OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre de Can Pepó

La Torre de Can Pepó és un edifici del municipi de Torrelles de Foix (Alt Penedès) declarat bé cultural d'interès nacional. Situada a l'extrem de l'altiplà, orientat cap a la plana de Torrelles, on hi ha el veïnat de les Torres Altes.

## Descripció

És una casa fortificada amb torre rodona i elements medievals. És de planta quadrangular, amb una torre a l'extrem, de planta circular, escapçada. Les parets de la torre només fan uns 50 cm de gruix, a la part superior. Té un diàmetre interior de 2,30 m. La seva alçada actual és de tan sols uns 6 m. Al capdamunt hi ha una porta o obertura orientada cap al SE. Aquesta obertura, ara en part tapiada, és acabada amb un arc fet en forma de plec de llibre, poc acurat. La torre ha estat força malmesa des de fa anys. Té la banda occidental mig desfeta, amb la finalitat de fer-hi més fàcil l'accés des de la casa de pagès que tenia adossada al costat.
Tot el conjunt va ser construït amb pedra, tallada en carreus petits (15 cm d'alt × 20 cm de llarg per exemple) i irregulars. Als angles hi ha grans carreus regulars. En un portal immediat a la torre circular hi ha la data de 1794.
És difícil d'establir-ne la datació. Aquesta construcció és bastant rústega, cosa que pot fer que sembli més antiga del que és. Podem pensar que era una torre de guaita o, més aviat, que ja era de bon principi la torre de defensa d'una casa o de diverses cases properes. Tot i que és agosarat d'assegurar res, creiem que cal datar-la més aviat cap al segle xii o XIII.

## Referències

* 1 2 3 «Torre de Can Pepó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2015].
* 1 2 Bolòs i Masclans, Jordi; Puigferrat i Oliva, Carles. «Torre de cal Pepó». A: Catalunya Romànica, vol. XIX El Penedès L'Anoia. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1992, p. 212. ISBN 84-7739-402-4.
# Roser Llevat i Viladot

Roser Llevat i Viladot (Barcelona, 1944 - Barcelona, 25 de novembre de 2022) fou una pedagoga infantil i activista social vinculada i amb càrrecs de responsabilitat a la Creu Roja.
Pedagoga infantil de formació, professionalment va estar vinculada a diverses tasques de relacions públiques, moda i confecció, sempre compromesa amb les causes socials i humanitàries, com és el cas de la seva llarga vinculació a la Creu Roja. L'any 1999 fou nomenada vicepresidenta provincial primera de la Creu Roja a Girona i, arran d'aquesta responsabilitat, va agafar el relleu a la presidència local i provincial l'any 2005, i va passar a ser el màxim càrrec directiu de l'organització humanitària a les comarques de Girona fins al final dels seus dies. En els darrers anys, fou també vicepresidenta primera de la Creu Roja a Catalunya, a més de membre del Comitè Nacional de la Creu Roja. Durant la seva gestió es van posar en marxa i consolidat projectes avui cabdals de l'organització humanitària, com ara la lluita contra la cronificació de la pobresa, l'atenció i l'acollida de persones refugiades i migrants a Girona o el treball amb la gent gran en els seus múltiples camps d'intervenció. Llevat va començar la seva trajectòria com a voluntària al món local, a l'Assemblea de la Creu Roja de Figueres, el 24 de novembre de 1994. Allà va promoure la creació de l'àmbit de Benestar Social dins l'Assemblea Local de la Creu Roja. Va incorporar-se al Comitè Local a Figueres, on va assumir-ne la presidència local des de l'any 1999 fins a l'any 2019.

## Referències

* ↑ «Mor Roser Llevat, presidenta local i provincial de la Creu Roja a Girona. La lluita contra la pobresa, l'atenció i l'acollida de persones refugiades i migrants a Girona així com el treball amb la gent gran són els principals eixos que va promoure durant la seva gestió». El Punt Avui, 25-11-2022 [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ «Mor Roser Llevat, presidenta local i provincial de la Creu Roja a Girona. Ha ocupat la presidència de la institució a Girona des de l'any 2005 fins a l'actualitat». Diari de Girona, 22-11-2022 [Consulta: 26 novembre 2022].
# Kung Fu Records

Kung Fu Records és una discogràfica independent americana fundada pel baixista i el guitarrista de The Vandals Joe Escalante i Warren Fitzgerald. Kung Fu Records està especialitzada en musica Punk rock i consta també d'altres divisions com Kung Fu Films.

