OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gabriel III

Gabriel III (en grec Γαβριὴλ Γ') va ser patriarca de Constantinoble de l'any 1702 fins al 1707.
Va néixer a Esmirna (actual Izmir), i de molt jove es va ordenar sacerdot, adquirint una bona educació. Va ser metropolità de Calcedònia i nomenat patriarca de Constantinoble el 29 d'agost de 1702. Per indicació del Sant Sínode va regular diverses qüestions de dret canònic referents al dejuni la confessió, els requisits per la celebració de matrimonis i altres. L'any 1704 va censurar en una encíclica les traduccions que s'havien fet al grec koiné i que havia publicat una societat anglesa.
L'any 1706 va fundar una escola a Esmirna. Va perseguir el proselitisme que feia l'Església Catòlica a les illes Cíclades, i va morir el 25 d'octubre de 1707.

## Referències

* ↑ «Γαβριὴλ Γ'» (en grec). Ecumenical Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 8 agost 2023].
# Galghasia

Galghasia (o Banstala) és un riu de Bengala Occidental format per la unió del Banstala Khal i el Guntiakhah. Després d'un recorregut en direcció sud-est desaigua al riu Kholpetua, a l'altre costat del poble de Kalyanpur.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Galgon

Galgon és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.127 | 1.106 | 1.522 | 2.323 | 2.514 | 2.435 | 2.496 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Marie Bayard | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Noke Koi

Noke Koi o Noke Kuin és un poble indígena que habita al nord-oest de l'estat brasiler d'Acre, a els Terres Indígenes del Rio Gregório, municipi de Tarauacá i del Riu Campinas, municipi de Cruzeiro do Sul i al centre d'Acre, al costat del límit amb l'estat d'Amazones, a la Terra Indígena Katukina/Kaxinawá. El seu idioma pertany a la família lingüística pano. Noke Koĩ significa “gent veritable”. Van ser anomenats catuquina-pano pels colonitzadors.
És dividien en sis clans: Varinawa (gent del sol), Kamanawa (gent del jaguar), Satanawa (gent de la llúdria), Waninawa (gent del chontaduro), Nainawa (gent del cel) i Numanawa (gent del colom)

## Referències

* ↑ Falchi, Flávia Leonel. A aplicabilidade de conceitos de palavra à língua noke koĩ. Universidade Federal de Goiás, 2015.
* ↑ ; Eberhard, David M., Gary F. Simons, and Charles D. Fennig (eds.). 2020. Ethnologue: Languages of the World, Twenty-third. Dallas, Texas: SIL International.
* 1 2 ISA. «Katikina Pano». [Consulta: 12 octubre 2020].
Pobles indígenes del Brasil :
Pobles indígenes de la Regió Nord :
Pobles indígenes de la Regió Nord-est :
Pobles indígenes de la Regió Centre-Oest :
Pobles indígenes de les regions Sud i Sud-est :
Articles relacionats :
# Nokere Koerse 2017

La Nokere Koerse 2017 va ser la 71a edició de la Nokere Koerse. Es disputà el 15 de març de 2017 sobre un recorregut de 192,3 km amb sortida a Deinze i arribada a Nokere. La cursa formava part de l'UCI Europa Tour amb una categoria 1.HC.
El vencedor fou el francès Nacer Bouhanni (Cofidis), que s'imposà a l'esprint a Adam Blythe (Aqua Blue Sport) i a Joeri Stallaert (Cibel-Cebon).

## Equips

L'organització convidà a 23 equips a prendre part en aquesta edició de la Nokere Koerse.

## Classificació final

Fonts: ProCyclingStats Cycling Quotient Cycling Archives :

## Referències

* ↑ «Bouhanni, vencedor en la Nokere-Koerse». El Mundo Deportivo, 15-03-2017 [Consulta: 19 març 2017].
* ↑ «Startlist 2017 » 72st Nokere Koerse - Danilith Classic (1.HC)». [Consulta: 19 març 2017].

## Enllaços externs

* Nokere Koerse 2017 - Lloc web oficial
# Félix Édouard Guérin-Méneville

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Guérin».
Félix Édouard Guérin-Méneville, (Toló, 12 d'octubre del 1799-París, França, 26 de gener del 1874) fou un entomòleg francès.
El 1836 va canviar el seu cognom en Guérin-Méneville. Va fer uns quatre-cents estudis sobre entomologia. Va introduir al cultura del cuc de seda a França i publicar unes obres de referència de les quals Encyclopédie méthodique i l'Iconographie du règne animal (Iconografia del regne animal), un compliment de l'obra de Georges Cuvier (1769-1832) i Pierre André Latreille (1762-1833) són les més conegudes.
Va ser el fundador d'unes revistes: el Magasin de zoologie, d'anatomie comparée et de paléontologie (1830), la Revue zoologique par la Société cuviérienne (1838), la Revue et Magasin de zoologie pure et appliquée (1849) la Revue de sériciculture (1863), sobre la sericicultura.

