OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Futbol Platja als Jocs Europeus de 2015

Els campionats de Futbol Platja als Jocs Europeus de 2015 es durà a terme entre els dies 24 al 28 de juny i només en categoria masculina.

## Classificació

La nació organitzadora tindrà una plaça assegurada, la resta de nacions seran classificades en funciño de la seva posició en l'Europeu de Futbol Platja 2014 disputat a Torredembarra.
| Motius de classificació | Data | Localització | Nombre de classificats | Classificats |
| País organitzador | | | 1 | Azerbaidjan |
| Europeu de Futbol Platja 2014 Superfinal | 17 Agost 2014 | Catalunya Torredembarra | 6 | Rússia Espanya Portugal Suïssa Itàlia Ucraïna |
| Europeu de Futbol Platja 2014 Final de promoció | 17 Agost 2014 | Catalunya Torredembarra | 1 | Hongria |
| Total | | | 8 | |

## Medallistes

| Event | Or | Plata | Bronze |
| Lliga | Rússia | Itàlia | Portugal |

## Referències

* ↑ http://www.baku2015.com/beach-soccer/index.html Arxivat 2015-06-24 a Wayback Machine.
# Sindan

Sindan o Sandan fou un port de la costa occidental de l'Índia, esmentat per diversos geògrafs musulmans entre els quals Ibn Khurradàdhbih i Ibn Hàwqal i pels Hudud al-àlam. Era un port utilitzat pels mercaders musulmans que anaven a l'Índia i la població era una barreja d'indis i musulmans. Se l'identifica amb la Sanjam dels mapes portuguesos i la Saint John (St. John) de les cartes angleses, al sud de Daman i al nord de Thana.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, IX, 663
# Wilson Fittipaldi

Wilson Fittipaldi (São Paulo, 25 de desembre de 1943 - São Paulo, 23 de febrer de 2024) va ser un pilot de curses automobilístiques brasiler que va arribar a disputar curses de Fórmula 1. Era el germà gran d'Emerson Fittipaldi, també pilot i campió del món de la F1.

## A la F1

Wilson Fittipaldi va debutar a la tercera cursa de la temporada 1972 (la 23a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant l'1 de maig del 1972 el GP d'Espanya al circuit del Jarama.
Va participar en un total de trenta-vuit curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en un total de tres temporades no consecutives (1972-1973 i 1975) aconseguint un cinquè lloc com millor classificació en una cursa i assolí 3 punts pel campionat del món de pilots.

## Fittipaldi Automotive

Els germans Wilson i Emerson Fittipaldi van fundar l'escuderia Fittipaldi Automotive, que va participar en 119 Grans Premis entre 1975 i 1982, inscrivint un total de 155 vehicles. Van assolir tres podis i van anotar 44 punts de campionat. Els germans Fittipaldi van intentar recaptar fons per continuar el 1983, però l'equip va tancar les portes a principis de 1983.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | Posició | Punts |
| 1972 | Motor Racing Developments | Brabham | Ford | ARG | SUD | ESP 7 | MON 9 | BEL Ret | FRA 8 | GBR 12 | ALE 7 | AUT Ret | ITA Ret | CAN Ret | USA Ret | | | | - | 0 |
| 1973 | Motor Racing Developments | Brabham | Ford | ARG 6 | BRA Ret | SUD Ret | ESP 10 | BEL Ret | MON 11 | SUE Ret | FRA 16 | GBR Ret | HOL Ret | ALE 5 | AUT Ret | ITA Ret | CAN 11 | USA 17 | 15è | 3 |
| 1975 | Fittipaldi | Fittipaldi | Ford | ARG Ret | BRA 13 | SUD NVQ | ESP Ret | MON NVQ | BEL 12 | SUE 17 | HOL 11 | FRA Ret | GBR 19 | ALE Ret | AUT NVQ | ITA | USA 10 | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 38 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 |

## Referències

* ↑ «Morre o ex-piloto de F1 Wilson Fittipaldi, aos 80 anos». ge.globo, 23-02-2024.
* ↑ Schiappacasse, Sergio. 33 años de F1. "La otra mirada" (en castellà). Editorial Dunken. ISBN 978-987-02-1593-6.
* ↑ Jenkinson, Denis. «1972 Spanish Grand Prix race report» (en anglès), 07-07-2014. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ Sterchele, Ricardo. Copersucar-Fittipaldi: The full story of Brazilian Formula-1 (en anglès). Frôntis Editorial, 2020-01-10. ISBN 978-85-87962-26-3.
* ↑ Nye, Doug. The Autocourse History of the Grand Prix Car 1966-1985 (en anglès). Richmond: Hazleton, 1986. ISBN 0-905138-37-6.
# Torrent de Vilacireres

