OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Urbancrest

Urbancrest és una vila dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 868 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Urbancrest tenia 868 habitants, 321 habitatges, i 234 famílies. La densitat de població era de 761,7 habitants/km².
Dels 321 habitatges en un 47,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 24,6% hi vivien parelles casades, en un 42,4% dones solteres, i en un 26,8% no eren unitats familiars. En el 24,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,7 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 41,8% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 22,4% entre 25 i 44, un 16,9% de 45 a 60 i un 9,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 62,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.333 $ i la renda mediana per família de 23.929 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 25.268 $. La renda per capita de la població era de 10.003 $. Aproximadament el 30,6% de les famílies i el 32,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Urbancrest». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Urbancrest». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Slesvig-Holstein

Slesvig-Holstein (en baix alemany Sleswig-Holsteen, en alemany Schleswig-Holstein [ˈʃleːsvɪç ˈhɔlʃtaɪn]) és el més septentrional dels 16 Bundesländer (estats federals) d'Alemanya.
Slesvig-Holstein es divideix en 11 districtes rurals i quatre ciutats sense districte. L'estat té quatre llengües oficials: alemany, baix alemany, danès i frisó.
Fou constituït com land el 1946 i s'integrà a la República Federal d'Alemanya tres anys més tard.
* Districte de Dithmarschen
* Districte de Herzogtum Lauenburg
* Districte de Nordfriesland
* Districte d'Ostholstein
* Districte de Pinneberg (Uetersen)
* Districte de Plön
* Districte de Rendsburg-Eckernförde
* Districte de Slesvig-Flensburg
* Districte de Segeberg
* Districte de Steinburg
* Districte de Stormarn
També hi ha quatre districtes urbans:
* Kiel
* Lübeck
* Neumünster
* Flensburg

## Llista de Ministres-presidents de Slesvig-Holstein

Ministres-Presidents de Slesvig-Holstein :
| Núm. | Nom | Naixement-Mort | Partit | Inici de mandat | Fi de mandat |
| 1 | Theodor Steltzer | 1885–1967 | CDU | 15 de novembre de 1945 | 29 d'abril de 1947 |
| 2 | Hermann Lüdemann | 1880-1959 | SPD | 29 d'abril de 1947 | 29 d'agost de 1949 |
| 3 | Bruno Dieckmann | 1897-1982 | SPD | 29 d'agost de 1949 | 5 de setembre de 1950 |
| 4 | Walter Bartram | 1893-1971 | CDU | 5 de setembre de 1950 | 25 de juny de 1951 |
| 5 | Friedrich-Wilhelm Lübke | 1887-1954 | CDU | 25 de juny de 1951 | 11 d'octubre de 1954 |
| 6 | Kai-Uwe von Hassel | 1913-1997 | CDU | 11 d'octubre de 1954 | 7 de gener de 1963 |
| 7 | Helmut Lemke | 1907-1990 | CDU | 7 de gener de 1963 | 24 de maig de 1971 |
| 8 | Gerhard Stoltenberg | 1928-2001 | CDU | 24 de maig de 1971 | 4 d'octubre de 1982 |
| 9 | Uwe Barschel | 1944-1987 | CDU | 4 d'octubre de 1982 | 2 d'octubre de 1987 |
| 10 | Henning Schwarz | 1928-1993 | CDU | 2 d'octubre de 1987 | 31 de maig de 1988 |
| 11 | Björn Engholm | *1939 | SPD | 31 de maig de 1988 | 19 de maig de 1993 |
| 12 | Heide Simonis | *1943 | SPD | 19 de maig de 1993 | 27 d'abril de 2005 |
| 13 | Peter Harry Carstensen | *1947 | CDU | 27 d'abril de 2005 | 12 de juny de 2012 |
| 14 | Torsten Albig | *1963 | SPD | 12 de juny de 2012 | actualitat |

