OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Johnson Toribiong

Johnson Toribiong (Airai, 22 de juliol de 1946) és un advocat i polític de Palau. Es va convertir en el president de Palau, després de la seva victòria a les eleccions de novembre de 2008, i va deixar el càrrec el 2013. Abans de les eleccions del 2020, Toribiong s'ha presentat a la presidència quatre vegades: el 1992, el 1996, el 2008 i el 2012.

## Antecedents i inicis de carrera

Toribiong va néixer a Airai, un dels estats de Palau. Va assistir al College of Guam, 1965–66, i té un títol de Juris Doctor (1972) i un màster en dret (1973) per la Facultat de Dret de la Universitat de Washington. El seu LL.M. La tesi portava per títol "Contaminació per petroli per vaixells i Micronèsia: estudi de la jurisdicció marítima i les lleis aplicables".
Va ser elegit al Senat de Palau l'any 1980. A les eleccions de 1992; va atreure 3.188 vots per a la presidència, enfront dels 2.084 del president actual Ngiratkel Etpison i 3.125 del rival Kuniwo Nakamura; tanmateix, com que cap candidat va atreure més del 50% dels vots, Nakamura i Toribiong van passar a una segona volta, en la qual Toribiong no va guanyar.

## Presidència

Va ser candidat a la presidència de Palau durant les eleccions presidencials de novembre de 2008. El seu company de fórmula per a vicepresident va ser Kerai Mariur, delegat al Congrés Nacional de Palau. Toribiong es va oposar a Elias Camsek Chin, el vicepresident sortint de Palau. En una votació anticipada i no oficial amb 1.629 vots enfront dels 1.499 de Chin. Finalment, el lideratge es va mantenir i Toribiong va guanyar a Chin a les eleccions. Va ser investit com a president de Palau el 15 de gener de 2009.
Va perdre a les eleccions presidencials del 2012. Un dels problemes va ser la seva acceptació de 6 antics presoners uigurs al camp de detenció de Guantánamo, que no encaixaven en la societat de Palau.

## Referències

* ↑ «The voters of Palau reject incumbent president». Radio Australia, 08-11-2012. «While Barack Obama may have won a second term in the White House, there's no such joy in the former US territory of Palau, where voters have thrown out the incumbent president, Johnson Toribiong.»
* ↑ «Four candidates seek the presidency in Palau elections in 2020». Mbjguam.com, January 19, 2020. Arxivat de l'original el de gener 28, 2021. [Consulta: d’agost 10, 2024].
* ↑ «Alumni in the News». .
* ↑ «Hein's Legal Theses and Dissertations». Wshein.com. [Consulta: 10 gener 2022].
* ↑ Reklai, Leilani. «‘If your titles die out, so will our Palauan culture’: Toribiong». Island Times, June 17, 2022. Arxivat de l'original el December 30, 2023. [Consulta: December 30, 2023].
* ↑ Hassall, Graham & Saunders, Cheryl (2002), Asia-Pacific constitutional systems, Cambridge University Press, p. 93, ISBN 978-0-521-59129-4
* 1 2 3 4
* ↑ «Secretary Salazar Meets with Palau President Toribiong March 12, 2009». United States Department of the Interior, 12-03-2009. Arxivat 2009-04-10 a Wayback Machine.
* ↑ «After Guantanamo, life on Pacific island was difficult». Theglobeandmail.com, 28-06-2015. [Consulta: 10 gener 2022].
# Jorge Olaechea

Jorge Andrés Olaechea Quijandría (Lima, 27 d'agost de 1956) és un exfutbolista peruà de la dècada de 1980.
Fou internacional i va formar part de l'equip peruà a la Copa del Món de 1982, i a les Copes Amèrica dels anys 1979, 1983, 1987, i 1989.
Pel que fa a clubs, destacà defensant els colors de Alianza Lima.

