El 22 de juliol de 1997, durant la seva 3802a sessió, el Consell de Seguretat de les Nacions Unides va aprovar per unanimitat la Resolució 1121 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, en la qual va establir la Medalla Dag Hammarskjöld. En la resolució, el Consell de Seguretat també va demanar que el secretari general de l'ONU estableixi criteris i procediments per a l'adjudicació de la medalla. Les primeres medalles van ser concedides a l'octubre de 1998.

## Criteris

L'1 de desembre de 2000, Kofi Annan, secretari general de l'ONU, va publicar reglaments per a l'adjudicació de la medalla. El lliurament es concedeix a qualsevol personal militar, policia o civils que perdin les seves vides mentre treballen en una operació de manteniment de la pau de les Nacions Unides, sempre que la mort no es derivés de faltes o actes delictius. Els criteris van entrar en vigor l'1 de gener de 2001 i la medalla es pot donar a les persones que foren classificar abans o després d'aquesta data. Les medalles físiques s'entreguen als familiars del destinatari mort.

## Medalla

La medalla té forma d'ou i està feta de vidre lliure de plom, gravat amb el nom i la data de la mort del destinatari, el logotip de les Nacions Unides i la inscripció "La medalla Dag Hammarskjöld". Al servei de la pau", en anglès i francès.

## Destinataris

El 6 d'octubre de 1998, les primeres tres medalles Dag Hammarskjöld van ser concedides al mateix Hammarskjöld, René de Labarrière (assassinat per una mina terrestre a Palestina al juliol de 1948), i Folke Bernadotte (assassinat a Jerusalem pels jueus extremistes al setembre de 1948). A partir de 2001, la l'ONU va començar a concedir desenes de medalles cada mes als pacificadors de les Nacions Unides que havien estat assassinats entre 1948 i 2001. Des de 2001, hi ha hagut una cerimònia de medalla anual per a aquells que van morir en operacions de manteniment de la pau de l'ONU l'any anterior. La cerimònia se celebra el 29 de maig, que és el Dia Internacional del Personal de Pau de les Nacions Unides.
El 2009, es va concedir la medalla a cada un dels 132 pacificadors de l'ONU que van morir el 2008.

## Notes

* ↑ Security Council meeting 3802 Arxivat 2011-05-22 a Wayback Machine.
* 1 2 United Nations Security Council, Resolution 1121 (1997) Arxivat 2012-10-20 a Wayback Machine.
* 1 2 3 United Nations Secretariat, "Secretary-General's bulletin: Regulations for the United Nations Dag Hammarskjöld Medal", 1 December 2000.
* ↑ The First Dag Hammarskjöld Medals: Biographical Notes.
* ↑ "In Memoriam: United Nations: Fallen for the Cause of Peace".