OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Protonòfor

Un protonòfor, també conegut com un translocador de protons, és un ionòfor que permet als protons creuar la bicapa lipídica. Els protons tenen càrrega positiva i són hidròfils, per la qual cosa són incapaços de creuar sense un canal o una proteïna transportadora de membrana. Els protonòfors són generalment compostos aromàtics que són tan hidrofòbics que són capaços de distribuir la càrrega negativa sobre un nombre d'àtoms de π-orbitals que deslocalitzen la càrrega d'un protó creant una forma neutra. Protonòfors representatius inclouen el 2,4-dinitrofenol, el carbonil cianur-p-trifluorometoxifenilhidrazona (FCCP) o el carbonil cianur m-clorofenil hidrazona (CCCP)

## Mecanisme d'acció

* La forma aniònica de la protonòfor (P$^-$) s'absorbeix en un costat (positiu) de la membrana biològica.
* els protons (H+) de la solució aquosa es combinen amb l'anió (P $^-$) per produir el neutre de (PH)
* Nombre de PH es difon a través de la membrana biològica i es dissocia en H+ i P$^-$ a l'altra banda.
* Aquest $^{H+}$ s'allibera de la membrana biològica en l'altra solució aquosa
* P$^-$ torna a la primera cara de la membrana biològica mitjançant electroforesi (la seva atracció electroestàtica al costat positiu de la membrana).

## Referències

* 1 2 http://biom.3322.org:2966/ebook1/biophy/Fundamental%20Principles%20of%20Membrane%20Biophysics.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ Nicholls, David G., and Ferguson, Stuart J. «Bioenergetics 3». Academic Press, London., 2002.
* ↑ Ozaki S, Kano K, Shirai O «Electrochemical elucidation on the mechanism of uncoupling caused by hydrophobic weak acids». Phys Chem Chem Phys, 10, 30, agost 2008, pàg. 4449–55. DOI: 10.1039/b803458c. PMID: 18654685.
# Kamares

Kamares (en grec, Καμάρες) és un poblet de Grècia situat a l'illa de Creta. Pertany a la unitat perifèrica d'Iràklio, al municipi de Festos i a la unitat municipal de Tymbaki. L'any 2011 tenia una població de 331 habitants.

## Restes arqueològiques

Kamares ha donat nom a un estil de ceràmica del període minoic mitjà (2000-1700 ae) a causa que en la denominada «cova de Kamares», situada al sud de Psiloritis, aparegueren les primeres troballes d'aquest tipus de ceràmica. En aquesta cova, a més, es trobaren recipients amb restes de llavors i farina, ossos de bous i de cabres i dos exvotos de terracota amb forma de cap de bou i cos de senglar. Aquesta cova fou excavada per primera volta per Antonio Taramelli al 1894 i al 1912 per un grup d'arqueòlegs britànics.

## Referències

* ↑ Detall del cens de 2011 (en grec).
* ↑ Teresa Moneo, Religio iberica: santuarios, ritos y divinidades (siglos VII-I A.C.), p.303, Madrid: Real Academia de la Historia (2003), ISBN 84-95983-21-4
* ↑ Ilaria Caloi, Modernità minoica: l'arte egea e l'art nouveau: il caso di Mariano Fortuny y Madrazo (en italià), p. 4, Florència (2011), ISBN 978-88-6655-078-5

## Vegeu també

* Ceràmica de Kamares.
# Kosa Nag

Kosa Nag (Kaiser Nag) és un llac de muntanya i punt de pelegrinatge, a Caixmir, Índia, al sud de Srinagar, a la cara nord de les muntanyes Fateh Panjal. El llac té un km de llarg i la meitat d'ample i s'alimenta de la neu fosa i origina el riu Veshau, afluent del riu Jhelum. És venerat pels hindús amb el nom de Vishnu Padh.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Pierre Huyghe

Pierre Huyghe (França, 1962) és un artista francès que treballa en una varietat de mitjans de comunicació, com ara cinema, vídeo i fins i tot les intervencions públiques. Va guanyar el premi Hugo Boss al Museu Guggenheim el 2002. El 2001 va representar a França en la Biennal de Venècia i va guanyar un premi especial del jurat.