## Unes gèneres que va descriure

* Corc de l'ametller (scolytus amygdali)
* Asplenium petrarchae

## Obres

* Iconographie du règne animal de G. Cuvier: ou, représentation d'aprés nature de l'une des espèces les plus remarquables, et souvent non encore figurées, de chaque genre d'amimaux. Avec un texte descriptif mis au courant de la science. París, J. B. Baillière, 1829-1844.
* Genera des insectes (1797-1869), amb Achille Rémy Percheron
* Traité élémentaire d'histoire naturelle (1833-1840), avec Gaspard Joseph Martin Saint-Ange

## Referències

* ↑ Lhoste, Jean. Les Entomologistes français 1750-1950 (en francès). Washington: INRA Éditions, 1987, p. 351.
* ↑ Hansson, Hans G. «Biographical Etymology of Marine Organism Namew». Universitat de Göteborg. Arxivat de l'original el 2010-10-27. [Consulta: 17 febrer 2015].
# Félix Álvarez Palleiro

Félix Álvarez Palleiro (nascut el 26 maig de 1966 en Santander, Cantàbria) és un actor, humorista, presentador de televisió, empresari i polític espanyol. És conegut amb el sobrenom de Felisuco.

## Biografia

Va néixer a El Barri Pesquer de Santander. Va estudiar E.G.B al Col·legi dels Salesians Posteriorment, va aconseguir el títol de Tècnic en Programació de Gestió en finalitzar la seva FP 2n Grau. Va començar estudis d'Empresarials a la Universitat de Cantàbria, deixant-los al primer any per dedicar-se a treballar. En la seva joventut va treballar en Santander com a professor d'Informàtica, venedor de cotxes i hostaler, regentant durant anys un bar a la capital càntabra. En 1995 va participar i va guanyar al concurs d'acudits Enginy i bogeria (Antena 3), presentat per Bertín Osborne. Un any després, el director de Geni i figura , Tomás Summer, el va convidar a participar en el programa Dels bons, el millor , presentat per Arévalo i en el qual participava Tip. Més tard col·laboraria en l'espai Canta, canta (Canal Nou), al costat de Maria Abradelo.
De tornada a Cantàbria, va presentar a Telecabarga El deixant de la cultura i va col·laborar amb el cronista esportiu de la cadena COPE en Cantàbria, Walter García, a El racó de Walter , un magazín setmanal que tractava de forma humorística l'actualitat del Racing de Santander. El programa va tenir un gran èxit a la regió.
La seva gran oportunitat li va arribar a 1998, quan va començar a treballar en el programa d'humor L'informal de Telecinco, al costat de Florentino Fernández, Javier Capitán, Inma del Moral, Patricia Conde i Miki Nadal. Al programa s'encarregava de realitzar entrevistes despreocupades. Es va mantenir en la plantilla de l'espai durant els quatre anys en què el programa va resistir en pantalla, amb notables audiències. Després de la seva etapa a L'informal es va incorporar al magazín vespertí Al teu costat , que conduïa Emma García. Va ser co-presentador en aquest programa entre 2002 i 2006.
Paral·lelament es va poder veure al teatre en l'obra 5hombres.com i en 2006 va participar també en el concurs ¡Mira quién baila! .
A partir d'2007 va col·laborar, periòdicament, en diferents espais de les cadenes Quatre i La Sexta com Channel nº4 o Els irrepetibles . També va ser comentarista en les tertúlies racinguistes de COPE Cantàbria. A més va ser el director de Rakeros.com , un periòdic de tirada regional a Cantàbria.
Va escriure un llibre juntament amb Walter García sobre la temporada 2007 - 2008 del Racing de Santander anomenat Marcel·lí, UEFA i vi . Va ser posat a la venda al desembre de 2008.
En 2009 es va incorporar al espectacle teatral Una parella de por , al costat de Josema Yuste. Aquest mateix any va participar en el curtmetratge La Botzina de Felip Gómez-Ullate. En 2010 va tornar a unir-se a Josema per a una nova versió de El sopar dels idiotes , al costat de Agustín Jiménez. En 2015 va estrenar, també al costat de Josema Yuste, TAXI, també amb Pedro Reyes.
# Gai Opi (tribú 449 aC)

