OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mont Saint-Quentin

El Mont Saint-Quentin és una muntanya que domina Metz i la vall de la Moselle, a l'oest de la ciutat. El seu punt culminant està a 358 m. per damunt del nivell del mar. Està sobre els municipis de Scy-Chazelles, Le Ban-Saint-Martin, Longeville-lès-Metz, Plappeville, i Lessy.
Protegit per nombroses fortificacions: fort Diou, fort Giradin, fort de Plappeville, ha estat molt de temps un terreny militar i des de 1994 és, parcialment, una reserva natural. La Comunitat d'aglomeració de Metz Métropole, decidí, a finals de 2005, d'acondicionar i de pacificar l'indret per fer-ne un lloc de passeig i de revalorització del patrimoni arquitectònic militar i de protecció del medi ambient.
És sobre aquesta muntanya on es troba l'únic exemplar a França d'una de les tours Bismarck.

## A Internet

* «Fortifications du Mont Saint Quentin». (en francès). Fotografies.
# Minjiangita

La minjiangita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom pel riu Minjiang, situat a prop de la localitat tipus, la pegmatita de Nanping, a la República Popular de la Xina.

## Característiques

La minjiangita és un fosfat de fórmula química BaBe₂(PO₄)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013, sent publicada per primera vegada el 2015. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les pegmatites de Nanping, situades al districte de Yanping (Fujian, República Popular de la Xina), on es troba en fractures de montebrasita associada també a quars, palermoïta, moscovita i hidroxilapatita. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Minjiangite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 gener 2022].
# Mitjana aritmètico-geomètrica

En matemàtiques, la mitjana aritmètico-geomètrica (AGM) de dos nombres reals positius x i y es defineix tal com segueix.
Primer calculeu la mitjana aritmètica de x i y i digueu-ne a$_1$. Després calculeu la mitjana geomètrica de x i y i digueu-ne g$_1$; això és l'arrel quadrada del producte xy:
    $a_{1}={\frac {x+y}{2}}$
    $g_{1}={\sqrt {xy}}$
Llavors itereu l'operació amb a$_1$ en lloc de x i g$_1$ en lloc de y. D'aquesta forma es defineixen dues successions (a$_n$) i (g$_n$):
    $a_{n+1}={\frac {a_{n}+g_{n}}{2}}$
    $g_{n+1}={\sqrt {a_{n}g_{n}}}.$
Aquestes dues successions convergeixen al mateix nombre, el qual és la mitjana aritmètico-geomètrica de x i y; i s'escriu M(x, y), o de vegades agm(x, y).

## Exemple

Per a trobar la mitjana aritmètico-geomètrica de a$_0$ = 24 i g$_0$ = 6, primer es calculen les seves mitjanes aritmètica i geomètrica:
    $a_{1}={\frac {24+6}{2}}=15,$
    $g_{1}={\sqrt {24\times 6}}=12,$
I llavors s'itera:
    $a_{2}={\frac {15+12}{2}}=13.5,$
    $g_{2}={\sqrt {15\times 12}}=13.41640786500\dots$ etc.
Les primeres quatre iteracions donen els següents resultats:
    n a$_n$ g$_n$ 0 24 6 1 15 12 2 13.5 13.41640786500... 3 13.45820393250... 13.45813903099... 4 13.45817148175... 13.45817148171...
La mitjana aritmètico-geomètrica de 24 i 6 és el límit comú d'aquestes dues successions que és aproximadament 13.45817148173.

## Propietats

M(x, y) és un nombre entre la mitjana geomètrica i l'aritmètica de x i y; en particular està entre x i y.
Si r > 0, llavors M(rx, ry) = r M(x, y).
Hi ha una expressió que permet calcular la M(x,y) sense haver de trobar el límit d'una sèrie:
    $\mathrm {M} (x,y)={\frac {\pi }{4}}\cdot {\frac {x+y}{K\left({\frac {x-y}{x+y}}\right)}}$
On K(x) és la integral el·líptica completa de primera classe.
Del recíproc de la mitjana aritmètico-geomètrica d'1 i l'arrel quadrada de 2 se'n diu la constant de Gauss.
    ${\frac {1}{\mathrm {M} (1,{\sqrt {2}})}}=G=0.8346268\dots$
En honor de Carl Friedrich Gauss.
La mitjana geomètrico-harmònica es pot calcular emprant un mètode anàleg, a base de fer servir successions de mitjanes geomètriques i harmòniques. També es pot definir de forma similar la mitjana aritmètico-harmònica, però porta al mateix valor que la mitjana geomètrica.