## Obra

Rere els elaborats experiments tecnològics portats a terme per aquest artista francès hi ha una preocupació fonamental pels enigmes que desperten la imaginació. La seva sensibilitat, almenys en algunes de les seves obres, es troba més pròxima al simbolista Maurice Maeterlinck qui, segons Kandinski, va crear una atmosfera de forces invisibles i ombrívoles.
En la seva obra Les grands Ensambles, mostra un interès més estètic que sociològic, preocupant més per la boira, el fum i els núvols. L'autor ofereix una explicació de l'obra, una projecció sobre una gran pantalla de dues torres típiques d'habitatges de baix pressupost, en les quals un ballet de finestres il·luminades s'alterna amb finestres apagades, com si la boira nocturna vingués i s'anés i el vent assota els arbres del fons.
Huyghe diu que la seva obra està basada en uns projectes arquitectònics de la dècada dels 70 que "van acabar sent un fracàs arquitectònic i social". Tal com ho explica es tractava d'una transgressió de les teories de Le Corbusier. "Sense principi ni fi, les dues torres d'edificis dialoguen en un estrany codi Morse a través de la llum de les seves respectives finestres, en una existència parpellejant". L'espectador pot advertir fàcilment, prescindint del comentari social implícit en l'explicació de Huyghe, que hi ha un missatge enormement trist, així com certa misteriós que no requereix les famoses explicacions acadèmiques.

### Obres rellevants

* Streamside Day
* One Year Celebration
* The Host and the Cloud (2009-2010) és un dels films més hipnòtics i inclassificables de Huyghe, que amb els seus «experiments» –com els qualifica el mateix artista– analitzar els comportaments que es produeixen a la frontera entre versemblança i teatralitat.

## Referències

* ↑ «Pierre Huyghe Faculty Page at European Graduate School (Biography, bibliography and video lectures)». European Graduate School. Arxivat de l'original el 2010-05-27. [Consulta: 11 novembre 2010].
* ↑ 'Hugo Boss Prize website' Arxivat 2011-06-15 a Wayback Machine.. Retrieved 31 January 2010.
* ↑ «Dossier estratègic 2014-2014». MACBA, 13-02-2014 [Consulta: 14 febrer 2014].
# Per-Banebdjedet

Mendes (grec antic: Μένδης, -ητος; llatí: Mendēs, -ētis) fou una ciutat de l'antic Egipte, a la zona del Delta del Nil, que correspon a l'actual Tell al-Rub (àrab: تل الربع, Tall ar-Rubʿ). Els egipcis l'anomenaven Per-Banebdjedet, que literalment significa ‘el Domini del moltó, senyor de Djedet’, perquè el lloc era el centre del culte al moltó Ba, o bé simplement Djedet. El culte principal era el de la deessa-peix Hatmehyt, i fou capital del nomós XVI del Baix Egipte (Kha). Mendes fou la ciutat d'origen (i capital) de la dinastia XXIX d'Egipte.
S'han trobat mastabes de l'Imperi antic, alguns monuments del temps de Ramsès II, Merenptah i Ramsès III, i un temple erigit per Ahmosis (sobre un anterior temple) que fou consagrat als déus Ra, Osiris, Shu i Geb que era format per quatre blocs monolítics dels quals només es conserva un de quasi 8 metres que correspon al deu Shu i està al sud-oest, temple que fou restaurat per Ptolemeu II Filadelf. En relació amb el culte s'ha trobat un cementiri de moltons amb els sarcòfags negres on se'ls enterrava. La ciutat ocupava almenys dos turons, però probablement molts temples i monuments es van traslladar a Pi-Ramsès.
Sota domini romà va perdre la capitalitat del nomós en favor de Tmuis (grec antic: Θμοῦις, Thmouis), que es correspon amb l'actual Tell al-Timai, prop de Tell al-Rub, al nord-oest d'Al-Simbellawein.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1138. ISBN 9788441224223.
* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 399. ISBN 9788441224223.
Djedet (ḏd.t) en jeroglífic :
# Protoplasma

El Protoplasma és l'interior de les cèl·lules que no forma part dels orgànuls. És una solució aquosa que conté sals, proteïnes, sucres i serveix de mitjà de transport dels orgànuls i aquestes substàncies. El terme «protoplasme» va ser introduït per Jan Evangelista Purkyně el 1839.