## Grups

* Alkaline Trio
* Antifreeze
* Apocalypse Hoboken
* Assorted Jellybeans
* The Ataris
* Audio Karate
* Bigwig
* Blink-182
* The God Awfuls
* Josh Freese
* Mi6
* MxPx
* Ozma
* Tsunami Bomb
* Underminded
* Useless ID
* The Vandals
* Versus The World

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
# Nínox de Roti

El nínox de Roti (Ninox rotiensis; syn: Ninox boobook rotiensis) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). A vegades és considerat una subespècie del nínox australià. És endèmic de Roti, una de les illes Petites de la Sonda.
Fou descrit científicament el 1997 pels biólegs australians Ronald Johnstone i JC Darnell a partir d'un exemplar femella recol·lectat en una xarxa de boira el 1990. És més petit que el nínot australià, amb les primàries, el carpó i la cua fortament barrats.

## Taxonomia

Anteriorment es considerava el nínox de Roti una subespècie del nínox australià. Però les anàlisis genètiques i de bioacústica mostraren que és marcadament divergent amb les poblacions australianes d'aquest darrer tàxon, el que va portar a Gwee i els seus col·legues a suggerir que es reclassifiqués com a una espècie separada. El Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 9.1, 2019) reconegué la nova espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie del nínox australià.

## Referències

* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 248. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Johnstone, R. E.; Darnell, J. C. «Description of a new subspecies of boobook owl Ninox novaeseelandiae (Gmelin) from Roti Island, Indonesia». Western Australian Naturalist, vol. 21, 1997, pàg. 161–74. Arxivat 2020-09-25 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-09-25. [Consulta: 30 gener 2023].
* ↑ König, Claus. Owls of the World. A&C Black, 2009, p. 457–59 (Helm Identification Guides). ISBN 978-1-4081-0884-0.
* ↑ Gwee, Chyi Yin; Christidis, Leslie; Eaton, James A.; Norman, Janette A.; Trainor, Colin R.; Verbelen, Phillippe; Rheindt, Frank E. «Bioacoustic and multi-locus DNA data of Ninox owls support high incidence of extinction and recolonisation on small, low-lying islands across Wallacea». Molecular Phylogenetics and Evolution, vol. 109, 2017, pàg. 246–58. DOI: 10.1016/j.ympev.2016.12.024. PMID: 28017857.
* ↑ «Species Updates IOC Version 9.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 20-01-2019. [Consulta: 29 gener 2023].
# Radio Nacional

Radio Nacional (anomenada Radio 1 fins al 2008) és una cadena generalista de Radio Nacional de España d'àmbit estatal que es pot escoltar en tot el territori de l'Estat espanyol i a Gibraltar, Andorra, la zona portuguesa dins de la península Ibèrica, regions de França que limiten amb l'Estat espanyol i diversos territoris del nord d'Àfrica (els que formaren part del Protectorat espanyol del Marroc, Ifni i el Sàhara Espanyol; a part del territori marroquí que limita amb Ceuta i Melilla).
La seva programació es basa en informatius i programes, units pel fil argumental de l'actualitat, amb l'objectiu de fer el màxim nombre de programes en directe. Des de l'any 2010, per llei, no té publicitat.

## Principals programes

* El día menos pensado (amb Manolo Hernández Hurtado Manolo HH).
* España directo (amb Mamen Asencio).
* Diario de las 2 (amb Alejandro Alcalde).
* Nunca es tarde (amb Yolanda Flores).
* El ojo crítico (amb Alberto Martínez Arias).
* 24 horas (amb Carlos Garrido).
* Radiogaceta de los deportes (amb José Luis Toral).
* La noche en vela (amb Pilar Tabares).
* Viaje al centro de la noche (amb Amaya Prieto).
* Esto me suena (amb José Luis Ciudadano García).
* De película (amb Arturo Martín).
* No es un día cualquiera (amb Pepa Fernández).
* Comer y cantar (amb María Torres).
* Diario de las 2 (fin de semana) (amb Pablo Mingote).
* Avance deportivo (amb Borja Inza).
* Documentos (amb Modesta Cruz).
* Siluetas (amb Pilar Socorro).
* Enredados (amb Mavi Aldana i Alberto Maeso).
* La estación azul (amb Ignacio Elguero i Cristina Hermoso de Mendoza).
* Tablero deportivo (amb Chema Abad).
* 20 horas- fin de semana (amb Manu Martínez).
* 24 horas (fin se semana) (amb Raúl Heitzman).
* Abierto hasta las dos (amb Paloma Arranz).
* A hombros de gigantes (amb Manuel Seara valero).
* Espacio en blanco (amb Miguel Blanco).
* En primera persona (amb Sandra Camps).
* Nómadas (amb Álvaro Soto).
* Futuro abierto (amb Tato Puerto).
* Juntos paso a paso (amb Itziar Jiménez Berrón).
* Con tres acordes (amb Manolo Fernández).
* Fe y convivencia (amb José Pablo Sánchez (protestantisme), Irit Green (judaísme) y Mohamed Chacork (islamisme)).
* Frontera (amb Mª Ángeles Fernández).