## Implementació en Python

El següent codi exemple en Python calcula la mitjana aritmètico-geomètrica de dos nombres reals positius:

## Vegeu també

* Mitjana aritmètica
* Mitjana geomètrica
* Desigualtat entre les mitjanes aritmètica i geomètrica

## Referències

* Jonathan Borwein, Peter Borwein, Pi and the AGM. A study in analytic number theory and computational complexity. Reprint of the 1987 original. Canadian Mathematical Society Series of Monographs and Advanced Texts, 4. A Wiley-Interscience Publication. John Wiley & Sons, Inc., New York, 1998. xvi+414 pp. ISBN 0-471-31515-X MR 1641658
# Bismut natiu

El bismut és un mineral de la classe dels elements natius, que pertany al grup de l'arsènic. Com a element químic, el bismut va ser oficialment descobert l'any 1753 pel científic francès Claude Geoffroy. L'origen del nom prové de les paraules alemanyes Weisse Masse que significa massa blanca. Des de l'any 1400, el nom de l'element és present en alguns tractats científics.

## Classificació

El bismut es troba classificat en el grup 1.CA.05 segons la classificació de Nickel-Strunz (1 per a Elements; C per a Metal·loides i no metalls i A per a Minerals del grup de l'arsènic; el nombre 05 correspon a la posició del mineral dins del grup). En la classificació de Dana el mineral es troba al grup 1.3.1.4.

## Característiques

La bismut és un mineral de fórmula química Bi. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2 a 2,5. Es troba sovint en hàbit granular, generalment en cristalls anhèdrics o subhèdrics en matrius. També lamel·lar.

## Formació i jaciments

Es troba en vetes hidrotermals associades a menes de cobalt, níquel, argent i estany en pegmatites i filons de quars amb minerals d'estany i wolframi associats. S'ha descrit en tots els continents, tot i que a Europa i Amèrica del Nord no ha estat descrit mai en mines en actiu. A Catalunya ha estat trobat al massisos del Montnegre-Montseny, a Sant Celoni (Vallès Oriental, Barcelona), a la mina Fra Joan, al pic de Costabona (Ripollès, Girona), a la mina Eureka, a Castell-estaó (Pallars Jussà, Lleida), la mina Balcoll, a Falset (Priorat, Tarragona), els jaciments de la Coma Fosca, la Roca de Ponent i Sant Miquel i la mina Atrevida, aquests últims a Vimbodí (Conca de Barberà, Tarragona).

## Galeria

* Cristalls de bismut sintètics frescos (sense oxidar)
* Cristall sintètic de bismut
* Bismut
* Cristall sintètic de bismut
* Bismut natiu

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Bismuth» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Bismuth Mineral Data, (en anglès) WebMineral

## Bibliografia

* Palache, Charles, Harry Berman & Clifford Frondel (1944), The System of Mineralogy of James Dwight Dana and Edward Salisbury Dana Yale University 1837-1892, Volume I: Elements, Sulfides, Sulfosalts, Oxides. John Wiley and Sons, Inc., New York. 7th edition, revised and enlarged, 834pp.: 134-135.
# Miyagawa Chōshun