El Torrent de Vilacireres és un afluent per la dreta de l'Aigua de Valls, a la Vall de Lord. De direcció predominat, NW-SE i amb un curs força engorjat, neix a 1.668 m. d'altitud al vessant oriental del serrat de la Pedra a uns 350 m. a l'oest de Sant Jaume de Vilacireres, al terme municipal de Gòsol. Després de recórrer uns 900 metres, entra al terme municipal de Guixers on farà la resta del seu curs fins a desembocar a l'Aigua de Valls uns 470 metres aigües amunt del Molí de la Corriu, a 921 m. d'altitud.

## Municipis que travessa

M u n i c i p i s :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Per l'interior del municipi de Gòsol | 960 | 37,96% |
| Per l'interior del municipi de Guixers | 1.569 | 62,04% |

## Perfil del seu curs

Perfil del curs del Torrent de Vilacireres :
| Recorregut (en m.) | Altitud (en m.) | Pendent |
| 0 | 1.547 | - |
| 250 | 1.423 | 49,6% |
| 500 | 1.338 | 34,0% |
| 750 | 1.242 | 38,4% |
| 1.000 | 1.164 | 31,2% |
| 1.250 | 1.107 | 22,8% |
| 1.500 | 1.055 | 20,8% |
| 1.750 | 1.019 | 14,4% |
| 2.000 | 1.012 | 2,8% |
| 2.250 | 968 | 17,6% |
| 2.500 | 930 | 15,2% |
| 2.580 | 921 | 11,3% |

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica del Torrent de Vilacireres està integrada per 20 cursos fluvials la longitud total dels quals suma 17.580 m.

### Distribució municipal

El conjunt d'aquesta xarxa hidrogràfica transcorre pels següents termes municipals:
Distribució per municipis de la xarxa :
| Municipi | Cursos o trams | Longitud que hi transcorre |
| Gósol | 8 | 8.245 m. |
| Guixers | 17 | 12.680 m. |

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de l'Aigua de Valls full de càlcul

## Referències

* 1 2 3 Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ La suma de les longituds de cada terme municipal pot ser superior a la longitud total de la xarxa perquè els trams en els quals algun curs fluvial fa de frontera entre dos termes municipals, es comptabilitzen en els dos municipis fronterers.
# Torrent de Vallcorba

El torrent de Vallcorba, també anomenat torrent del Pont del Berardo és un curs d'aigua del Vallès Occidental que neix a prop de la torre Berardo, al parc agrari de Sabadell, tot i que també recullles aigües de can Canya (Terrassa), i creua els termes de Sabadell i Sant Quirze del Vallès. Desemboca al marge esquerra del Riu Sec després de creuar el nucli de Sant Quirze, soterrat en part i a l'aire lliure al seu tram final, on recentment s'han dut obres d'adequació i renaturalització. Al seu pas per Can Gambús, s'hi troba una sínia del segle XIX que aprofitava l'aigua del freàtic superficial.

## Referències

* 1 2 «Riu Sec». Ajuntament de Sabadell. Arxivat de l'original el 30 de setembre 2022. [Consulta: 7 febrer 2021].
* ↑ «Acaben les obres de connexió del clavegueram del torrent de Vallcorba». El Punt, 14-07-2009 [Consulta: 7 febrer 2021].
* ↑ «Adequació del tram final del torrent de Vallcorba». Passem Comptes. Butlletí especial d’inversions Sant Quirze del Vallès, 01-03-2010, pàg. 11. Arxivat de l'original el 2022-03-31 [Consulta: 7 febrer 2021].
* ↑ «SÍNIA DE CAN GAMBÚS». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 febrer 2021].
# Rr

El dígraf <rr> en català s'usa per representar el so de la /r/ vibrant alveolar sonora senzilla entre vocals per exemple «parra».
# Cleòpatra d'Armènia

Cleòpatra d'Armènia o del Pont va ser reina d'Armènia. Era filla de Mitridates VI Eupator del Pont i es va casar amb Tigranes II d'Armènia. Se la considera una dona d'un gran esperit però no es coneix res de la seva vida.

