OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alazeia

El riu Alazeia (rus: Алазе́я; iacut: Алаһыай) és un riu que es troba al nord-est de la República de Sakhà (o Iacútia), Rússia.
Amb una llargada de 1.590 km i una conca hidrogràfica de 64.700 km$^2$, l'Alazeia es forma per la confluència del Nelkan i el Kadultxan i desemboca al Mar de la Sibèria Oriental. L'afluent més important és el Rossokha.
El mont Kisilyakh-Tas és un lloc notable de kigilyakh a la riba dreta del riu Alazeia a, 69° 42′ N, 155° 0′ E﻿ / ﻿69.700°N,155.000°E﻿ / 69.700; 155.000.

## Geografia

El riu té 1.590 km. L'àrea de la seva conca és de 64.700 km$^2$, L'Alazeia es forma a la confluència dels rius Nelkan i Kadultxan als vessants de l'altiplà d'Alazeia. Travessa aproximadament cap al nord a través de la tundra serpentejant entre les zones planes i pantanosas de les Terres baixes de Kolimà, part de les Terres baixes de Sibèria Oriental. Finalment, l'Alazeia desguassa a la badia de Kolimà del mar de la Sibèria Oriental, prop de Logashkino.
El riu es congela a finals de setembre fins a principis d'octubre i es manté lligat al gel fins a finals de maig i principis de juny. Hi ha més de 24.000 llacs a la seva conca.

### Tributaris

Els afluents més grans de l'Alazeia són Rassokha (790 km) i Buor-Yuryakh (131 km) a l'esquerra, així com el riu Sloboda (168 km) i Buor-Yuryakh (244 km) a la dreta.

## Història

Dmitrii Zyryan va ser el primer rus que va arribar a Alazeia el 1641, però no va crear un assentament permanent.
Va ser al riu Alazeia on els pioners russos es van trobar per primera vegada amb el poble Txuktxi i el 1642. La presó d'Alazeia, sobre el riu, va ser construïda a finals del segle xvii - principis del segle xvii.
El nom està pres del clan alai dels Iukaguirs, que deambulava pels voltants d'aquest riu.

## Referències

* ↑ «Types of weathering» (en anglès). Farbitis.
* 1 2 «Государственный водный реестр: река АЛАЗЕЯ (Registre estatal d'aigües: riu ALAZEIA)» (en rus). Textual.
* 1 2 «Чукчи (Alazeia)». A: Большая советская энциклопедия (Gran Enciclopèdia Soviètica) (en rus). Советская энциклопедия (Enciclopèdia soviètica), 1949-1958.
* ↑ «Mapa topogràfic R-55_56 Topographic Chart» (en rus).
* ↑ «Mapa topogràfic Q-55_56» (en rus).
* ↑ «Государственный водный реестр: река Буор-Юрэх (Registre estatal d'aigües: riu Buor-Yurekh)» (en rus). Textual.
* ↑ «Государственный водный реестр: река Слобода (Registre estatal d'aigües: riu Sloboda)» (en rus). Textual.
* ↑ Lantzeff, George V.; Pierce, Richard A. Eastward to Empire: Exploration and Conquest on the Russian Open Frontier, to 1750 (en anglès). Montreal: McGill-Queen's University Press, 1973.
* ↑ Ополовникова, Е. А.. «РУССКИЕ КРЕПОСТИ В СИБИРСКОМ ЗАПОЛЯРЬЕ (Fortaleses russes a la regió polar siberiana)». A: Памятники быта и хозяйственное освоение Сибири (Monuments de la vida quotidiana i del desenvolupament econòmic de Sibèria) (en rus), 1989.
* ↑ Поспелов, Е. М.. Географические названия мира. Топонимический словарь (Noms geogràfics del món. Diccionari toponímic (en rus). 27. Р. А. Агеева (R. A. Ageeva), 1998, p. 503-3000 (Русские словари (Diccionaris russos)).
# Metaphryniscus sosae

Metaphryniscus sosae és una espècie d'amfibis de la família Bufonidae. És monotípica del gènere Metaphryniscus. És endèmica de Veneçuela. El seu hàbitat natural són els montans secs.
# Acrochordonichthys pachyderma

Acrochordonichthys pachyderma és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 14,5 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 37.

## Distribució geogràfica

Es troba al Sud-est asiàtic: Borneo.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Acrochordonichthys septentrionalis

Acrochordonichthys septentrionalis és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 10,1 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 40.