    En aquest nom japonès, el cognom és Miyagawa.
Miyagawa Chōshun (宮川長春) (1683-1753) va ser un pintor japonès de l'estil ukiyo-e. Fundador de l'escola Miyagawa, ell i els seus deixebles estan entre els pocs artistes d'ukiyo-e que mai van fer xilografies. Va néixer a Miyagawa, a la província d'Owari, però va acabar vivint a Edo, on va morir. A diferència de molts artistes d'ukiyo-e, Chōshun va pintar durant gairebé tota la seva vida.
Chōshun va ser educat per artistes de les escoles de Tosa i Kanō, i per l'antic mestre d'ukiyo-e, Hishikawa Moronobu. Aquestes influències són evidents en la seva obra, així com en la dels de l'escola Kaigetsudō, però Chōshun, com a fundador d'una nova escola de pintura, té un estil únic propi. Les seves figures tenen una suau i càlida feminitat, i el seu ús dels colors està entre els millors de tot l'art ukiyo-e. Les seves obres són gairebé exclusivament de cortesanes, les quals apareixen més plenes i voluptuoses que les de molts altres artistes, especialment les de l'artista una mica posterior Harunobu. Tot i que moltes de les seves obres de cortesanes són innocents, Chōshun i els seus alumnes també van fer un gran nombre d'obres shunga (pintures eròtiques).
Miyagawa Chōshun va tenir una sèrie de deixebles, incloent-hi el seu fill Shunsui, Choki, que també podia haver estat fill seu, i Isshō.
El 1751, pocs anys abans de la seva mort, un artista de l'escola Kanō li va encarregar que fes unes feines de restauració al Nikkō Tōshō-gū. Com que Chōshun no va cobrar aquest treball, va sorgir un altercat que va acabar amb la mort de l'artista de Kanō a mans del fill de Chōshun. Com a resultat, Chōshun va ser desterrat d'Edo durant un any.

## Referències

* ↑ Lane, Richard (1978). "Images of the Floating World." Old Saybrook, CT: Konecky & Konecky. p90.
# Municipi de Gramada

El municipi de Gramada (búlgar: Община Грамада) és un municipi búlgar pertanyent a la província de Vidin, amb capital a la ciutat de Gramada. Es troba al centre de la província.
L'any 2011 tenia 2.007 habitants, el 98% búlgars i un 1% gitanos. Dos terços de la població viu a la capital municipal, Gramada.

## Localitats

El municipi es compon de les següents localitats:
| Localitat | Ciríl·lic | Població(desembre de 2009) |
| Boyanovo | Бояново | 17 |
| Brankovtsi | Бранковци | 140 |
| Medeshevtsi | Медешевци | 94 |
| Milchina Laka | Милчина лъка | 72 |
| Sratsimirovo | Срацимирово | 66 |
| Toshevtsi | Тошевци | 241 |
| Vodna | Водна | 107 |
| Total | | 2384 |

## Referències

* ↑ «Mapa de Gramada». Google Maps.
* ↑ «НАСЕЛЕНИЕ ПО ОБЛАСТИ, ОБЩИНИ, НАСЕЛЕНИ МЕСТА И САМООПРЕДЕЛЕНИЕ ПО ЕТНИЧЕСКА ПРИНАДЛЕЖНОСТ КЪМ 1.02.2011 ГОДИНА» (en búlgar). Национален статистически институт (Institut Nacional d'Estadística de Bulgària). [Consulta: 24 febrer 2018].
* ↑ (anglès) Bulgarian National Statistical Institute - Bulgarian towns in 2009 Arxivat 2010-11-13 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) Bulgarian National Statistical Institute - Bulgarian villages under 1000 inhabitants - December 2009
* ↑ (anglès) Bulgarian National Statistical Institute - Bulgarian Settlements 1000-5000 inhabitants - December 2009

## Enllaços externs

* Municipi de Gramada - Lloc web oficial
# Eduard II

Eduard II és el nom dels següents personatges:
* Eduard II d'Anglaterra (Caernarvon, Gal·les, 1284 -Berkeley, Gloucester, 1327), rei d'Anglaterra (1307 -1327)
* Eduard II de Bar (1339-1352), comte de Bar de 1344 a 1352
* Eduard II Farnese (Colorno, Ducat de Parma, 1666 - Parma, 1693), príncep parmesà que va ser l'hereu de Ranuccio
* Eduard II de Wessex (~962 - 978), rei de Wessex (975 - 978)
# Duc de Guinea