## Referències

* ↑ Goswami, Anuradha; Pal, Sujit. Rudiments of Biology (en anglès). Academic Publishers, novembre de 2006, p. 3. ISBN 81-89781-13-8.
# Macaranga

Macaranga és un gran gènere d'arbres tropicals del Vell Món dins la família Euphorbiaceae i l'unic gènere dins la subtribu Macaranginae. Són plantes natives d'Àfrica, Australàsia, Àsia i diverses illes de l'Oceà Índic i Pacífic. Conté unes 300 espècies. Va ser descrit el 1806 d'espècimens recollits a l'Illa Maurici.
Macaranga sovint formen simbiosi amb formigues (particularment Crematogaster).

## Algunes espècies

* Macaranga acerifolia
* Macaranga aenigmatica
* Macaranga allorobinsonii
* Macaranga assas
* Macaranga attenuata
* Macaranga beccariana
* Macaranga beillei
* Macaranga bicolor
* Macaranga capensis
* Macaranga carolinensis
* Macaranga caudatifolia
* Macaranga celebica
* Macaranga congestiflora
* Macaranga conglomerata
* Macaranga conifera
* Macaranga crassistipulosa
* Macaranga gigantea
* Macaranga grandifolia
* Macaranga hispida
* Macaranga huahineensis
* Macaranga indica
* Macaranga involucrata
* Macaranga loheri
* Macaranga mappa
* Macaranga mauritiana
* Macaranga minahassae
* Macaranga paxii
* Macaranga peltata
* Macaranga puncticulata
* Macaranga quadricornis
* Macaranga raivavaeensis
* Macaranga rorokae
* Macaranga sandsii
* Macaranga serratifolia
* Macaranga sinensis
* Macaranga taitensis
* Macaranga tanarius
* Macaranga triloba
* Macaranga venosa
* Macaranga waturandangii

## Referències

* 1 2 Kew World Checklist of Selected Plant Families
* ↑ Govaerts, R., Frodin, D.G. & Radcliffe-Smith, A. (2000). World Checklist and Bibliography of Euphorbiaceae (and Pandaceae) 1-4: 1-1622. The Board of Trustees of the Royal Botanic Gardens, Kew.
* ↑ Du Petit-Thouars (1806). Genera nova madagascariensia secundum methodum jussiaeanam disposita. Paris. 29pp
* ↑ Tropicos, genus Macaranga
* ↑ Federle, W.; Maschwitz, U.; Fiala, B. «The two-partner ant-plant system of Camponotus (Colobopsis) sp. 1 and Macaranga puncticulata (Euphorbiaceae): Natural history of the exceptional ant partner». Insectes Sociaux, 45, 1, 1998, pàg. 1–16. DOI: 10.1007/s000400050064.
* ↑ «World Checklist of Selected Plant Families, Royal Botanic Gardens, Kew». [Consulta: 25 octubre 2013].
# Classe

«Classe» té aquests significats:
* Classe (biologia), grup de taxonomia per a classificar els éssers vius
* Classe (filosofia), tipus d'elements conceptuals
* Classe (Ravenna), població italiana
* Classe social, grup de persones que gaudeixen de les mateixes condicions de vida en un mateix estrat social i/o socioeconòmic
* Classe (informàtica), construcció d'un llenguatge de programació usada per agrupar camps relacionats i mètodes
* Classe (ensenyament)
* Matemàtiques:
** Classe (matemàtiques), col·lecció de conjunts en teoria de conjunts
** Classe d'equivalència, subconjunts disjunt on cada subconjunt està format per tots els elements relacionats entre ells
# Pierre Huguenet

Pierre Huguenet (Saint-Germain-en-Laye, 1639 - Saint-Germain-en-Laye, 18 de gener de 1722) fou un violinista i compositor francès.

## Biografia

Serà successivament violí del gabinet del rei el 1659, mida de viola a la capella del rei el 1661, alta viola del 1678 al 1683 de la música de la reina.
Portava 52 anys en música reial quan va rebre una pensió de 400 lliures el 1711. Apareix a la llista de veterans el 1717. Un veterà gaudeix de cartes de veterà. El 1717 va ser el músic de la cort que va rebre la suma més gran per la seva posició com a simfonista, és a dir, 1.100 lliures. La suma més petita recollida és de 83 lliures a l'any.
Pierre Huguenet posseïa una casa a Saint-Germain, carrer des Ursulines, davant de l'Hôtel de Louvois, amb un estable, pati i jardí. Instal·lat a Versalles, carrer del Bel-Air, va llogar aquesta casa el 1710 i durant 6 anys, per 200 lliures a l'any, a François Couperin, desitjós, per la seva precària salut, d'obtenir una mica d'aire sortint de tant en tant d'un altre carrer Saint-François, on vivia a París, prop de Saint-Gervais.
La família Huguenet era una família de músics. Pierre era fill de Sébastien Huguenet I, organista. El seu germà Sébastien Huguenet també era violinista i músic de la cort. El seu fill Jacques Christophe Huguenet i el seu net Charles-Robert Huguenet també eren músics de la cort.