Gai Opi (en llatí: Gaius Oppius) va ser un magistrat romà del segle v aC. Formava part de la gens Òpia, una gens romana d'origen plebeu.
Probablement era germà del comandant plebeu del Mons Sacer, Marc Opi. En acabar la lluita, a Gai Opi el van elegir com un dels tribuns de la plebs, l'any 449 aC. Ho explica Titus Livi.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita III,54
# Anton Teyber

Anton Teyber (Viena, Àustria, 8 d'agost de 1756 - 18 de novembre de 1822) fou un compositor austríac.
Per espai de diversos anys va pertànyer a la capella electoral de Dresden, fins que el 1792 fou nomenat pianista i auxiliar d'Antonio Salieri en el teatre Imperial, després compositor de la cort i, finalment, professor dels arxiducs, contant-se entre els seus deixebles les emperadrius de França i del Brasil i el cardenal arxiduc Rudolf.
Entre les seves composicions figuren: el melodrama Mirabella; l'oratori La Passió; el quadre musical La conquesta de Belgrad; tres quartets per a instruments d'arc, i altres obres de menor importància.
El seu germà Franz Teyber (Viena, 1758-1810), també fou un compositor i organista conegut.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom. núm 59. Pag. 975 (ISBN 84-239-4559-6)
# Aristènet (geògraf)

Aristènet (grec antic: Αρισταίνετος, llatí: Aristaenetus) va ser un escriptor grec autor d'una obra sobre Faselis el primer llibre del qual és esmentat per Esteve de Bizanci. També va escriure un llibre sobre Egipte i les coses interessants del Nil.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/303?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=AristaenetusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 288. ]
# Galerida

Les cogullades (Galerida) són un gènere d'aus de la família dels alàudids, que habita àrees de camp obert àrid, zones rocalloses, praderies i terres de conreu d'Euràsia i Àfrica. Als Països Catalans viuen les cogullades vulgars (Galerida cristata) i fosca (Galerida theklae). La paraula cogullada fa referència als membres d'aquest gènere. Fan 13- 20 cm de llargària amb un bec més o menys llarg però mai corbat. Cresta de llargària variable.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional aquest gènere està format per 7 espècies:
* Galerida deva - cogullada de Sykes.
* Galerida modesta - cogullada modesta.
* Galerida magnirostris - cogullada becgrossa.
* Galerida theklae - cogullada fosca.
* Galerida cristata - cogullada comuna.
* Galerida malabarica - cogullada de Malabar.
* Galerida macrorhyncha - cogullada del Magrib.

## Referències

* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Nicators, Bearded Reedling, larks= 11 octubre 2024» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2.
* ↑ «Galerida». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Gard

* Aquest article tracta sobre el departament francès. Si cerqueu l riu homònim, vegeu «Riu Gard».
El Gard (30) (en francès i occità Gard) és un departament francès situat a la regió Occitània. El departament de Gard va ser creat durant la Revolució Francesa, el 4 de març de 1790 -en aplicació de la llei de 22 de desembre de 1789-, a partir d'una part de l'antiga província del Llenguadoc. La seva capital és Nimes.

## Vegeu també

* Consell General del Gard
* Llista de municipis del Gard
* Cantons del Gard
* Districtes del Gard
* Vidorle
* Llista de monuments del Gard

## Enllaços externs

* Prefectura (en francès)
* Consell General Arxivat 2009-02-17 a Wayback Machine. (en francès)
* Mapa del departament
# Antônio Benedito da Silva

Antônio Benedito da Silva més conegut com a Toninho, (Campinas, Brasil, 23 de març de 1965) és un futbolista brasiler que disputà un partit amb la selecció de Brasil.

## Referències

* ↑ National Football Teams

## Enllaços externs

* http://www.ogol.com.br/jogador.php?id=224619
* http://www.sambafoot.com/pt/jogadores/1037_toninho.html
# Freddy Adu

Fredua Koranteng "Freddy" Adu (nascut a Tema, Ghana, el 2 de juny del 1989) és un futbolista estatunidenc d'ascendència ghanesa que actualment juga de davanter a l'Aris Salònica de la Super League grega cedit pel Benfica. Adu, també juga per la selecció dels Estats Units des del 2006. L'estiu del 2009 va ser subcampió de la Copa Confederacions amb el seu país.

## Enllaços externs

* Freddy Adu a FIFA.com Arxivat 2010-04-07 a Wayback Machine. (anglès)
* Freddy Adu al Twitter
# Nuria Esparch

Nuria del Rocío Esparch Fernández (Lima, 19 de gener de 1969) és una advocada peruana. Actualment exerceix de Ministra de Defensa del Perú en el govern de Francisco Sagasti.