El duc de Guinea, també conegut com a mussol Nduk o mussol de Fraser (Ketupa poensis; syn: Bubo poensis), és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Es troba a l'Àfrica equatorial y petits enclaus de Tanzània. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Anteriorment es considerava el duc de Guinea com a pertanyent al gènere Bubo. Però el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 13.1, 2023) decidí traslladar al gènere Ketupa 9 espècies que estaven classificades dins de Bubo, entre les quals el duc de Guinea. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara dins de Bubo.
Un any abans, el COI habia degradat el duc dels Usambara al rang de subespècie del duc de Guinea (B. poensis vosseleri) al demostrar-se que les vocalitzacions no són sensiblement diferents. Aquest criteri ja era seguit pel Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019).

## Distribució

Es troba estès per l'Àfrica equatorial, fins a Costa d'Ivori pel nord i Angola pel sud, des del nivell del mar fins als 1.600 metres d'elevació.

## Alimentació

S'alimenta de petits vertebrats.

## Mida

De longitud assoleix els 42 cm. Les femelles, més grans que els mascles, arriben a pesar fins a 653 grams.

## Fonts

* BirdLife International 2004. Bubo poensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consultat el 24 de juliol de 2007.

## Referències

* ↑ «Duc de Guinea». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 3 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 264. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Fraser's Eagle-owl. Bubo poensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 17 febrer 2023].
* ↑ «Taxonomic Updates IOC Version 13.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 01-01-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «Species Updates IOC Version 12.2» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 01-07-2022. [Consulta: 27 febrer 2023].
# Egeri

Egeri (en llatí Egerius) va ser fill d'Aruns i germà de Luci Tarquini Prisc. Va néixer després de la mort del seu pare, com a fill pòstum, i com que Demarat, el pare d'Aruns, va morir una mica després que el seu fill sense saber que la seva jove estava prenyada, Egeri (que es pot traduir per "el pobre" es va trobar sense herència, i d'aquí li podria venir el nom.
Quan el seu oncle Tarquini Prisc va conquerir Col·làtia (Collatia) en va donar el govern a Egeri i des de llavors va ser conegut per a Col·latí (Collatinus). El seu nom complet seria Luci Tarquini Col·latí (Lucius Tarquinius Collatinus). Un fill seu també portava el nom de Luci Tarquini Col·latí. Més tard Egeri va ser enviat contra Fidenes (Fidenae) al front de les forces dels aliats romans.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 4.
# Economia del Togo

La petita economia del Togo depèn de l'agricultura comercial i de subsistència, que empra el 65% de la seva força de treball (l'any 1987 s'estimava que la població activa agrària passava del 70%). Cacau, cafè i cotó generen el 40% dels ingressos d'exportació, sent el cotó el més important producte exportat. Així i tot és necessari importar alguns aliments bàsics. Alguns productes destinats consum intern són el blat de moro, la mandioca i el mill que permeten en aquests moments garantir un mínim alimentós als togolesos.
El Togo és el 4t productor mundial de fosfat que existeixen prop de 60 milions de t en reserves, extraient una mica més d'1 milió anual. Els jaciments més importants es van descobrir al començament de la dècada dels anys seixanta, al riu Haho, al centre del país. Una línia fèrria es va construir expressament per al transport de mineral unint els punts d'extracció amb el port de Kpémé. Els majors problemes de les explotacions deriven de la falta d'inversions tecnològiques en els processos industrials i de captació del material i l'esgotament de les mines de més fàcil accés.
El comerç està circumscrit gairebé en exclusiva a Lomé que, a través del seu port, canalitza la majoria de les exportacions i importacions a Mali, Níger i Burkina Faso, així com les reexportacions de productes com cigarrets, perfums i vehicles de segona mà.
L'emissió de segells postals és també una important font d'ingrés per a la seva economia.
El Togo arrossega un deute important pel procés d'industrialització que va emprendre en els anys 70 del segle xx, sobretot en indústria manufacturera (tèxtil, etc.). Això va coincidir amb les ajudes del Fons Monetari Internacional per a un ajust econòmic, al costat de préstecs del Banc Mundial, que van haver de ser renegociats en 1994 davant el fracàs de les polítiques de privatització i el descens del nivell d'ocupació i empobriment social. Aquesta situació, no obstant això, no ha millorat i el país es troba pendent de la condonació de tota o part del deute extern en 2005 de conformitat amb la política empresa per la Unió Europea i Estats Units.