## Obres

* tres trios de corda, a Suite de trios de diferents autors recollits per Philidor
* Minuet per a violí (ms. Bibl. De l'Arsenal M.942)
* Suite de danses per a violins i oboès (1712)

## Bibliografia

* Marcelle Benoit (direcció) (pref. Marcelle Benoit), Diccionari de la música a França al segles XVII i XVIII, París, Fayard, Octubre de 1992, 811 pàg. (ISBN 978-2-213-02824-8), pàg. 350.
* Registres d'autoritat: Fitxer d'autoritat internacional virtual-Identificador de nom estàndard internacional-Biblioteca Nacional de França (dades) Sistema de documentació universitària.
# Alba Sidera i Gallart

Alba Sidera i Gallart (Girona, 1979) és una periodista catalana. Corresponsal del diari El Punt-Avui a Roma d'ençà del 2012, és especialista en l'estudi dels moviments d'extrema dreta i de l'actualitat política italiana. Ha col·laborat en diversos mitjans de comunicació com la Directa, Ctxt i Mèdia.cat, entre d'altres. És membre del Grup de Periodistes Ramon Barnils.
El 2019 rebé una menció d'honor atorgada per la revista Pensamiento al margen pel seu article divulgatiu «La trampa de la postideología ampara a los mediocres», i el febrer de 2020 va publicar el seu primer llibre, Feixisme persistent, un treball  periodístic fruit d'anys investigació sobre el terreny en el qual explica la pervivència de la ideologia feixista, l'exaltació de la figura de Benito Mussolini i l'ascens del polític populista de Matteo Salvini a la península italiana. El seu llibre fou traduït i publicat en castellà el 2023.

## Obra publicada

* Feixisme persistent. Radiografia de la Itàlia de Matteo Salvini (Saldonar, 2020)
* Guia pràctica contra l'extrema dreta. Entendre i combatre els nous feixismes d'arreu del món. Lleida: Pagès Editors, 2022. ISBN 978-84-1303-373-0.

## Referències

* ↑ «Salvini es ven com un renovador quan ha viscut tota la vida de la política». El Temps, 03-03-2020. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ Calvó, Sònia. «Falta cultura periodística antifeixista», 23-04-2020. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ «Menciones» (en castellà). Pensamiento al margen [Consulta: 19 febrer 2020].
* ↑ «A Itàlia els feixistes no se n'amaguen, és xocant de veure». Vilaweb, 16-02-2020 [Consulta: 19 febrer 2020].
* ↑ Monge, Xavier. «Salvini ha sabut utilitzar la crisi de la socialdemocràcia». Catarsi Magazín, 08-02-2021. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ Surrell, Núria. «A Itàlia el feixisme és una cosa molt desacomplexada». Núvol, 14-02-2023. [Consulta: 23 març 2023].
* ↑ Diez, Xavier. «De lectura obligatòria». Directa, 21-07-2020. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ «Més 324 - Alba Sidera ens presenta l'assaig "Feixisme persistent. Radiografia de la Itàlia de Matteo Salvini"». TV3, 01-07-2021. [Consulta: 23 març 2023].

## Enllaços externs

* Articles d'Alba Sidera a Mèdia.cat
# Nektarios Alexandrou

Nektarios Alexandrou (Nicòsia, 19 de desembre de 1983) és un exfutbolista xipriota de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció xipriota.
Pel que fa a clubs, fou jugador, entre d'altres, de APOEL i Larissa.