## Referències

* ↑ Mayor, Adrienne. The Poison King : the life and legend of Mithradates, Rome's deadliest enemy. Princeton: Princeton University Press, 2010, p. 148. ISBN 9780691126838.
# Rostita

La rostita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom de Rudolf Rost (1912-1999), professor de mineralogia a la Universitat Carolina de Praga.

## Característiques

La rostita és un sulfat de fórmula química Al(SO₄)(OH)·5H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rostita pertany a «07.DB: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; octaedres aïllats i unitats finites» juntament amb els següents minerals: aubertita, magnesioaubertita, svyazhinita, khademita, jurbanita, minasragrita, ortominasragrita, anortominasragrita, bobjonesita, amarantita, hohmannita, metahohmannita, aluminocopiapita, calciocopiapita, copiapita, cuprocopiapita, ferricopiapita, magnesiocopiapita i zincocopiapita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kladno, a la localitat de Kladno, a Bohèmia Central (República Txeca). També ha estat descrita a altres localitats europees, a Islàndia, al Tadjikistan i als Estats Units.

## Referències

* ↑ «Rostite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 juliol 2017].
# Nacho Ruiz Capillas

Nacho Ruiz Capillas (Madrid, 1966) és un muntador i editor de cinema espanyol, guanyador d'un Goya al millor muntatge i diverses Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics al millor muntatge.
Va començar a editar curtmetratges produïts per Elías Querejeta en la dècada del 1980. El seu primer llargmetratge destacat fou El aliento del diablo de Paco Lucio (1993) i el 1996 va guanyar la seva primera Medalla del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics pel seu treball a El último viaje de Robert Rylands de Gracia Querejeta. Ha treballat amb directors destacats com Alejandro Amenábar, Daniel Sánchez Arévalo, Fernando León de Aranoa o José Luis Cuerda. El 2001 va guanyar novament la Medalla del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics per Intacto, el 2004 per Héctor i el 2002 va obtenir el Goya al millor muntatge per The Others. El 2018 va guanyar el premi com a millor editor al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana pel seu treball a La noche de 12 años.

## Filmografia

* El aliento del diablo (1993)
* El último viaje de Robert Rylands (1996)
* Lluvia en los zapatos (1998)
* Barrio (1998)
* La lengua de las mariposas (1999)
* Nadie conoce a nadie (1999)
* El bola (2000)
* The Others (2001)
* Intacto (2001)
* Los lunes al sol (2002)
* Noviembre (2003)
* Héctor (2004)
* El calentito (2005)
* Princesas (2005)
* Azuloscurocasinegro (2006)
* Siete mesas de billar francés (2007)
* Los girasoles ciegos (2008)
* Agora (2009)
* Gordos (2009)
* Amador (2010)
* Lobos de Arga (2011)
* Katmandú, un mirall al cel (2011)
* La gran familia española (2013)
* El olivo (2016)
* No culpes al karma de lo que te pasa por gilipollas (2016)
* Loving Pablo (2017)
* La noche de 12 años (2018)

## Referències

* ↑ Nacho Ruiz Capillas Arxivat 2022-09-21 a Wayback Machine. a feelmakers.com
* ↑ ‘El montaje se fragua con los actores en el diálogo’ a alcriticanyc.com
* ↑ Entrevista a Nacho Ruiz Capillas, montador de cine a finalcut.pro
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1996». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 5 setembre 2019].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 2001». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 6 setembre 2019].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 2004». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 6 setembre 2019].
* ↑ Los otros al web dels Premis Goya
* ↑ 40a edició del festival
# Serrat del Joquer

El Serrat del Joquer és un serrat del terme municipal de Conca de Dalt, antigament del d'Hortoneda de la Conca, situat en terres de l'antic poble d'Herba-savina.
És al sud-est d'Herba-savina, a la dreta del riu de Carreu. És un contrafort meridional de l'extrem de llevant de la Serra de Carreu, al sud de Roca Roia. És a l'esquerra de la llau del Jonquer, a ponent del Serrat del Pou i al nord-est del Serrat de les Serretes.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cleòpatra Tea