## Referències

* 1 2 3 «Slesvig-Holstein». enciclopèdia.cat. [Consulta: 20 juliol 2018].
* ↑ Schleswig-Holsteinische Heimatbund, Ortsnamen von Schleswig-Holstein/Oortsnaams vun Sleswig-Holsteen Arxivat 2015-12-19 a Wayback Machine., Molfsee, 2010 (traducció: Topònims en baix alemany a Slesvig-Holstein), (baix alemany) (alemany)

## Enllaços externs

* Portal oficial del govern
* Schleswig-Holstein Bitllets del Plebiscit - Anys 1919, 1920
# Toduces

Els toduces, duces o toducons (llatí: Toducae, Ducae o Toducones; grec antic: Τοδούκαι, Δούκαι o Τοδούκωνες) foren un poble númida de la província romana de la Mauritània Cesariense el qual habitava a la riba esquerra del riu Ampsaga.

## Referències

* ↑ El text presenta problemes textuals.
* ↑ «Mauretánea a Dictionary of Greek and Roman Geography (1854)». William Smith, LLD, Ed.. [Consulta: 6 desembre 2014].
# Complex industrial de la mina de carbó de Zollverein

El Complex industrial de la mina de carbó de Zollverein és un antic lloc industrial a la ciutat alemanya d'Essen, a l'estat federal de Rin del Nord-Westfàlia. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2011 i és un dels punts més importants de la Ruta europea de l'Herència Industrial.

## Referències

* ↑ «Zollverein Coal Mine Industrial Complex in Essen» web oficial de la Unesco
# Montellà

* Aquest article tracta sobre una vila de la Cerdanya. Si cerqueu el llogaret del Conflent, vegeu «Montellà (Noedes)».
Montellà o Montellà de Cadí, és una vila del municipi cerdà de Montellà i Martinet. El 2019 tenia 125 habitants censats. Actualment la xifra de persones que hi viuen tot l'any de forma estable supera per poc la setantena (72 a dia 7 de juliol de 2007). Pel que fa a les cases obertes durant tot l'any (tenint en compte també les dades del juliol de 2007) n'hi ha 29. Els patrons de la vila són sant Serni i sant Genís. Montellà es troba a una altitud de 1.153 metres sobre el nivell del mar. Celebra la seva festa major al voltant del 24 d'agost. A més, també celebra altres festes, com l'aplec de Santa Magdalena, recuperat fa uns anys pel Grup d'Amics de Montellà (GAM) després de molts anys sense celebrar-se; la Diada del G.A.M.; o la festa d'hivern (o festa petita). Al nucli de Montellà s'hi troba l'escola de Ridolaina. Això vol dir que a un municipi de tan sols 541 habitants, hi ha dues escoles (la de Montellà i la de Martinet).
Montellà era, històricament, el nucli important del municipi, ja que Martinet (com el seu nom indica) era tan sols una farga al costat del riu, a la vora del poblat de Tronxo. L'ajuntament va romandre a Montellà fins al segle passat. Aleshores, amb el creixement de Martinet gràcies a la seva situació (al costat de la carretera general que va cap a Andorra i la Seu per una banda, i cap a Barcelona i Puigcerdà per l'altra), l'ajuntament es va traslladar al poble veí, però el nom del municipi va continuar mantenint Montellà en primer terme.
Lloc d'interès: Església romànica de Sant Genís (segle xi).
Camins i recorreguts que podem fer des de Montellà: Camí vell a Martinet, Camí del Tossal, GR-150 (a Bastanist o Santa Eugènia), PR-124 (Pista a la Torre de Sant-Romà), les Eres i Ridolaina (enllaç amb la ruta dels Segadors), GR-150-1 (Comabona).