## Referències

* ↑ «Cyprus football team defeated Armenia 2:0». eu-football.info, 01-03-2006. [Consulta: 4 setembre 2014].
* ↑ Nektarios Alexandrou, Fitxa a Soccerway
* ↑ «el:Λύση συνεργασίας με Αλεξάνδρου» (en greek).
* ↑ Lyon stunned as APOEL fairy tale continues; UEFA.com, 7 March 2012
* ↑ «Alexandrou rocket helps APOEL achieve lift-off». UEFA, 07-11-2013. [Consulta: 7 novembre 2013].
* ↑ Nektarios Alexandrou a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ APOEL official profile
# Per-Gunnar Andersson

Per-Gunnar Andersson (Årjäng, Suècia, 10 de març de 1980) és un pilot de ral·lis suèc guanyador del Campionat Mundial de Ral·lis júnior dels anys 2004 amb un Suzuki Ignis S1600 i 2007 amb un Suzuki Swift S1600.
L'any 2008 passà a formar part del Suzuki World Rally Team en el debut de Suzuki a la màxima categoria dels ral·lis amb el Suzuki SX4 WRC, amb el que acabà en 12a posció final del campionat amb com a millors resultats dos cinquens llocs, un al Ral·li del Japó i l'altre al Ral·li de Gal·les.
# Qinzong

L'Emperador Qinzong o Chin-tsung (23 de maig de 1100 – 14 de juny de 1161) fou el novè emperador de la Dinastia Song de la Xina i l'últim emperador de la Song del Nord. El seu nom de pila era Zhao Huan i va regnar del gener de 1126 el gener de 1127. Fou el fill més gran de l'Emperador Huizong de Song. La seva mare fou reina consort, de la família Wang, coneguda com l'Emperadriu Wang de Huizong (1084–1108).

## Referències

* ↑ Frederick W. Mote. Imperial China 900-1800. Harvard University Press, 2003, p. 291–. ISBN 978-0-674-01212-7.
# Serrat del Pedró (Granera)

El Serrat del Pedró és una formació muntanyosa del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
Està situada a la part central del terme, on s'estén de nord a sud. L'extrem septentrional és la Roca de l'Àliga; en el sector nord del serrat enllaça amb la Serra de Granera, i el Serrat del Pedró va guanyant alçada conforme es decanta cap al sud, fins que arriba al seu cim culminant, el Pedró, situat ja a prop i al nord del Barri de Baix.
# Clístenes de Sició

Clístenes (en grec antic: Κλεισθένης, llatí: Cleisthenes), fill d'Aristònim, fou un tirà de Sició entre els anys 600 i 570 aC. Era descendent d'Ortàgores, fundador de la dinastia uns cent anys abans (després del 700 aC). Va succeir com a tirà al seu avi Miró, probablement amb oposició, pel que diuen Heròdot i Pausànias.
El 595 aC va ajudar els amfíccions en la guerra sagrada (en) contra Cirra, que va acabar al cap de deu anys amb la destrucció de la ciutat. A continuació, va fer la guerra a Argos, i, segons Heròdot, l'odi que els tenia era tan gran que va prohibir a Sició la recitació dels poemes d'Homer, atès que a Argos se celebrava un festival de recitació. Va restituir el culte a Dionís, i va prohibir el culte a Adrast, l'heroi argiu. Va modificar el nom de les tribus dòries, donant-los noms ofensius derivats de la truja, l'ase i el porc (Ὑᾶται, Ὀνεᾶται, Χοιρεᾶται), mentre que a la seva pròpia tribu li va donar el nom de senyors del poble (Ἀρχέλαοι).
Aristòtil diu que va mantenir el seu poder pel respecte al poder de la seva força militar i a les victòries obtingudes, i perquè el seu govern va ser moderat. No se sap del cert la data de la mort de Clístenes, però encara governava el 582 aC quan va guanyar una cursa de carros als jocs pitis. La seva filla Agarista, per qui el seu pare va organitzar un concurs entre els grecs per donar-la en matrimoni, es va casar amb l'alcmeònida Mègacles.

## Referències

* ↑ 1.Cleisthenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 783
# Camp d'en Grassot i Gràcia Nova

El Camp d'en Grassot i Gràcia Nova és un dels barris del districte de Gràcia de Barcelona, delimitat pels carrers de Rosselló, Sardenya, Camèlies, Escorial, Travessera de Gràcia, Bailèn, Provença i Passeig de Sant Joan. L'edifici més emblemàtic és l'antiga fàbrica de La Sedeta, ara convertida en institut de secundària i centre cívic. El barri celebra la seva pròpia festa major al final de juny o principi de juliol.
A la part més alta del barri els carrers d'Escorial, Camèlies, Sardenya i Pi i Margall, hi ha el veïnat de Ca l'Alegre de Dalt, caracteritzada per una urbanització diferent, amb edificis més recents. En aquestes zones es concentra l'aspecte del barri més comercial, gràcies a l'eix comercial propi conegut com a Gràcia Nova.
Una de les entitats més destacades del barri és el Club Esportiu Europa, que actualment juga en la tercera divisió de futbol.