## Referències

* ↑ Medellín statistics Arxivat 2013-02-22 at Archive.is @ Golgolgol.net
* ↑ Cali statistics Arxivat 2011-11-13 a Wayback Machine. @ Golgolgol.net
* ↑ Pierrend, José Luis. «Peru - Record International Players». RSSSF, 29-02-2012. Arxivat de l'original el 2 febrer 2009.
* ↑ rsssf: Copa América 1979
* ↑ rsssf: Copa América 1983
* ↑ rsssf: Copa América 1987
* ↑ «10 DE DICIEMBRE DE 1978: LA PALMA CAMPEON DE LA COPA PERÚ» (en castellà). Opinion Regional Huacho, 11-12-2011. Arxivat de l'original el 16 de febrer 2013. [Consulta: 17 maig 2018].
* ↑ Jorge Olaechea a National-Football-Teams.com (anglès)
# Josefina Sruoga

María Josefina Sruoga (n. el 23 d'agost de 1990 a Buenos Aires) és una jugadora argentina de hoquei sobre gespa, que va ser integrant de Las Leonas, la selecció nacional de l'Argentina, fins a l'anunci del seu retir al setembre de 2015, amb les quals va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012 i va guanyar la medalla de plata. Va obtenir quatre vegades la medalla d'or al Champions Trophy (2009, 2010, 2012 i 2014), medalles de plata al Champions Trophy 2011 i als Jocs Panamericans de 2011 i 2015 i la medalla de bronze a la Copa del Món 2014. Va ser designada com la millor jugadora del Torneig de les Quatre Nacions de Quilmes 2011. Becada per la Secretaria d'Esports de la Nació.

## Carrera esportiva

Es va formar esportivament al Gimnàstica i Esgrima de Buenos Aires (GEBA).
El 2009, va ser convocada a integrar la selecció major argentina, obtenint de manera consecutiva la medalla d'or al Champions Trophy de 2009 i 2010. El 2011, va obtenir medalles de plata al Champions Trophy i els Jocs Panamericans. Aquest any, també va ser triada com la millor jugadora del Torneig de Quatre Nacions. El 2012, va obtenir el seu tercer títol al Champions Trophy i aquest mateix any va ser seleccionada per competir als Jocs Olímpics on va obtenir la medalla de plata. El 2014, va guanyar la seva quarta Champions Trophy a Mendoza, Argentina i la medalla de bronze al Campionat Mundial.
El 2015, va ser part de l'equip que va competir als Jocs Panamericans on va obtenir la medalla de plata.

## Relacions familiars

És germana de Daniela Sruoga, també jugadora d'hoquei sobre gespa i ex integrant de les "Leonas" i d'Eugenia Sruoga, una altra destacada jugadora del mateix esport.

## Referències

* ↑ «Zona d'atletes-Llistat de becaris». Secretaria d'Esports de la Nació Argentina. Arxivat de l'original el 2013-11-09. [Consulta: 10 agost 2012].

## Enllaços externs

* «Athlete profile». Sitio Oficial de Londres 2012. Arxivat de l'original el 2013-04-11. [Consulta: 6 agost 2012].
* «Josefina Sruoga: una leona que quiere más gloria». Diario Publicable, 2012. Arxivat de l'original el 2016-03-15. [Consulta: 7 agost 2012].
* «Quienes son las leonas que pelearán el oro». 24Con, 28-07-2012. Arxivat de l'original el 2013-10-31. [Consulta: 7 agost 2012].
# Jongny

Jongny és un municipi de Suïssa del cantó de Vaud, cap del districte de la Riviera-Pays-d'Enhaut.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Joni Kanerva

Joni Kanerva (Kotka, 19 de febrer de 1995) és un ciclista finlandès, professional des del 2017 i actualment a l'equip Memil Pro Cycling.

## Palmarès

* 2016
** Campió de Finlàndia sub-23 en ruta

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Jordi Abella Pons

Jordi Abella Pons (Lleida, 12 de novembre de 1967) és un antropòleg català.
Des de l'any 1994 dirigeix l'Ecomuseu de les Valls d'Àneu, un museu dedicat a l'etnografia de les valls d'Àneu i la resta del Pallars. Com a antropòleg, ha estat implicat en la recerca, la conservació, la difusió i la restitució integral de la cultura popular. En aquest sentit, s'ha ocupat de l'estudi del joc tradicional com a eix extraordinari per a promoure el desenvolupament econòmic i social dels Pirineus. Durant la seva trajectòria com a investigador, ha participat en diversos projectes de recerca sobre jocs tradicionals i ha estat autor de diferents publicacions i articles en aquest àmbit de recerca.