## Referències

* ↑ «Montellà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «251399 Montellà i Martinet». Idescat. [Consulta: 26 agost 2020].
* ↑ Amics de Montellà
# The End of the Line: How Overfishing Is Changing the World and What We Eat

The End of The Line: How Overfishing Is Changing the World And What We Eat (en català, "El final de la línia: Com la sobrepesca està canviant el món i el que mengem") és un llibre del periodista Charles Clover sobre la sobrepesca. Clover, un editor de medi ambient del Daily Telegraph (Londres), descriu com la pesca moderna està destruint els ecosistemes de l'oceà. Conclou que l'actual consum a nivell mundial de peix a nivell és insostenible. El llibre proveeix de dades sobre la sobrepesca en alguns dels hàbitats oceànics mundials més crítics, com els terrenys de pesca de Nova Anglaterra, les costes de l'oest d'Àfrica, els terrenys europeus del nord de l'Atlàntic, i l'oceà al voltant del Japó. El llibre conclou amb suggeriments sobre com les nacions mundials haurien de començar a pescar a l'oceà de manera sostenible.

## Ressenyes

Daniel Pauly, professor de Pesca a la Universitat de la Colúmbia Britànica, analitzant el llibre per al Times Higher Education Supplement, va lloar l'obra: "Entretén, indigna i és un llibre de lectura obligada per a aquells que es preocupen pel mar i els seus habitants, o fins i tot per la nostra oferta de mariscos." El diari britànic The Independent el va anomenar "persuasiu i desesperadament pertorbador, "l'equivalent marítim de Primavera silenciosa...".
Si bé ha estat àmpliament analitzat al Regne Unit, el llibre ha rebut poca atenció en els Estats Units. De tota manera, va ser destacat a la portada de la National Geographic Magazine.

## Adaptació

L'ha estat adaptat a un documental amb el mateix nom, que serà publicat per Participant Media el 2009.

## Referències

* 1 2 «Fromartz, Samuel. "The End of the Line." Salon.com June 20, 2007.». Arxivat de l'original el de maig 27, 2009. [Consulta: de juliol 12, 2009].
* 1 2 "The End Of The Line: How Overfishing Is Changing the World and What We Eat." Science News. December 23, 2006.
* ↑ Pauly, Daniel. "Review of 'The End of the Line: How Overfishing Is Changing the World and What We Eat'." The Times Higher Education Supplement. April 22, 2005.
* ↑ Hirst, Christopher; Patterson, Christina; and Tonkin, Boyd. "Paperbacks." The Independent. February 25, 2005.
* ↑ Jansen, Bart. "Fishing for Answer to Hard Questions." Maine Sunday Telegram. March 25, 2007.
* ↑ Daunt, Tina. "'The End of the Line' Examines the Perils of Overfishing." Los Angeles Times. June 12, 2009; "Underwater Treasures." The Economist. January 22, 2009.
* ↑ Un documental inicia una campaña planetaria para evitar el colapso de los océanos Arxivat 2009-06-16 a Wayback Machine. 13/06/2009 La Vanguardia

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina oficial del documental Arxivat 2012-08-06 a Wayback Machine.
* (anglès) Tràiler de The End of the Line (documental)
# Monumento al Marqués de Santa Cruz

L'escultura urbana coneguda pel nom Monumento al Marqués de Santa Cruz, ubicada a la carrer Marqués de Santa Cruz de Marcenado, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Vicente Menéndez Prendes "Santarúa", i està datada 1984.
Es tracta d'un xicotet bust sobre un llarg pedestal de pedra, que se situa en la part enjardinada (que constitueix un costat del Campo de San Francisco), del carrer del Marqués de Santa Cruz d'Oviedo, amb la intenció de rememorar la figura de Sebastián Vigil de Quiñones cavaller de Calatrava, regidor d'Oviedo i senyor del vedat de Marcenado, en Siero (Astúries).