## Referències

* ↑ La ONCE dedica su cupón del martes 30 de octubre al 75º aniversario de RNE, rtve.es
* ↑ Excelente Web sobre la Historia de RNE en su 75 aniversario
* ↑ Programes de RNE al web de rtve

## Enllaços externs

* App de RNE a itunes
# Lithoredo abatanica

Lithoredo abatanica és una espècie de teredínid endèmica del riu Abatan (Filipines). És l'únic membre del seu gènere. Es va descriure per primera vegada a Proceedings of the Royal Society el juny de 2019. Aquesta espècie és inusual perquè, a diferència d'altres teredínids que s'alimenten principalment de fusta, s'alimenta i excreta pedra calcària.

## Referències

* ↑ Shipway, J. Reuben; Altamia, Marvin A.; Rosenberg, Gary; Concepcion, Gisela P.; et al. «A rock-boring and rock-ingesting freshwater bivalve (shipworm) from the Philippines» (en anglès). Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences, 286(1905), 2019, pàg. 20190434. DOI: 10.1098/rspb.2019.0434.
# Sant Sava

* No s'ha de confondre amb Saba el Got o Sava Sedmotxislenik.
Sant Sava (1175 o 1176 - 14 de gener de 1235 o 1236), fou el primer arquebisbe de Sèrbia (1219-1233), i el sant més important de l'Església Ortodoxa Sèrbia, de la que se'n considera el fundador. Originalment fou el príncep Rastko Nemanjitx, fill d'Esteve Nemanja, governant i fundador de l'estat medieval serbi, germà d'Esteve el Primocoronat, primer rei de Sèrbia, i oncle del bisbe sant Sava II de Sèrbia. Després de la seva mort a Veliko Tarnovo el 1236, fou proclamat sant i esdevingué símbol de la identitat sèrbia. Dos segles més tard, el gran visir otomà Koca Sinan Paixà castigà la revolta sèrbia de Banat, el 1594, ordenant el trasllat de les relíquies de Sant Sava que es guardaven al Monestir de Mileševa fins a Belgrad, on foren cremades al turó de Vracar el 27 d'abril d'aquell mateix any. En el seu honor està consagrada la Catedral de Sant Sava, el temple ortodox de l'est més gran al món, situat a Belgrad, la capital de Sèrbia.
* Fresc del s. XIII (Studenica, Sèrbia)
* Fresc del s. XIV (Prizren, Sèrbia)
* Catedral de Sant Sava (Belgrad), construïda sobre el lloc on es van cremar les restes del sant

## Referències

* ↑ *BOGDANOVIC,Igor. Els Balcans. Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, 2005.,p.28-29, ISBN 8497883306, 9788497883306

## Enllaços externs

* Biblioteca online Sant Sava Arxivat 2017-11-14 a Wayback Machine. (anglès)
* Societat Sveti Sava Arxivat 2008-08-27 a Wayback Machine. (serbi) (anglès)
# Torre de Can Macià

La Torre de Can Macià era una torre de defensa construïda el 1564 annexada a la casa pairal de la família Macià, al municipi de Canet de Mar al Maresme. Bartomeu Macià va demanar el permís per a la construcció de la torre per a la defensa de casa seva de les incursions dels turcs, aconseguint el 1562 el vist-i-plau verbal, i el 1564 el document signat per Diego de Marquina, procurador i governador general del Vescomtat de Cabrera. La torre era de planta circular, amb murs d'1,3 m de gruix, la part inferior lleugerament atalussada i s'hi accedia des de la primera planta de la casa mitjançant un pont elevat. El seu coronament superior es rematava amb corseres formades per mènsules esglaonades que sustentaven arcs de mig punt que conformaven un matacà perimetral.
La casa estava emplaçada davant de l'església, a la plaça Venerable Gabriel Macià, qui va néixer en aquesta casa. El 1915 la casa va ser enderrocada pel seu mal estat de conservació, i l'Ajuntament de Canet de Mar va adquirir la torre amb la intenció de restaurar-la i reconvertir-la en un observatori meteorològic i astronòmic per als infants de les escoles municipals. Però un canvi de govern propicià que el nou alcalde desestimés la proposta i fins i tot en proposés l'enderroc. Per a evitar-ho, l'anterior alcalde, el Doctor Marià Serra, i l'arquitecte Lluís Domènech i Montaner van aconseguir que fos declarada monument històric-artístic (referència RI-51-0000185) el 15 de gener de 1921. Tanmateix, durant la dictadura de Primo de Rivera, l'alcalde de Canet de Mar va aconseguir l'autorització d'enderrocar-la el maig de 1925 per a construir-hi un mercat.
Actualment només en resten els fonaments, excavats l'any 1999.