## Referències

* ↑ «Jordi Abella Pons». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Joseph Muller

Joseph Muller (Orschwiller, 9 de març de 1895 - Lamarche, 8 de maig de 1975) va ser un ciclista francès que va córrer durant els anys 20 del segle xx.
En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Tour de França de 1923.

## Palmarès

* 1921
** 7è a la París-Tours
* 1923
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1924
** 1r a la París-Nancy

## Resultats al Tour de França

* 1920. 15è de la classificació general
* 1921. 15è de la classificació general
* 1922. 16è de la classificació general
* 1923. 11è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1924. 6è de la classificació general

## Referències

* ↑ «MULLER Joseph». [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Joseph MULLER» (en italià). [Consulta: 12 setembre 2023].
# Joseph Miroslav Weber

Joseph Miroslav Weber (Praga, 9 de novembre de 1854 - Múnic, 1 de gener de 1906) fou un compositor, violinista i organista txec.

## Biografia

Weber va estudiar violí i orgue a la seva Praga natal. El seu primer treball va ser a la capella de la cort de Sondershausen el 1873. Dos anys més tard, el 1875, es va convertir en mestre de concerts a Darmstadt. Una altra etapa de la seva carrera va ser la capella real de Wiesbaden el 1883, on va exercir de director musical des de 1889 fins a passar a l'Orquestra de la Cort de Múnic el 1894. Des del 1901 va ocupar el càrrec de primer director de concert.
El 1898 va guanyar el primer premi en un concurs de la Societat de Música de Cambra de Praga pel seu quintet de corda en D major per a dos violins, viola i dos cèl·lules.

## Obres

* Música de cambra
* Suite d'orquestra
* Concert per a violí en re menor
* "Pera "El nou Mamsell" (òpera en tres actes)

## Referències

* ↑ Joseph Miroslav Weber a classic-composers.org
* ↑ Quintet de corda en D major
# Lourdes Perramon Bacardit

Lourdes Perramon Bacardit (Manresa, 1966) és una monja catalana superiora general de les germanes oblates des del 2013.
Filla del barri de Les Escodines de Manresa, va estudiar antropologia i va viure en comunitats de Tarragona, Barcelona i Madrid. Quan va assumir el govern general de la congregació, el 2013, era directora del Lloc de la Dona, al Raval de Barcelona, un espai d'acollida i promoció per a dones. En assumir el càrrec es va desplaçar a viure a Madrid. El 2 d'agost del 2019 va ser reelegida superior general, amb les conselleres Marisa Arreba Gutiérrez, l'argentina M. Alejandra Mancebo, la filipina Zenda Pepito Singzon, i la brasilera Roseli Consoli do Prado. Parramon va marcar com a objectiu de la congregació "l'escolta dels signes dels temps i els nous horitzons" per propiciar "l'obertura a actuar sempre nou de l'Esperit" i portar "l'Església en sortida".
Aquesta congregació treballa en l'atenció integral de les dones que viuen del seu treball amb la prostitució i el 2019 estava formada per 407 germanes amb presència en 15 països.

## Referències

* 1 2 Regió7. «Una manresana és reelegida cap de les monges oblates al món». [Consulta: 7 agost 2019].
* ↑ LaInformacion. «La agencia del abordaje de la prostitución de Barcelona se mudará en abril al paseo de Sant Joan» (en castellà). Arxivat de l'original el 2019-08-07. [Consulta: 7 agost 2019].
* ↑ NacióManresa. «Una monja manresana, nova cap de les oblates a nivell mundial | NacióManresa». [Consulta: 7 agost 2019].
* ↑ sociales, RELIGION | > AREA: Asuntos. «La catalana Lourdes Perramon, nueva superior general de las monjas Oblatas - ABC.es - Noticias Agencias» (en castellà). [Consulta: 7 agost 2019].
* ↑ «Las Oblatas “a la escucha de los signos de los tiempos y los nuevos horizontes”» (en espanyol europeu), 10-07-2019. [Consulta: 7 agost 2019].
* ↑ Religió, Catalunya. «Lourdes Perramon, reelegida superiora general de les germanes oblates», 06-08-2019. [Consulta: 7 agost 2019].