## Referències

* ↑ «Campo de San Francisco» (en castellà). [Consulta: 2 gener 2019].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 1r gener 2019].
* ↑ CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* ↑ http://www.vivirasturias.com/quehacer/Oviedo/Qu%C3%A9+hacer%7CPatrimonio+civil%7CEsculturas/es Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine.
* ↑ «EL PARQUE DE SAN FRANCISCO». [Consulta: 2 gener 2019].
# Cinema Padró

* Aquest article tracta sobre la sala de cinema barcelonina. Si cerqueu el «cinema Pedró» de Cornellà de Llobregat, vegeu «Orfeó Catalònia».
El Cinema Padró estava ubicat al Carrer de la Cera, 31 de Barcelona. Anteriorment havia estat Teatre Ambigú Barcelonés i Palacio Parisién.
El 13 de desembre de 1897 va obrir les portes el petit teatre Ambigú Barcelonès. La primera obra que es va representar fou Militares y paisanos. El teatre va funcionar de forma continuada fins que l'octubre de 1904 va obrir sota el nom de Palacio Parisién. Aquest disposava d'un restaurant que arribà a prendre-li protagonisme al propi escenari.
El 16 de setembre de 1922 obrí les portes al mateix lloc, el Cinema Padró. El programa inaugural estava format per Entre llamas, El compañero nocturno de Torchy, El fracaso de los Apóstoles, Lasca i Melitón, principe y suegro.
Durant els anys trenta va programar en solitari o amb els cinemes Bohemia i el Kursaal.Va actuar com un cinema de barri més.
Entre els anys quaranta i seixanta, es van succeir en la direcció del local Carmen Gomáriz Sanchez, Mauricio Lebouchard i Montserrat Parés.
El 6 de desembre de 1977 s'inicià un nova etapa amb Pere Fages a la direcció. Es van estrenar pel·lícules com A Propósito de Pinochet, Continental Circus, Locos de desatar, La gran comilona i Sacco y Vanzetti, entre d'altres.
L'octubre de 1979 el Ministerio de Cultura va contractar la sala per fer-hi les projeccions de la Filmoteca Nacional de España i, posteriorment, de la Filmoteca de Catalunya fins al 1981.
Una nova etapa començà el 23 de desembre de 1983 amb Pep Ferrer i Pere Sánchez al capdavant d'un grup de sis persones que es van fer càrrec de la direcció del local. Aquests van reformar el local que va consistir en incloure una llibreria especialitzada en cinema al vestíbul del local i també en habilitar una zona per a un bar molt especial, El galliner. Tenia un aforament de 438 butaques. El programa inaugural estava format per l'estrena de Misterios i la reposició de Ratataplán de Maurizio Nichetti.
La sala va ser guardonada per RNE amb el Premi Sant Jordi pel contingut cultural de la seva programació.
El 22 de febrer de 1985 es va fer l'última projecció del cinema, Sin testigos de Nikita Mikhalkov.
A partir del 19 de març de 1985 la sala va començar a projectar tota mena de pel·lícules gratuïtament com a senyal de protesta davant la greu situació econòmica que estava passant la sala. El 18 d'abril del mateix any el local va ser confiscat degut a una ordre de desnonament.

## Bibliografia

* Miquel Badenas. El Paral·lel, història d'un mite. Pagès Editors.

## Referències

* 1 2 3 Munsó Cabús, Joan. Els cinemes de Barcelona. Barcelona: Edicions Proa, 1995.
* 1 2 3 4 5 Lahuerta Melero, Roberto. Barcelona sus cines de estreno, repertorio y arte y ensayo. Barcelona: Quarentena Edicions, 2016.
* 1 2 Bar.cel.ona.uta. «BARCELOFÍLIA: CINEMA PADRÓ. C. Cera (1922-1985)», dimarts, 18 octubre 2011. [Consulta: 31 juliol 2017].
# CLA