## Biografia

Va estudiar Dret a la Pontificia Universidad Católica del Perú, en la qual va obtenir el títol d'advocada. Va realitzar un Màster en Administració Pública a la Maxwell School of Citizenship and Public Affairs de la Universitat de Syracuse.
Va exercir com a secretària general en els ministeris d'Agricultura (febrer de 2001-juliol de 2003), Treball i Promoció de l'Ocupació (febrer 2004-febrer 2005), Dona i Desenvolupament Social (març 2005-agost 2006) durant el Govern d'Alejandro Toledo.
Va ser també assessora del Viceministeri de l'Interior (agost 2003-febrer 2004).
El 2006 va ser designada Viceministra d'Afers Administratius i Econòmics del Ministeri de Defensa pel president Alan García, càrrec que va ocupar fins al 2008 sota la gestió d'Allan Wagner i Ántero Flores-Aráoz. Sota la seva gestió, el Viceministeri es va reorganitzar i va passar a denominar-se Viceministeri de Recursos per a la Defensa. Va renunciar al Viceministeri al novembre de 2008.
Al novembre de 2008 va ser designada Presidenta Executiva de l'Autoritat Nacional de Servei Civil (SERVIR) pel president Alan García, càrrec que va ocupar fins al febrer de 2011.
De 2014 a 2018 va ser gerent de Relacions Institucionals de l'empresa de construcció Graña y Montero.

## Ministra de Defensa

El 18 de novembre de 2020 va ser nomenada ministra de Defensa del Perú en el govern de Francisco Sagasti. Esparch és la primera dona a ocupar aquest càrrec ministerial.

## Referències

* ↑ «Nuevo presidente para SERVIR». , 13-02-2011.
# Oli mineral

Un oli mineral és un subproducte líquid de la destil·lació del petroli des del petroli cru. Un oli mineral en aquest sentit és un oli transparent incolor compost típicament d'alcans (típicament de 15 a 40 carbonis) i parafina cíclica. Té una densitat d'uns 0,8 g/cm³. L'oli mineral és una substància de relativament baix preu i se'n produeixen en grans quantitats. L'oli mineral està disponible en graus lleugers i pesants. Té molts usos. La majoria es fan servir com lubricants o refrigerants o per les seves propietats elèctriques. Bàsicament n'hi ha tres classes de refinats:
* Olis parafínics basats en n-alcans
* Olis naftènics basats en cicloalcans
* Olis aromàtics basats en hidrocarburs aromàtics, no s'ha de confondre amb olis essencials.

## Referències

* ↑ «Mechanical properties of materials». Kaye and Laby Tables of Physical and Chemical Constants. National Physical Laboratory.

## Enllaços externs

* "Safety and Health Guideline for Oil Mist, Mineral Oil" Arxivat 2013-05-03 a Wayback Machine., Occupational Safety and Health Administration
* Lawrence Livermore National Laboratory – Safe handling of Alkali Metals
* FAO – Report on food safety of mineral oil, 1970
# Oliba II de Carcassona

Oliba II de Carcassona (? - 879) fou comte de Carcassona i Rasès (865 - 872) i (872 - 877).

## Orígens familiars

Fill primer del comte Oliba I de Carcassona, fou net de Bel·ló de Carcassona i estava emparentat amb les cases comtals de Barcelona i Empúries, en ser cosins seus els caps de dits comtats.

## Ascens al tron comtal

Ascendí al tron comtal després d'estar un any vacant el comtat a la mort del comte Humfrid el 864. Així, el comtat fou cedit a Oliba II, legítim hereu del seu pare, al qual no havia pogut succeir al tron a la seva mort, per l'ocupació del comtat per part de Bernat de Septimània.
El 20 de juliol del 870 el comte Oliba II de Carcassona i Rasès rebia del rei Carles el Calb diversos feus al Carcassonès i al Rasès en plena propietat i poder de disposició. S'esmenta en un la vegueria d'Alzona al Cabardès o Cabaret dins el comtat de Carcassona.
En l'assemblea del palau de Servais, prop de Laon, on altre cop es van trobar els anomenats tres Bernats (Bernat II de Tolosa, Bernat II d'Alvernia i Bernat II de Gòtia), Oliba II fou desposseït del comtat (872). Si hi havia alguna raó no es coneix. Els comtats foren cedits a Bernat II de Tolosa el Vedell. Oliba II es va aliar amb Bernat Plantapilosa (Bernat II d'Alvèrnia) que va enviar emissaris que als pocs mesos van assassinar Bernat el Vedell. A la mort del Vedell, Oliba II va recuperar els comtats.
Abans de morir cedí el comtat al seu germà Acfred I de Carcassona, que en fou regent fins a la seva mort.