## Referències

* 1 2 Alcalde i Vilà, Sergi «Les torres canetenques a l'entorn de la zona urbana de Castellet». El Sot de l'Aubó, 2016, pàg. 13-15.
* ↑ Alcalde Vilà, Sergi «Descobertes les restes del safareig de Can Macià». Sot de l'Aubó, 2020, pàg. 34-35.
* ↑ «Torres de guaita». Consorci de promoció turística. Costa del Maresme.
# Roser Juanola Terradellas

Roser Juanola Terradellas (Banyoles, 27 de febrer de 1949) és pedagoga de l'art i catedràtica d'Art i Educació de la Universitat de Girona. Ha fet docència, recerca entorn de la pedagogia, de la didàctica de l'art i estudi de les institucions educatives.

## Biografia

És mestra i llicenciada en Belles Arts per la Universitat de Barcelona. Es va doctorar l'any 1987 a la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) en Filosofia i Lletres i Ciències de l'Educació. Professora de la UAB i investigadora principal en la recerca d'Art i Educació a la Universitat de Girona (UdG).
La seva càtedra, obtinguda l’any 2000, va ser la primera càtedra de Didàctica de l'Art de l'Estat i, des del seu departament, va obrir noves línies de recerca. És experta en Educació Artística Comparada i ha estat representant nacional del comitè internacional CECA-ICOM per fomentar línies de recerca i cooperació entre educació artística i museus. Directora del Grup de Recerca consolidat GREPAI (Educació, Patrimoni i Arts Intermèdia) de la UdG. Col·labora amb: ICOMOS i el Forum UNESCO.
Ha col·laborat o elaborat publicacions a l'entorn d'altres pedagogs de l'art com Ester Boix, Rosa Gratacós o Roman de la Calle.
Va coordinar la col·lecció de l'Editorial Paidós "Arte y Educación", dedicada a publicar traduccions d'obres bàsiques de pedagogs internacionals. Ha coordinat doctorats i màsters entorn de models d'educació artística, formació artística multicultural i didàctiques sobre patrimoni cultural.

## Obres

Llibres (selecció). Altres obres a Dialnet
* Educació visual a l'escola (1983). Rosa Sensat. Barcelona.
* La percepció en el procés educatiu de les arts visuals . (1987). Tesi Doctoral. Bellaterra: Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona. ISBN 84-7488-372-5
* Educació del patrimoni: visions interdisciplinàries (2006). Documenta Universitaria. Girona
* L'Escola d'Arts i Oficis de Banyoles. Una visió comparativa en el context de les escoles gironines.(2016).

## Referències

* 1 2 Juanola i Tarradellas, Roser; Abellan, Joan Anton. L'Escola d'Arts i Oficis de Banyoles. Una visió comparativa en el context de les escoles gironines. Banyoles: Quaderns de Banyoles. ISBN 978 84 87257 34 6.
* 1 2 3 «Plana personal UDG». Universitat de Girona. Arxivat de l'original el 13 de febrer 2019. [Consulta: 12 febrer 2019].
* ↑ Juanola, Roser i Guillaumes, M.. Ester Boix i Ricard Creus pioners de l'educació no formal. Girona: Universitat de Girona. Publicacions, 2008.
* ↑ «Rosa Gratacòs.Una vida dedicada a l'educació. Per Anna Cebrià, pròleg Roser Juanola». Fundació lluís Coromina. [Consulta: 2 maig 2019].
* ↑ Roser Juanola i Anna Colomer. Coord. Ricard Huerta i Romà de la Calle. Museos y educadores. Valencia: Universitat de València, 2005 (La mirada inquieta: Educación artística y museos). ISBN 84 370 6195 4.
* ↑ «Planeta de libros. Paidos arte y educación». Paidos. Arxivat de l'original el 13 de febrer 2019. [Consulta: 12 febrer 2019].
* ↑ V., J. «El llibre Català. L'educació visual a l'escola». La Vanguardia, 15-11-1984, pàg. 46.
# Contrastant