## Distribució geogràfica

Es troba al Sud-est asiàtic: Tailàndia i Malàisia.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Acrochordonichthys septentrionalis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Mongeta bitxo

La varietat mongeta bitxo o més bé vitxo de nom científic Phaseolus vulgaris L., d'origen andí, es caracteritza per les seves llavors marrons de forma arrodonida-ovoide i de mida mitjana-gran, pertanyents a la classe comercial Bayo Gordo. Té creixement indeterminat. Les flors són liles. Les beines són petites i es caracteritzen per adquirir un color vermell carmí intens a mesura que avança la maduració. En condicions òptimes les produccions són elevades.
Des del punt de vista sensorial es caracteritza per una elevada farinositat, percepció de la pell alta i sabor intens. La rugositat de la pell és molt baixa i la seva percepció alta. Pel que fa als caràcters culinaris, el temps de cocció de la varietat vitxo es troba en menys de dues hores. Respecte a la integritat del gra després de la cocció, solen trobar-se aproximadament la meitat de grans esberlats (50%). Està inclosa en el Catàleg de les varietats locals d'interès agrari de Catalunya amb el número d'inscripció CAT010CVL

## Característiques agronòmiques

La varietat vitxo té unes produccions altes, al voltant dels 1.900 kg/ha i es tracta d'una varietat tardana, amb una mitjana de 50 dies transcorreguts des de la sembra fins al moment en què el 50% de les plantes d'un cultiu estan en floració. Especialment la producció, ja que és un caràcter molt influenciat per l'ambient, i en funció de l'any i la localitat. La mongeta vitxo es sembra aproximadament a mitjan juliol i es cull a primers de novembre.

## Referències

* ↑ «Fitxa descriptiva de la varietat. Catàleg de varietats locals d'interès agrari de Catalunya». Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació. Arxivat de l'original el 24 de juliol 2015. [Consulta: 24 juliol 2015].
# Equècrates

Equècrates és el nom dels següents personatges:
* Equècrates de Tessàlia, ministre de Ptolemeu IV Filopàtor
* Equècrates de Macedònia, príncep del regne de Macedònia
* Equècrates (filòsof), filòsof pitagòric
# Miguel Abia Biteo Boricó

Miguel Abia Biteo Boricó (1961 - 6 de desembre de 2012) va ser un enginyer i polític equatoguineà que va ocupar el de càrrec Primer Ministre de Guinea Equatorial des del 14 de juny de 2004 fins al 14 d'agost de 2006.

## Biografia

Era natural del Consell de Poblat de Bososo pertanyent al districte de Baney a l'illa de Bioko. Pertanyia a l'ètnia bubi, segona ètnia més nombrosa de les 5 que conformen la República de Guinea equatorial.
Biteo va estudiar en la Unió Soviètica, on es va graduar d'enginyer de mines. Després de retornar a Guinea Equatorial va començar a treballar per al govern i fins a la seva mort va estar vinculat a la dictadura de Teodoro Obiang Nguema Mbasogo. Va ser Ministre de Finances des de 1999 fins al 2000, quan va ser forçat a renunciar per un escàndol de corrupció. La seva gran proximitat al dictador Teodoro Obiang el va conduir a ser nomenat Primer Ministre. Va ser destituït com a cap de govern el 10 d'agost del 2006, i fou substituït per Ricardo Mangue Obama Nfubea. Era un coneixedor del món intern del règim d'Obiang, encara que alguns falcons de la dictadura l'acusaren de pertànyer al moviment clandestí MAIB.
Biteo va ser torturat a la presó Playa Negra de Malabo en 2007 Va morir el 6 de desembre de 2012 arran d'un infart de miocardi, en sortir d'una reunió en la presidència de la República a Malabo quan era ministre de Treball i de la Seguretat Social de l'últim govern.