## Referències

* 1 2 Gran geografia universal, vol. 7. Àfrica. Edicions 62, abril de 2000, p. 358-359. ISBN 9788429746983.
* 1 2 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2020-08-31. [Consulta: 27 juny 2017].
# Schulenbek

L'Schulenbek és un afluent desaparegut del Wandse a Hamburg.
Desguassava el geest del barri de Hamm. Tenia un cabal escàs, que tot i això era suficient per alimentar una sèrie d'estanys. El 1899 encara era un rierol obert, no hi ha traça de les circumstàncies de la seva desaparició. A la superfície només subsisteix el topònim Schulenbeksweg (carrer de l'Schulenbek).

## Referències

* ↑ Bergemann, Michael; AA.VV.. Staats- und Universitätsbibliothek Hamburg. Gesamtliste der Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet (pdf) (en alemany), 2011, p. 12.
* ↑ Hamburger geographische Studien (en alemany). Hamburg: Institut für Geographie und Wirtschaftsgeographie der Universität Hamburg, 1961, p. 98.
* ↑ Pemöller, Adalbert. Hamm als Teil der Groszstadtlandschaft Hamburg: Ein Beitrag zur Siedlungsgeographie Gross-Hamburgs (en alemany). Berlín: Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2019, p. 108. ISBN 9783111406527.
# Schulenbergita

La schulenbergita és un mineral de la classe dels sulfats. El mineral es troba estretament relacionada amb la hodgesmithita, amb la qual comparteix la cristal·lització en el sistema trigonal i possiblement també el grup espacial. Químicament i estructuralment es troba relacionada amb la minohlita. Pot ser confosa visualment amb la namuwita. S'anomena schulenbergita per la seva localitat tipus: Oberschulenberg, Harz, Alemanya.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la schulenbergita pertany a «07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; plans d'octaedres que comparteixen vores» juntament amb els següents minerals: felsőbanyaïta, langita, posnjakita, wroewolfeïta, spangolita, ktenasita, christelita, campigliaïta, devil·lina, ortoserpierita, serpierita, niedermayrita, edwardsita, carrboydita, glaucocerinita, honessita, hidrohonessita, motukoreaita, mountkeithita, shigaïta, wermlandita, woodwardita, zincaluminita, hidrowoodwardita, zincowoodwardita, natroglaucocerinita, nikischerita, lawsonbauerita, torreyita, mooreïta, namuwita, bechererita, ramsbeckita, vonbezingita, redgillita, nickelalumita, kyrgyzstanita, guarinoïta, montetrisaïta a, theresemagnanita, UM1992-30-SO:CCuHZn i calcoalumita.

## Característiques

La schulenbergita és un sulfat de fórmula química (Cu,Zn)₇(SO₄,CO₃)₂(OH)$_{10}$·3H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. La ràtio Cu:Zn pot variar entre 4:3 i 6:1.

## Formació i jaciments

Es forma en escombreres de mina. Ha estat descrita a Austràlia, Àustria, Bèlgica, Xile, República Txeca, França, Alemanya, Grècia, Itàlia, Japó, Mèxic, Marroc, Rússia, Espanya, Suïssa, Regne Unit i EUA. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la pedrera Berta (Sant Cugat del Vallès-El Papiol, Vallès Occidental-Baix Llobregat).