## Història

El Camp d'en Grassot era una zona rural a l'extrem del municipi de Gràcia situada a a zona fronterera amb Barcelona i Sant Martí de Provençals (Guinardó). A partir de 1860, va ser urbanitzat pels seus propietaris, el principal dels quals fou Jeroni Grassot, que decidí seguir el traçat del Pla Cerdà.
L'antiga fàbrica de La Sedeta fou creada l'any 1899 i va estar en funcionament fins a l'any 1976. L'any 1978 va ser adquirida per l'Ajuntament de Barcelona. A part d'ella, també hi va haver altres fàbriques en aquella època, com ara la Casa Pujol i Casacuberta. Aquestes fàbriques s'hi instal·laren tot buscant les aigües subterrànies dels torrents existents.
Entre 1904 i 1913, s'hi va construir l'església de l'Immaculat Cor de Maria al costat del col·legi Claret.

## Referències

* ↑ «Festa Major del Camp d'en Grassot i de Gràcia Nova». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ «Dades i palmarès del C.E.Europa». Club Esportiu Europa. Arxivat de l'original el 2011-12-22. [Consulta: 13 desembre 2011].
* ↑ «Graciapèdia». Arxivat de l'original el 8 de setembre 2011. [Consulta: 16 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina a Facebook de difusió de la memòria històrica i del patrimoni artístic del barri del Camp d'en Grassot i Gràcia Nova
* Pàgina a Instagram de difusió de la memòria històrica i del patrimoni artístic del barri del Camp d'en Grassot i Gràcia Nova
* Camp d'en Grassot i Gràcia Nova, a la web de l'Ajuntament
# Sant Serni de Terrers

Sant Serni de Terrers és una església del municipi de Capolat (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església romànica d'una sola nau i sense absis, ubicada entre antics plans de conreu voltats de bosc. És de petites dimensions, de planta rectangular amb parament de grans carreus de pedra sense desbastar disposats en fileres. Al mur de migjorn hi ha un cos afegit d'època posterior; al seu costat trobem la porta d'entrada, un arc de mig punt adovellat. Encara al mateix mur hi ha una finestra de doble esqueixada alta i estreta. Centrat als peus trobem el campanar d'espadanya de dues obertures, coronades amb arcs de mig punt adovellats. La coberta és a dues aigües amb embigat de fusta i teula àrab, parcialment esfondrat. L'interior era enguixat i pintat de blanc.

## Història

En aquesta església es venerava una imatge de la Mare de Déu de Terrers, probablement del s. XIII, actualment conservada en una casa particular. La construcció, però, es considera del s. XII.
A principis del segle XXI es troba en molt mal estat, la coberta s'ha esfondrat, l'interior està ple de runa i deixalles i a les parets hi ha humitats i esquerdes.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Serni de Terrers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# National Institute for Health and Care Excellence

El National Institute for Health and Care Excellence (NICE, que es traduiria per Institut Nacional per a la Salut i l'Excel·lència Assistencial) és un organisme públic executiu lligat al Departament de Salut a Anglaterra, que publica directrius en quatre àrees:
* l'ús de tecnologies sanitàries al Servei Nacional de Salut (Anglaterra) i el de Gal·les (com ara l'ús de medicaments, tractaments i procediments nous i existents)
* pràctica clínica (orientació sobre el tractament i atenció adequats per a persones amb malalties i afeccions específiques)
* orientació per als treballadors del sector públic sobre promoció de la salut i prevenció de la salut
* orientació per als serveis i usuaris d'atenció social.
Aquestes avaluacions es basen principalment en avaluacions basades en evidències d'eficàcia, seguretat i rendibilitat en diverses circumstàncies.

## Referències

* ↑ Great Britain: Parliament: House of Commons: Health Committee. National Institute for Health and Clinical Excellence: Eighth Report of Session 2012-13, Vol. 1: Report. The Stationery Office, 2013, p. 7. ISBN 978-0-215-05239-1.
* ↑ «About». nice.org.uk.