## Referències

* ↑ Fallecimiento del Ministro de Trabajo y Seguridad Social Arxivat 2018-10-25 a Wayback Machine. guineaecuatorialpress.com. Consultado el 07-12-2012.
* ↑ "Le gouvernement de Guinée Equatoriale formé le 11 février 2003" Arxivat 2008-03-25 a Wayback Machine., Afrique Express, N° 264, February 17, 2003 (francès)
* ↑ "Jun 2004 - EQUATORIAL GUINEA", Keesing's Record of World Events, Volume 50, June, 2004 Equatorial Guinea, Page 46047.
* ↑ "President names new E Guinea prime minister", Sapa-AFP (Mail & Guardian Online), 15 d'agost de 2006.
* ↑ (castellà)
* ↑ Factoria Audiovisual S.R.L. He was Minister of Labor and Social Security until his death. «Fallecimiento del Ministro de Trabajo y Seguridad Social - Página Oficial del Gobierno de la República de Guinea Ecuatorial». Guineaecuatorialpress.com. Arxivat de l'original el 2018-10-25. [Consulta: 7 desembre 2012].
# Errezil

Errezil és un municipi de Guipúscoa, de la comarca de l'Urola-Costa. Limita amb Zestoa i Aia al nord; Asteasu, Larraul, Bidegoian i Albiztur a l'est; Beizama al sud i Azpeitia a l'oest.

## Geografia

Se situa en el centre geogràfic de Guipúscoa, dintre de la comarca d'Urola-Costa. Errzil se situa en la vall del riu que dona nom al municipi i que és tributari del Urola. El municipi posseïx un relleu molt accidentat, al nord una sèrie de forests com el Akategi (996 m), Gazume (941 m) o Hernio (1075 m) tanquen la vall del ric Errezil amb grans desnivells. El casc del poble, situat en el fons de la vall de Errezil es troba a uns 300 metres d'altitud. El poble posseïx un petit enclavament al sud del municipi cridat Santa Marina o Argisain.

### Barris

El municipi té un petit nucli urbà i diversos barris rurals distribuïts principalment al llarg de l'eix de la vall principal. Aquests barris són:
* Casc d'Errezil (en basc Errezilgo Gunea): és el petit nucli on se situa la plaça del poble.
* Arzallus (en basc Artzailuz)
* Erdoizta.
* Ezama.
* Ibarbia.
* Letea.
* Santa Marina (o Argisain): forma un enclavament

## Administració

Llista d'alcaldes :
| 2007 | Iñaki Oiartzabal Zinkunegi (Errezildarren Aukera) |
| 2003 | Iñaki Oiartzabal Zinkunegi (Errezildarren Aukera) |
| 1999 | (Indep.) |
| 1995 | (Indep.) |
| 1991 | (HB) |
| 1987 | (HB) |
| 1983 | (Indep.) |
| 1979 | (PNB) |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2000 | 2005 |
| 1530 | 1498 | 1513 | 1447 | 1364 | 1377 | 1407 | 1162 | 723 | 677 | 634 | 607 |

## Persones cèlebres nascudes en aquesta localitat

* Sant Domingo Ibáñez de Erquicia (1589-1633): Sacerdot i missioner dominic, que va morir martiritzat en l'evangelització del Japó. Va ser beatificat en 1981 i canonitzat en 1987. La seva festivitat se celebra el 28 de setembre.
* Paulino Uzcudun (1899-1985): Boxador. Va ser Campió d'Europa dels pesos pesants entre 1926 i 1929; i de nou en 1933. Va disputar dues vegades el títol mundial d'aquesta categoria, sent derrotat en ambdues ocasions pels punts, enfront de l'alemany Max Schmeling i l'italià Primo Carnera. L'últim combat de la seva vida ho va disputar contra Joe Louis, que fou l'únic púgil que va assolir derribar-lo.
* Ignacio Eizmendi, "Basarri" (1913-1999): És considerat un dels bertsolaris més importants del segle XX i un dels que més van contribuir a modernitzar i dignificar aquest art. Va ser 2 vegades campió del País Basc de bertsolaris, en 1935 i en 1960. A més va tenir com ofici el periodisme, tant en la seva faceta radiofònica com de premsa, que li va donar fama i prestigi en Guipúscoa.

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Errezil Arxivat 2015-02-08 a Wayback Machine.
* Errezil a Google Maps
# Adrià Moncanut Moré

Adrià Moncanut Moré (Girona, 6 d'octubre del 2002) és un jugador català de bàsquet vinculat al Bàsquet Girona de la Lliga LEB Or. Amb 1.85 d'alçada, la seva posició dins la pista és de base.
Va formar part de la primera generació que ha superat totes les categories del club, d'infantil a júnior. Forma part del CB Sant Narcís però la pandèmia de la covid-19 li ha obert les portes el 2020 per formar part del Bàsquet Girona i així debutar dins la LEB Or.