## Enllaços externs

* Entrevista a TV3
# Judaspengar

Judaspengar (en suec els diners de Judes) és una pel·lícula muda dramàtica de 1915 dirigida per Victor Sjöström. La pel·lícula es va considerar perduda fins que es va localitzar una còpia gairebé completa l'any 2017.

## Sinopsi

Dos homes surten a caçar a un bosc suec. Un d'ells mata accidentalment a un guarda forestal. Tanmateix, la policia creu que l'assassí és l'altre. El que ha matat el guarda oculta el seu amic a casa seva, però quan la policia ofereix una recompensa per la seva captura, sent la temptació de trair-lo.

## Repartiment

* Gabriel Alw
* Stina Berg
* Egil Eide - Blom
* Kaja Eide - Mrs. Blom
* John Ekman - Mr. Holck

## Producció

La pel·lícula es va estrenar el 16 de novembre 1915 al Paladsteatret de Copenhaguen. La pel·lícula es va rodar a l'estudi de Svenska Biografteatern a Lidingö amb exteriors d'Östra Varvsgatan i l'extrem més llunyà de Långa gatan a Djurgårdsstaden per Julius Jaenzon i Henrik Jaenzon.

## Referències

* ↑ «Progressive Silent Film List: The Price of Betrayal». Silent Era.
* ↑ «Lost Victor Sjöström silent film rediscovered». Swedish Film Institute.

## Enllaços externs

* Judaspengar al Svensk Filmdatabas
# Kalanchoe viguieri

Kalanchoe viguieri és una espècie de planta suculenta del gènere Kalanchoe, que pertany a la família Crassulaceae.

## Descripció

Planta perenne d'1 a 2 m d'alçada.
Les tiges són simples o poc ramificades, erectes, de joves cobertes amb un feltre de pèls estrellats blanquinosos, ràpidament glabres, llises, ceroses, vermelloses, i les tiges més velles amb escorça resinosa.
Les fulles són peciolades, gruixudes, carnoses, de joves feltrejades com les tiges, pecíol de 3 a 12 mm, làmina ovada a orbicular, d'1,5 a 4,5 cm de llarg i de 0,5 a 3,5 cm d'ample, punta obtusa, base arrodonida, marges sencers o gairebé sencers.
Les inflorescències en panícules racemoses de poques flors, inclinades, de 4 a 9 cm de llarg i de 2 a 8 cm d'ample, peduncles pubescents, pedicels de 8 a 13 mm.
Les flors són pèndules, totalment feltrejades amb pèls estrellats; calze de color verd a taronja, tub d'1 a 3 mm; sèpals ovats a deltoides, de 5 a 8 mm de llarg i de 5 a 6,8 mm d'ample; corol·la campanulada, de color rosa a taronja; tub de 15 a 25 mm; pètals deltoides a oblongs, cuspidats, de 6 a 8 mm de llarg i ample; estams lleugerament sobresortints.

## Distribució

Planta endèmica del sud-oest de Madagascar (altiplà de Mahafaly). Creix en bosc xerofític sobre pedra calcària.

## Taxonomia

Kalanchoe viguieri va ser descrita per Raymond-Hamet i Joseph Marie Henry Alfred Perrier de la Bâthie (Raym.-Hamet & H.Perrier) i publicada als Annales du Musée Colonial de Marseille. sér. 3, 2: 187. 1914.

### Etimologia

Kalanchoe: nom genèric que deriva de la paraula cantonesa "Kalan Chauhuy", 伽藍菜 que significa 'allò que cau i creix'.
viguieri: epítet atorgat en honor del botànic francès René Viguier.