## Referències

* ↑ «Schulenbergite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Calvo Rebollar, Miguel. Minerales y Minas de España. Vol. VI. Sulfatos (Seleniatos, Teluratos), Cromatos, Molibdatos y Wolframatos.. Madrid: Escuela Técnica Superior de Ingenieros de Minas de Madrid. Fundación Gómez Pardo., 2014 [Consulta: 2 febrer 2024].
# Schulenburg (castell)

L'Schulenburg era un castell de mota i pati del segle xii al marge del riu Jeetze a Stappenbeck. El castell és considerat la cleda de la nissaga dels Schulenburg a la qual hauria donat el seu nom. Com a hipòtesi alternativa, s'explica ans al contrari el nom del burg com derivat d'una família anomenat Schulenburg provinent de la regió de Hannover o dels Països Baixos que al segle XI-XII hauria estat investit del burg que ja existia, i que la família hauria donat el seu nom al seu feu nou, i no l'invers. De fet, hi ha als menys quatre topònims Schuilenburg als Països Baixos i altres tants Schulenburg a l'actual Baixa Saxònia. El primer esment escrit Sculenborch per a indicar el castell al marge del Jeetze data del 1238.
Data probablement del segle ix-X, com petit post d'avantguarda del burg de Salzwedel. Ja va ser abandonat a l'inici del segle xiv, quan el 1345 els Schulenburg van instal·lar-se al burg de Beetzendorf que va quedar la seva residència durant segles. Del castell només queden les restes de la mota i traces dels fossats. Era construït a una illa artificial, realitzada amb canals desviats del Jeetze, les traces ensenyen que era circumdat d'un doble anell de fossats. A l'eix nord-sud tira 52 metres, a l'eix oest-est 49 metres, el que és força petit per a l'època. Les ruïnes van ser utilitzades com a carrera a mitjans del segle xix, fins que el municipi de Stappenbeck va adquirir la zona. Uns artefactes arqueològics es troben al museu de Salzwedel, però el jaciment va sofrir molt de les pertorbacions del segle xix.

## Bibliografia

* Mittag, Lothar «Die Schulenburg in der Gemarkung Stappenbeck (El castell Schulenburg al terme de Stappenbeck)» (.pdf) (en alemany). 71. Jahresbericht des Altmärkischen Vereins für vaterländische Geschichte zu Salzwedel, 1996.

## Referències

* ↑ Diestelkamp, Berhnard; Ekkehart, Rotter. Akademie der Wissenschaften und der Literatur. Urkundenregesten zur Tätigkeit des deutschen Königs- und Hofgerichts bis 1451: Die Zeit Wenzels, 1388-1392 (en alemany). Volum 12 de «Urkundenregesten zur Tätigkeit des deutschen Königs- und Hofgerichts bis 1451». Köln Weimar: Böhlau Verlag, 2008, p. 403. ISBN 9783412201609.
* ↑ Mittag, 1996, p. 30.
* ↑ Peter, Bernhard. «Photos schöner alter Wappen Nr. 788. Im Banne der Weser-Renaissance: Hehlen» (en alemany). Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 29d'octubre 2014].
* ↑ Mittag, 1996, p. 26.
* ↑ Mittag, 1996, p. 31.
# Santa Maria d'Estall

L'església de Santa Maria d'Estall és la parroquial de l'entitat de població d'Estall, que pertany al municipi de Viacamp i Lliterà.
L'edifici, que es troba en estat ruïnós, és d'una sola nau amb la capçalera semicircular. Té una porta amb dovelles i un petit campanar de cadireta de dos ulls.

## Referències

* ↑ «Santa Maria d'Estall». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sauvatèrra de Biarn

Sauvatèrra de Biarn (en francès Sauveterre-de-Béarn) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 166 | 1 105 | 1 284 | 1 368 | 1 632 | 1 518 | 1 629 | 1 696 | 1 627 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 606 | 1 544 | 1 505 | 1 388 | 1 518 | 1 522 | 1 602 | 1 553 | 1 556 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 586 | 1 564 | 1 534 | 1 289 | 1 295 | 1 380 | 1 221 | 1 238 | 1 218 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 264 | 1 354 | 1 572 | 1 515 | 1 366 | 1 304 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Jean Labour | |

## Agermanaments

* Gurrea de Gállego

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# El Serral (el Pla del Penedès)

El Serral és una muntanya de 230 metres que es troba al municipi del Pla del Penedès, a la comarca catalana de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# San Nazzaro (Ticino)

San Nazzaro és un municipi del cantó de Ticino (Suïssa), situat al districte de Locarno.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].