Cleòpatra Tea (en grec antic: Κλεοπάτρα Θεά, llatí: Cleopatra Thea, 'Cleòpatra la deessa'; circa 164 aC-121 aC), anomenada també Evèrgetes (grec antic: Εὐεργέτης, 'Benefactora'), fou una reina selèucida, filla de Ptolemeu VI Filomètor d'Egipte i de Cleòpatra II. Va ser esposa successivament de tres reis selèucides, Alexandre I Balas, Demetri II Nicàtor i Antíoc VII Sidetes.
Es va casar amb Alexandre Balas cap a l'any 150 aC i d'aquesta unió va néixer Antíoc VI Dionisi. El 147 aC es va casar amb Demetri II Nicàtor, abandonant al seu primer marit per ordre del seu pare, i va tenir almenys tres fills: Seleuc V Filomètor, Antíoc VIII Grip, i Laòdice. Quan Demetri II va ser capturat pels parts li va romandre lleial però en assabentar-se que el seu marit s'havia aparellat amb una princesa dels parts anomenada Roduguna, es va casar amb Antíoc VII Sidetes, germà de Demetri, unió que l'exèrcit va reconèixer. Del seu tercer marit se sap que tenia ja almenys un fill, Seleuc, i amb Cleòpatra Tea en va tenir un altre de nom Antíoc, el futur Antíoc IX de Cízic, però les circumstàncies familiars són poc conegudes. Antíoc VII va morir en lluita contra els parts el 129 aC al mateix temps que Demetri II retornava a Síria, i llavors va refer la seva unió marital amb ell però per precaució va enviar el seu fill Antíoc a Cízic (d'on li ve el sobrenom).
Com que Demetri volia envair Egipte, el sobirà làgida va aixecar contra ell a Alexandre II Zabinas, suposat fill d'Alexandre Balas. Demetri II es va retirar a Ptolemaida, on es va trobar les portes tancades per ordre de Cleòpatra; va intentar fugir amb un vaixell però va morir assassinat per ordre de Cleòpatra que va assolir la regència en nom del fill infant de Demetri, Seleuc, al que aviat va fer matar i va compatir el poder amb el seu propi fill Antíoc VIII Grip.
Antíoc es va fer gran i el 121 aC la mare ja no el va poder controlar i va decidir eliminar-lo. Un dia la mare va oferir una copa de vi al seu fill i com que aquest rarament bevia va sospitar i va obligar la seva mare a beure de la copa, que era enverinada i Cleòpatra va morir.

## Referències

* ↑ 5.Cleopatra a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 800
# Cheswold

Cheswold és un poble dels Estats Units a l'estat de Delaware. Segons el cens del 2000 tenia 313 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cheswold tenia 313 habitants, 116 habitatges, i 80 famílies. La densitat de població era de 281 habitants per km².
Dels 116 habitatges en un 37,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,2% hi vivien parelles casades, en un 19% dones solteres, i en un 30,2% no eren unitats familiars. En el 22,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,7 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,7% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 32,3% entre 25 i 44, un 15,7% de 45 a 60 i un 11,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.750 $ i la renda mediana per família de 32.045 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 22.083 $. La renda per capita de la població era de 14.588 $. Aproximadament el 18,8% de les famílies i el 25,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cheswold». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cheswold». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Neolamprologus tetracanthus

Neolamprologus tetracanthus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Tanganyika (Àfrica oriental)

## Referències

* ↑ Colombé, J. & R. Allgayer 1985. Description de Variabilchromis, Neolamprologus et Paleolamprologus genres nouveaux du Lac Tanganyika, avec redescription des genres Lamprologus Schilthuis, 1891 et Lepidiolamprologus Pellegrin, 1904. Rev. Fr. Cichlido. Núm. 49: 9-28.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Neolamprologus tetracanthus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Neolamprologus. p. 274-294. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cigeľka

Cigeľka és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1414.
# Verge de la Humilitat