## Referències

* ↑ Girona, Diari de. «Adrià Moncanut: la base del Bàsquet Girona també és d'Or». [Consulta: 8 febrer 2021].
# Missa solemne de Santa Cecília

La Missa solemne de Santa Cecília, per a solistes, cor, orgue i orquestra en sol major, és una missa composta per Charles Gounod estrenada el 22 de novembre de 1855 a l'església de Saint-Eustache de París.
Després de guanyar el Premi de Roma el 1839, Gounod va passar molt de temps a la Capella Sixtina estudiant les obres dels mestres del segle xvi. Va ser composta a la seva residència d'estiu a prop d'Avranches durant l'estiu de 1855. Mentre hi treballava, va escriure a la seva mare que durant les tardes acostumo a anar a la muntanya i llegir les seleccions de la meva estimada Santa Agustina. Després de reflexionar, componc la meva missa.
Tot i que avui és sobretot conegut per les seves òperes, les obres de Gounod per a l'església són molt més nombroses que les seves 13 òperes i va continuar ocupant la seva atenció durant molt de temps després d'aquesta estrena. De fet, Gounod es va referir a si mateix durant un temps com l'abat Gounod. Però la Missa de Santa Cecília és l'obra per la qual Gounod és més recordat com a compositor de música eclesiàstica. La va anar ampliant i revisant fins al 1874.
Estava escrita en un estil florit i alhora més operístic, que ja havia anticipat en la Méditation sur le 1r Prélude de piano de S. Bach (1853), que més tard serví de base per a les múltiples versions del seu Ave Maria. Això contrastava amb l'austeritat de les seves primeres misses. De fet, aquesta obra no segueix de manera estricta el text de l'ordinari, la qual cosa fa pensar que no estava pensada específicament per a la litúrgia. Efectivament, Gounod es va prendre algunes llibertats amb el text litúrgic de la missa. A l'Agnus Dei, va canviar una mica les paraules, i va afegir la Domine Salvum, que es repeteix per tres vegades a la conclusió. Arran de tota la vida del compositor, la referència a l'emperador Napoleó III va ser canviada a Domine salva fac Republicam (Senyor, allibera el teu poble).
A l'estrena, Saint-Saëns va comentar que L'aparició de la Missa de Santa Cecília li havia causat una mena de xoc. Aquesta simplicitat, aquesta grandesa, aquesta llum serena que es va alçar davant el món musical com una aurora d'última hora. Va concloure dient: Al principi estava encegat, a continuació, encantat, i després conquerit.

## Referències

* ↑ http://pierreslyriques.free.fr/musique_sacree_2008.php
* ↑ http://www.answers.com/topic/messe-solennelle-de-sainte-c-cile-for-soloists-chorus-orchestra-organ-in-g-major
# Alacurt de les Filipines

L'alacurt de les Filipines (Brachypteryx poliogyna; syn: Brachypteryx montana poliogyna) és un tàxon d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). És endèmic de l'arxipèlag de les Filipines. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació és de risc mínim.

## Taxonomia

El Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), consideren que aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.1, gener 2022), consideren que es correspondria amb set subespècies de l'alacurt blau (Brachypteryx montana).
| sillimani | Ripley & Rabor, 1962 |
| poliogyna | Ogilvie-Grant, 1895 |
| andersoni | Rand & Rabor, 1967 |
| mindorensis | Hartert, E, 1916 |
| brunneiceps | Ogilvie-Grant, 1896 |
| malindangensis | Mearns, 1909 |
| mindanensis | Mearns, 1905 |

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «alacurt de les Filipines». Diccionari dels ocells del món TERMCAT. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 703. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Philippine Shortwing. Philippine Shortwing» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 703. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 12.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2022. [Consulta: 16 gener 2022].
# Alacurt de la Xina

L'alacurt de la Xina (Brachypteryx sinensis) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Es troba al sud de la Xina. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació és de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «alacurt de la Xina». Diccionari dels ocells del món TERMCAT. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 703. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Chinese Shortwing. Brachypteryx sinensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 15 febrer 2021].
# Alacurt menut

L'alacurt menut (Brachypteryx leucophris) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Es troba al sud-est asiàtic, Sumatra, Java i les illes de la Sonda. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació és de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «alacurt menut». Diccionari dels ocells del món TERMCAT. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 703. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Lesser Shortwing. Brachypteryx leucophris» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 15 febrer 2021].
# Paràsit cuallarg

El paràsit cuallarg (Stercorarius longicaudus) és una espècie d'ocell de la família dels estercoràrids (Stercorariidae) que habita tundra i erms de la zona circumpolar boreal, a Groenlàndia, Spitsbergen, nord d'Escandinàvia, Nova Terra, nord de Rússia fins a la península dels Txuktxis i Kamtxatka, Alaska, nord del Canadà continental i illes àrtiques canadenques.