### Sinonímia

* Kalanchoe viguieri var. latisepala Hamet & H.Perrier (1914)
* Kalanchoe viguieri var. genuina Hamet & H.Perrier (1914)

## Referències

* ↑ «Kalanchoe viguieri». International Crassulaceae Network.
* ↑ «Kalanchoe viguieri Raym.-Hamet & H.Perrier». International Plant Names Index.
* ↑ «Epónimos del género Kalanchoe Adanson (Crassulaceae)». Bouteloua.
# Sitalces

Sitalces és el nom dels següents personatges:
* Sitalces de Tràcia, rei odrisi de Tràcia
* Sitalces (militar), cap del cos d'infanteria lleugera tràcia al servei d'Alexandre el Gran
# Kalang

Kalang és un riu d'Assam, Índia, districte de Nagaon o Naugaon (Nawgaon, o Nowgong), derivació del Brahmaputra del que surt a la part sud o esquerra prop de Bishnath a Darrang i després d'un curs de 118 km s'ajunta altra vegada amb el Brahmaputra a Panikhaiti, a uns 25 km sobre Gawhati. Els seus afluents, tots per la riba sud o esquerra, són el Misa, Diju, Nanai, Kapili, Kiling i Digru. Les principals viles per les que passa són Kaliabar, Samaguri, Puranigudam, Nowgong i Raha. Al sud de la ciutat de Naugaon hi ha dues maresmes conegudes com a Mari Kalang i Pota Kalang, formades per canvis en el curs d'aquest riu.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Lluís Maté i Solé

Lluís Maté i Solé (Barcelona 1948) és un dirigent veïnal català. La seva vida ha estat sempre vinculada al barri de Font de la Guatlla, una estreta franja urbana situada entre la Gran Via i el vessant nord-oest de la muntanya de Montjuïc. Va estudiar comerç al Liceo de San Juan, al carrer Rabí Rubèn, i ja des de molt jove es va vincular al món associatiu. Es va iniciar en l'escoltisme com a membre dels Fulards Negres de la Capella Francesa, i posteriorment va passar pels agrupaments Mare de Déu de Lourdes i Puig i Moliner. Aquest període va decidir la seva trajectòria futura, marcada per la vocació de servei als altres.
A la dècada dels vuitanta es va incorporar a l'Associació de Veïns Font de la Guatlla-Magòria. Va formar part de la junta de l'associació, primer com a vocal de seguretat ciutadana i més tard com a tresorer. L'any 1992 en va ser nomenat president, càrrec que ha mantingut fins ara.
Quan el 1994 l'associació de veïns es traslladà al centre de barri del carrer Rabí Rubèn, actual Centre Cívic Font de la Guatlla, n'assumí la gestió amb l'objectiu de convertir el centre en un punt de trobada dels veïns, de coneixença mútua i de participació en la vida col·lectiva, superant la tradicional dinàmica estrictament reivindicativa, i realitzant activitats culturals i festives amb una dimensió social i integradora. El 2007 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* (català) Biografia a la memòria de les Medalles d'Honor de 2007
# El Mensajero

El Mensajero va ser un periòdic reusenc de distribució gratuïta que va sortir el 1887.
Publicat per una associació de comerciants, sortia mensualment amb una tirada de 5.000 exemplars (segons deia). Les subscripcions eren gratuïtes i s'enviava el periòdic a domicili. També es trobava a determinats establiments. Tenia un format gran foli una capçalera mixta amb el dibuix del campanar de Reus rodejat de llum, amb quatre pàgines, on el text variava entre dues i tres columnes. Tenia dues pàgines de temàtica literària i festiva formada per historietes i anècdotes, acudits i petits poemes, tot sense signar. Les dues pàgines de publicitat feien sempre referència a botigues reusenques.
La redacció i administració era al raval de santa Anna, número 6, on hi havia una papereria, i l'imprimia la Impremta de Pere Bofarull, al carrer de Padró (avui de Llovera), número 23.
Només es conserven els números 3 i 4, del 17 d'abril i el 16 de maig de 1887 a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.