CLA té els següents significats:
* Centre de Llançament Alcántara, base espacial del Brasil
* Cambodian Living Arts, organització per al foment de l'art tradicional de Cambodja
* CLA. No somos ángeles (de l'acrònim en castellà Clínica Los Ángeles), sèrie de televisió emesa per la cadena Antena 3
* Cladistics, revista científica especialitzada en cladística
* Mercedes-Benz Classe CLA (de l'acrònim en anglès Coupe Light A-class), classe d'automòbils fabricats per Mercedes-Benz
* Àcid linoleic conjugat (del seu nom en anglès Conjugated Linoleic Acid), isòmer de l'àcid linoleic present a la carn i els làctics
* CLA també és l'acrònim de Claúdia, una de les 35 tribus romanes
# María Cristina me quiere gobernar

María Cristina me quiere gobernar és una cançó espanyola del segle xix. Té el seu origen en la regència de María Cristina de Borbó i les guerres carlines.
Es desconeix si la cantaven els carlins per a burlar-se dels liberals, si els liberals contra els carlins o si la cançó parodiava a Agustín Fernández Muñoz, amant de la reina. Arran de diversos exilis d'espanyols metropolitans a Cuba, la cançó es popularitzà a l'illa. Ñico Saquito en feu una versió a la dècada del 1930 que fou un èxit.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Curiosidades del capítulo 7 de 'El Ministerio del Tiempo'». RTVE, 06-04-2015. [Consulta: 26 agost 2020].
* ↑ «María Cristina, la reina que explica España y la Monarquía dos siglos después». El Mundo, 27-06-2020. [Consulta: 26 agost 2020].
# Complex hidroelèctric de Cabdella

El sistema dels Estanys de Cabdella és un complex sistema d'emmagatzemament d'aigua per a recursos hidràulics i de consum que aprofita la capçalera del riu Flamisell (conca de la Noguera Pallaresa), creat per la interconnexió de vint-i-sis estanys, molts d'ells incrementats amb l'erecció d'una petita presa que n'augmenta la capacitat original. Aquest sistema està situat en el terme municipal de la Torre de Cabdella, a la comarca del Pallars Jussà.
Sota l'embassament final, que fa de regulador del sistema (l'Estany Gento) hi ha el pantà de Sallente i la central hidroelèctrica de Sallente-Estany Gento, estrenada l'any 1985. Aquesta central hidroelèctrica aprofita les aigües recollides per una gran xarxa de canals subterranis construïda a principis del segle xx. Aquesta xarxa de canals s'expandeix des dels estanys de Cubieso, Nariolo, Tort, Saburó, de Mar i altres de més petits. La central de Sallente-Estany Gento, és reversible. És a dir, pot bombar l'aigua des del pantà de Sallente, fins a l'estany Gento, situat en un pla superior, per tal d'aprofitar l'excedent d'energia elèctrica produïda en determinades hores del dia, que es perdria, i retornar l'aigua a l'estany superior.
Es pot seguir a peu una ruta que coincideix amb el traçat de l'antic carrilet utilitzat per al transport de materials i treballadors, començat a construir l'any 1912, que unia les obres hidroelèctriques que es feien a l'estany Gento (a 2.142 m) amb les de la cambra d'aigües de la central hidroelèctrica de Capdella (d'on surten les canonades que fan el salt d'aigua per moure les turbines) i l'estació de dalt del funicular de la central (2.136 m).

## Dades

* Aigua embassada (2008): 36 hm³
* Aigua embassada (2009): 30 hm³

## Vegeu també

* Embassaments de Catalunya
* Central de bombament

## Enllaços externs

* Els embassaments al web de l'ACA
* Institut Cartogràfic de Catalunya

## Referències

* 1 2 www.embalses.net - Els Llacs de Cabdella
# Montello (Wisconsin)

Montello és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 1.397 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Montello tenia 1.397 habitants, 591 habitatges, i 348 famílies. La densitat de població era de 282,4 habitants per km².
Dels 591 habitatges en un 27,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,5% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 41,1% no eren unitats familiars. En el 37,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 22,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.500 $ i la renda mediana per família de 43.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.438 $ mentre que les dones 21.375 $. La renda per capita de la població era de 15.676 $. Aproximadament el 5,4% de les famílies i el 9,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Montello» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Montello». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Felip de Bèlgica (comte de Flandes)