## Referències

* ↑ Paràsit cuallarg a CERCATERM Rev. 28/03/2012
# Selenur de coure gal·li i indi

El (di)selenur de coure gal·li i indi (amb acrònim anglès CIGS) és un material semiconductor I-III-VI₂ format per coure, indi, gal·li i seleni. El material és una solució sòlida de selenur de coure i indi (sovint abreujat "CIS") i selenur de coure i gal·li. Té una fórmula química de CuIn $_{(1-x)}$ Ga$_{(x)}$Se₂ on el valor de x pot variar de 0 (selenur d'indi de coure pur) a 1 (selenur de coure pur de gal·li). CIGS és un semiconductor enllaçat tetraèdricament, amb l'estructura de cristall de calcopirita i una banda intercalada que varia contínuament amb x des d'uns 1,0 eV (per al selenur d'indi de coure) fins a uns 1,7 eV (per al selenur de coure de gal·li).
CIGS és un semiconductor enllaçat tetraèdricament, amb l'estructura de cristall de calcopirita. En escalfar-se es transforma a la forma de zincblenda i la temperatura de transició disminueix des de 1045 °C per a x=0 a 805 °C per a x=1. És més conegut com el material de les cèl·lules solars CIGS, una tecnologia de pel·lícula fina que s'utilitza a la indústria fotovoltaica. En aquesta funció, CIGS té l'avantatge de poder dipositar-se sobre materials de substrat flexible, produint panells solars lleugers i altament flexibles. Les millores en l'eficiència han fet de CIGS una tecnologia establerta entre els materials cel·lulars alternatius.

## Referències

* ↑ «Copper Indium Gallium Diselenide» (en anglès). https://www.energy.gov.+[Consulta: 25 setembre 2022].
* ↑ «Copper Indium Gallium Diselenide Solar Cells» (en anglès). https://www.nrel.gov.+[Consulta: 25 setembre 2022].
* ↑ «Copper Indium Gallium Selenide Solar(CIGS) Cell Market Trends 2022-2028 Key Developments, SWOT Analysis, Manufacturers Key Strategies, Growth Dynamics» (en anglès). https://www.marketwatch.com. Arxivat de l'original el 2022-09-25. [Consulta: 25 setembre 2022].
# Juan Aizpurúa Azqueta

Juan Aizpurúa Azqueta (Sant Sebastià, 16 d'octubre de 1918 - ?) és un polític basc que va ocupar diversos càrrecs durant el franquisme.
És germà de José Manuel Aizpurúa Azqueta, arquitecte falangista afusellat durant la guerra civil espanyola. Va estudiar dret a la Universitat de Valladolid. Quan es va produir el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 es va unir a les forces revoltades com a alferes provisional. En acabar la guerra es va integrar a FET de las JONS i de 1948 a 1951 fou regidor d'hisenda de l'ajuntament de Sant Sebastià. De 1956 a 1967 també fou sostcap provincial del Movimiento Nacional a Guipúscoa i procurador en Corts entre 1961 i 1964. De 1947 a 1956 també fou l'encarregat de la secció "treball" a la revista Economía Vascongada.
De 1967 a 1971 fou procurador a Corts com a membre del Consell Nacional del Movimiento en representació de Guipúscoa. L'abril de 1971 fou nomenat governador civil de Castelló, càrrec que va ocupar fins a maig de 1974. Fins a maig de 2016 hi havia a Almenara una placa commemorativa amb el seu nom.

## Referències

* ↑ Aizpurua Azqueta, Juan, Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ AIZPURUA AZQUETA, JUAN, Índex Històric del Congrés dels Diputats.
* ↑ Decreto 1260/1974, de 3 de mayo, por el que se dispone el cese de don Juan Aizpurúa Azqueta, como Gobernador civil y Jefe provincial de Castellón
* ↑ «Almenara retira la darrera placa franquista en edificis municipals». Arxivat de l'original el 2018-12-23. [Consulta: 22 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Juan Aizpurúa Azqueta a worldcat.org