Verge de la Humilitat en el catolicisme és el nom que reben representacions de Maria, mare de Jesús on apareix asseguda a terra o sobre un coixí baix, amb el nen a sobre. Representa la submissió de Maria a les ordres divines, que van començar al moment de l'Anunciació. La humilitat és una virtut molt preuada pel cristianisme, ja que és l'oposat a la supèrbia, un pecat capital que va provocar entre d'altres la caiguda de Satanàs.
Aquestes imatges de la Verge van començar a aparèixer en pintures (especialment) i escultures de finals de l'edat mitjana i van ser un tema comú entre els artistes del Trecento. L'orde dels franciscans va promoure el seu ús, ja que s'adeia als principis de senzillesa que intentaven inculcar entre els seus monjos. El fet que Maria, malgrat ser la Reina del Cel, no busqui elevar-se ni tan sols físicament i adopti una postura arran de terra és un exemple per als humans, que sovint volen anar més enllà del lloc que els pertoca i es vanten dels seus mèrits. La imatge juga amb l'etimologia de la paraula "humilitat", que prové del llatí humus, terra. L'arribada de la pesta negra, amb el recordatori de la mortalitat i insuficiència humanes, va ajudar a fer popular aquesta iconografia, que apareixia juntament amb altres imatges com la contrària, la Maestà. Al renaixement va continuar representant-se aquesta postura, encara vigent, però va perdre popularitat enfront altres variants pictòriques.
La Verge de la Humilitat sovint apareix amb els peus nus i envoltada d'àngels, elements naturals o prefiguracions de la vida de Crist, que es representa com un nadó confiat als seus genolls, assegut o més freqüentment estirat. Les dues figures poden estar mirant-se, en una escena de tendresa, o bé fitar l'espectador per transmetre el seu missatge. Aquest contacte i el marc humà allunyen la imatge d'una altra representació de Maria asseguda, la de sedes sapientiae, on ella apareix en un tron i amb el nen a sobre però simbolitza justament el coneixement i és per tant una icona de poder. La postura en aquest tema, típic del romànic, és més rígida que a la Verge de la Humilitat, on guanya en naturalitat.
Alguns artistes cèlebres que van conrear aquest gènere als seus inicis foren Simone Martini, Domenico di Bartolo, Filippo Lippi, Giovanni di Bartolomeo Cristiani, Giovanni di Paolo i Fra Angelico.
El papa Francesc quan va accedir al pontificat va rebre una icona de la Verge de la Humilitat.

## Referències

* ↑ Renaissance art: a topical dictionary by Irene Earls 1987 ISBN 0-313-24658-0
* ↑ Schiller, Gertrud. Iconography of Christian Art. ASIN, 1971.

## Vegeu també

* Maria, mare de Jesús
# Màslama al-Majrití

Abu-l-Qàssim Màslama ibn Àhmad al-Faradí al-Majrití (àrab: أبو القاسم مسلمة بن أحمد المجريطي, Abū l-Qāsim Maslama b. Aḥmad al-Majrīṭī) més conegut simplement com a Màslama al-Majrití o, tot curt, al-Majrití (Madrid, 950- Còrdova, 1008) fou un erudit andalusí de gran renom, astròleg-astrònom, matemàtic i alquimista. Es tracta del primer madrileny històric conegut. La llegenda diu que va tenir una filla, Fàtima de Madrid, astrònoma com ell i que hauria col·laborat en els seus treballs, però la seva existència no sembla tenir cap fonament històric.
No es coneix gran cosa de la seva biografia. Va ser actiu a Còrdova, a finals del segle x, on va crear una escola de la qual van sorgir coneguts astrònoms com Ibn as-Samh, Ibn as-Saffar o Ibn Barghuth.
Va prendre part en la traducció del Planisphaerium i va millorar les traduccions existents de l’Almagest de Ptolemeu; va presentar i millorar les taules astronòmiques de Muhàmmad ibn Mussa al-Khwarazmí; va ajudar els historiadors en l'elaboració de taules per convertir el calendari persa a l'islàmic i va introduir les tècniques de l'agrimensura i la triangulació.
Se li atribueix l'autoria (però, potser només en va fer la compilació) de l'obra Ghayat al-hàkim (L'objectiu del savi), traduïda al llatí com a Picatrix, un tractat de màgia i astrologia en què es troben les primeres referències explícites d'Al-Farabí. També es creu que va intervenir en les Epístoles dels Germans de la Puresa, una enciclopèdia sobre les ciències físiques, la filosofia i l'esoterisme, però la seva implicació en l'obra no és gens segura.

## Referències

* ↑ «Ángel Requena Fraile, Fátima de Madrid». Arxivat de l'original el 2012-09-20. [Consulta: 30 setembre 2012].
* ↑ Millàs Vallicrosa. Josep María. Assaig D'Història de les Idees Físiques i Matemàtiques ala Catalunya Medieval. Edicions científiques Catalanes. Barcelona, 1983. ISBN 84-86257-00-X. Pàgines 50-51.
* ↑ H. Kahane et al. 'Picatrix and the talismans', in Romance Philology, xix, 1966, p 575; E.J. Holmyard, 'Maslama al-Majriti and the Rutba 'l-Hakim', in Isis, vi, 1924, p 294.

## Enllaços externs

* Thomas Hockey et al. (eds.). The Biographical Encyclopedia of Astronomers, Springer Reference. New York, 2007, pp. 727-728.