Felip de Bèlgica, comte de Flandes (Laeken 1837 - Brussel·les 1905). Príncep de Bèlgica amb el tractament d'altesa reial i príncep de Saxònia-Coburg Gotha i duc a Saxònia. Fou investit comte de Flandes.
Nat el dia 24 de març de 1837 al Palau Reial de Laeken als afores de Brussel·les, essent fill del rei Leopold I de Bèlgica i de la princesa Lluïsa d'Orleans. Era net per via paterna del duc Francesc Frederic de Saxònia-Coburg Saafeld i de la princesa Augusta de Reuss i per via materna era net del rei Lluís Felip I de França i de la princesa Maria Amèlia de Borbó-Dues Sicílies.
El 25 d'abril de 1867, després d'un frustrat intent de matrimoni amb la infanta Maria Isabel d'Espanya, es casà amb la princesa Maria de Hohenzollern-Sigmaringen a Berlín. Maria de Hohenzollern provenia d'una petita família principesca del sud d'Alemanya que havia renunciat a la sobirania del principat en favor dels reis de Prússia l'any 1849 amb qui estaven emparentats i s'havien instal·lat a Berlín. La parella s'establí a Brussel·les i tingueren cinc fills:
Després de la mort de l'únic fill mascle del rei Leopold II de Bèlgica, germà de Felip, Felip esdevingué el presumpte hereu al tron belga. Malgrat tot, Felip morí l'any 1905, quatre anys abans que el seu germà Leopold i en conseqüència fou el seu fill Albert qui heretà el tro de Bèlgica.
Jugà un rol polític molt menor en un període monopolitzat per la figura del rei Leopold II de Bèlgica i pels seus somnis colonials. Felip morí el 17 de novembre de 1905 al Palau Reial de Brussel·les.
# Josep Rosas i Vilaseca

Josep Rosas i Vilaseca (Súria, 10 de setembre de 1891 - Santiago de Xile, 14 de juny de 1968) fou un polític i sindicalista català. Era germà del també sindicalista Ramon Rosas.

## Biografia

Rosas va ser un personatge destacat de la vida sabadellenca de principis de segle xx. Militant del sindicat local de la Confederació Nacional del Treball –l'Obrera–, de la qual aviat va esdevenir un destacat dirigent, va participar activament en la vaga general de 1917, en la proclamació de la República i en els fets del Sis d'Octubre de 1934. Fruit de tot això, en diverses ocasions fou víctima de la repressió.
Durant la Segona República, va ser director del setmanari Vertical, conseller de Proveïments i president delegat de la Comissió Municipal d'Indústries de Guerra. Poc abans d'acabar la Guerra Civil espanyola, es va exiliar a França i passà pels camps de concentració d'Argelers i de Bram. A finals de 1939, s'exilià amb la família a Santiago de Xile, on va morir el 1968 sense haver pogut satisfer el seu somni de tornar a Catalunya.
Els darrers anys de la seva vida a l'exili, Rosas va escriure unes extenses memòries intitulades El ciutadà desconegut, del Llobregat al Mapocho, en què reflexiona sobre les seves vivències i la seva trajectòria sindical i política. A mig camí entre l'autobiografia i l'assaig de pensament polític, Josep Rosas inicia el seu relat de ben petit, a la Colònia Burés de Castellbell i el Vilar, on tota la seva família vivia i treballava. Aquest llibre el va publicar l'Arxiu Històric de Sabadell.

## Referències

* 1 2 3 4 Nomenclàtor. «Plaça de Josep Rosas». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 7 març 2014].
* ↑ «Josep Rosas i Vilaseca». HistòriadeSabadell.com, 30-01-2017. [Consulta: 12 setembre 2022].
# Txumàkino

Txumàkino (en rus: Чумакино) és un poble de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia. Pertany al districte d'Inza.

## Referències

* ↑ «Энциклопедия Ульяновской области: Забалуйка».