## Referències

* ↑ Gras i Elies, Francesc. El periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 40.
* ↑ «El Mensajero». catàleg Argus. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15-IX-2018].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Kamimuria manchuriana

Kamimuria manchuriana és una espècie d'insecte pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Àsia: el riu Yalu a l'àrea fronterera entre la Xina -província de Liaoning- i Corea del Nord.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Wu, C.F., 1938. Bull. Pek. Soc. Nat. Hist. 13(1):53-87.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ New Species of Kamimuria (Klapálek) (Plecoptera: Perlidae) from Thailand and Vietnam, with notes on Chinese Species (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:123.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:291.
* Sivec & Stark, 2008. Illiesia 4(12):134.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 1977. Entomol. Basil. 2:116.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 10 octubre 2011].

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Encyclopedia of Life (anglès)
* Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Kanyarwanda I Gahima I

Gahima I (també conegut com a Kanyarwanda I, Kayima I, Ghem, Khem, Kakama, Khm entre els africans de l'est) va ser Mwami o rei de Ruanda suposadament després del llarg regnat de Gihanga al voltant de les fonts del Nil. Es creu que Gahima I és el primer ancestre de Bahima i el poble batutsi, encara que algunes versions de la llegenda oral ruandesa el mostren com a patriarca ancestral general dels grups twa, hutu i tutsi que formen la societat ruandesa indígena, com es creu que és fill o net de Gihanga, un nom que significa gran cap o creador, l'avi matern de Gahima se cita oralment en la tradició ruandesa com a Rurenge. Un nom que significa "peu gran".

## Referències

* ↑ Kanyarwanda I Gahima I, citant Alexis Kagame

## Bibliografia

* (anglès) Aimable Twagilimana, « Appendix B : Bami (Kings) of Rwanda », in Historical dictionary of Rwanda, Scarecrow Press, Lanham, Md., 2007, p. 181 ISBN 978-0-8108-5313-3
Títols de regnat :
| Precedit per: Gihanga | Rei de Ruanda 1114–1147 | Succeït per: Yuhi I Musindi |
# El Menzah

El Menzah (àrab: المنزه, al-Manzah) és una delegació o mutamadiyya de la governació de Tunis que, de fet, és un barri de la ciutat de Tunis. Es troba just a l'oest de l'aeroport internacional de Tunis-Cartago, a la zona coneguda com a Cherguia. La delegació inclou les piscines i l'estadi olímpic, construït el 1967 per als V Jocs de la Mediterrània i amb capacitat per a 45.000 espectadors. La delegació té 43.100 habitants, distribuïts en els diferents nuclis que la formen.

## Administració

Com a delegació o mutamadiyya, duu el codi geogràfic 11 58 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en cinc sectors o imades:
* 1er Juin (11 58 51)
* El Menzah (11 58 52)
* El Fath (11 58 53)
* El Manar (11 58 54)
* El Manar 1 (11 58 55)
Al mateix temps, constitueix una de les circumscripcions o dàïres, amb codi geogràfic 11 11 17, de la municipalitat o baladiyya de Tunis (codi geogràfic 11 11).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 31-37. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 131-132. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Caroline Brunet

Caroline Brunet (Ciutat de Quebec, Quebec, 20 de març de 1969) és una piragüista quebequesa, ja retirada, guanyadora de tres medalles olímpiques.

## Carrera esportiva

Va participar, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud), on finalitzà cinquena en la final de consolació en la prova femenina del K-1 500 metresi quarta en la final de consolació del K-4 500 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Espanya) finalitzà sisena en la prova de K-4 500 metresi setena en el K-1 500 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) únicament participà en la prova del K-1 500 metres, on aconseguí guanyar la medalla de plata. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) revalidà la seva medalla de plata en el K-1 500 metresi finalitzà cinquena en el K-2 500 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), la seva última participació olímpica, guanyà la medalla de bronze en el K-1 500 metres i finalitzà setena en el K-2 500 metres.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 21 medalles en el Campionat del Món de piragüisme, 10 medalles d'or, set medalles de plata i quatre medalles de bronze.