## Núpcies i descendents

Es desconeix el nom de la seva esposa, però si se sap que va tenir dos fills:
* Benció I de Carcassona (? - 908), comte de Carcassona.
* Acfred II de Carcassona (? - 932), comte de Carcassona i comte de Rasés.

## Vegeu també

* Abadia de Sant Jaume.
# Ascens (aeronàutica)

En aviació, un ascens és l'operació que consisteix a augmentar l'altitud d'una aeronau. És igualment la fase d'un vol típic (la «fase d'ascens» o «ascens inicial») que segueix l'enlairament i precedeix el creuer. Durant la fase d'ascens, l'altitud augmenta fins a un nivell predeterminat.

## Operació d'ascens

Per a dur a terme un ascens gradual s'aprofita l'excés d'empenyiment, és a dir, la diferència positiva entre l'empenyiment proporcionat per la planta motriu i l'arrossegament sobre l'aeronau.L'aeronau continuarà pujant fins que l'excés d'empenyiment sigui zero. L'excés d'empenyiment pot baixar a zero sia com a resultat de l'acció deliberada del pilot sobre l'impuls dels motors sia a conseqüència de la reducció de la densitat de l'aire.

## Fase d'ascens

La fase d'ascens o ascens inicial es la fase durant la qual l'aeronau puja fins a una altitud de creuer predeterminada després de l'enlairament. La fase d'ascens ve immediatament després de l'enlairament i precedeix la fase de creuer del vol. Tot i que el més habitual és que hi hagi una sola fase d'ascens, també es poden alternar diverses fases d'ascens i fases de creuer, especialment en vols molt llargs en els quals l'altitud augmenta a mesura que es va cremant combustible (vegeu Ascens esglaonat)
A mesura que augmenta l'altitud, el règim d'ascens decau amb la menor densitat de l'aire. Un ascens gradual ofereix una millor visibilitat cap endavant per sobre del morro de l'aeronau.
Les aeronaus també pugen quan es troben en una zona d'aire ascendent, però com que aquestes zones són impredictibles i estan mal situades, i la majoria d'aeronaus no estan adaptades per a aquest tipus d'ascens, els planadors són les úniques que ho fan regularment.
El contrari d'un ascens és un descens.

## Ascens «normal»

En algunes jurisdiccions i en algunes circumstàncies, els reglaments o procediments defineixen ascensos «normals», que serveixen per desenvolupar sistemes de corredors aeris, espais aeris i procediments instrumentals. Els ascensos normals són simplement règims d'ascens que poden dur a terme la majoria d'aeronaus i en la majoria de circumstàncies. S'utilitzen com a directius conservadores a l'hora de desenvolupar procediments o estructures que, en part, són una funció d'aquests règims. Per exemple, es pot assumir un règim d'ascens normal de 120 peus per milla nàutica per desenvolupar un procediment de navegació o definir els límits de l'espai aeri a les zones terminals dels aeroports.

## Referències

* ↑ Federal Aviation Regulations/Aeronautical Information Manual 2008 (en anglès). 2008. Administració Federal d'Aviació, p. 944. ISBN 1-56027-655-X.
* 1 2 L. J. Clancy (1975): Aerodynamics. Pitman Publishing Limited, Londres, ISBN 0-273-01120-0
* ↑ «Phase of Flight» (en anglès). Junta Nacional de Seguretat en el Transport, 01-04-2013, pàg. 4 [Consulta: 10 maig 2018].

## Vegeu també

* Règim d'ascens
* Angle d'ascens
# Garra ghorensis

Garra ghorensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les rieres i fonts del sud de la mar Morta.

## Referències

* ↑ Hamilton F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges. i-vii + 1-405.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Krupp, F. i W. Schneider, 1989. The fishes of the Jordan River drainage basin and Azraq Oasis. p. 347-416. A Fauna of Saudi Arabia. vol. 10.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aroche

Aroche és un poble de la província de Huelva (Andalusia), que pertany a la comarca de Sierra de Huelva. Es troba dins el Parc Natural de Sierra de Aracena i Picos de Aroche

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 3.581 | 3.542 | 3.517 | 3.503 | 3.446 | 3.384 | 3.396 | 3.360 | 3.319 | 3.211 |

## Enllaços externs

* Aroche - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
* Museu del Sant Rosari Arxivat 2008-04-23 a Wayback Machine.
# Nínox de Rand

El nínox de Rand (Ninox randi) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita els boscos de les Illes Filipines fora de Palawan. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Nínox de Rand». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 249. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Chocolate Boobook. Ninox randi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 gener 2023].