El col·lectiu Contrastant són un grup de persones que a través de la seva pàgina web analitzen de forma crítica els discursos emesos pels mitjans de comunicació.
Les seccions principals de la seva pàgina web són:
* Vés amb compte, que analitza la manera com els mitjans de comunicació tracten certes realitats conflictives, centrant la seva atenció en com es tracta la informació referent al País Basc per part dels mitjans de comunicació catalans i espanyols.
* Los nacionales és una secció que s'ocupa de com els mitjans de comunicació col·laboren en la difusió del nacionalisme espanyol tot i que en principi diuen no professar aquesta ideologia.
* Los regionales es dedica a les notícies de mitjans de comunicació catalans que tracten a Catalunya com una simple regió d'Espanya.
* Llengües és una secció que analitza les informacions relacionades amb els usos de les llengües, sobretot pel que fa a la llengua catalana.
Un dels fets que ha fet més conegut a aquest col·lectiu són els seus recomptes d'assistents de manifestacions, que publiquen a la secció Vés amb compte i que tenen una tendència a rebaixar les xifres triomfalistes dels organitzadors siguin de la ideologia que siguin o a posar en dubte l'objectivitat de la guàrdia urbana o el govern a l'hora de fer el recompte.
L'11 de febrer de 2007, dia que feia sis anys de la creació de la pàgina web, aquest col·lectiu va anunciar que deixarien d'actualitzar-la periòdicament, per falta de temps dels seus membres. Tot i això, no descarten publicar algun article de manera excepcional i continuar fent recomptes de manifestacions.

## Referències

* ↑ Contrastant.net, una lectura dels media…
* ↑ Ves amb compte
* ↑ Los nacionales
* ↑ Los regionales
* ↑ Referències
* ↑ Jesús Purroy. Todo lo que hay que saber para saberlo todo: Un paseo por los fundamentos del conocimiento científico. Universitat de València, 2009, p.16.
* ↑ Punt i final de Contrastant, Vilaweb, 13 de febrer de 2007

## Enllaços externs

* Pàgina web del col·lectiu Contrastant
* Ubuntu.cat i contrastant.net a Catalunya Ràdio
# Bàybars

Bàybars és el nom dels següents personatges:
* Bàybars I dit «el Ballester» (mar negra, 1223 - Damasc, 1277), soldà mameluc bahrita o kiptxak del Caire (1260-1277).
* Bàybars II, soldà mameluc bahrita o kiptxak del Caire (1309-1310).
* Bàybars al-Mansurí, general i historiador egipci
# Artemó (pintor)

Artemó (en llatí Artemon, en grec antic Ἀρτέμων)) fou un pintor mencionat per Plini el Vell que dona la llista d'algunes de les seves obres.
No es coneix el seu país ni la seva època però era probablement grec, i va viure possiblement el segle III aC. Plini diu que va pintar un quadre de la reina Estratonice.

## Referències

* ↑ 1.Artemon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 378
# John Wood (arquitecte)

John Wood (Woodorkshire, Anglaterra, 1704 - Bath, Anglaterra, 23 de maig de 1754) va ser un arquitecte anglès.
El 1727 s'establí a Bath, on construí una gran part de les seves obres, la majoria de les quals segueixen les directrius de l'ordre pal·ladià, de moda en aquell moment. De les seves obre destaquen la residència Prior Park (1743) i les borses de Bristol (1740-1743) i Liverpool (1748-1755), com també la capella del castell de Capesthorne, però sobresurt el pla urbanístic de Bath, amb els edificis formant cercles, com el Royal Circus, que acabà de construir el seu fill, al qual es deu el Royal Crescent, que segueix els esquemes del pare i que fou força imitat posteriorment.

## La seva obra en imatges

* Detall dels emblemes usats al Royal Circus.
* Queen Square, Nord, Bath (1728-36)
* Queen Square, Sud, Bath (1728-36)
* Reial Hospital d'aigua mineral, Bath (1738-42)
* South Parade, Bath (1743-48)
* Borsa de Bristol (1741-43)
* El pati de la borsa de Bristol (1741-43), una teulada va ser afegida al segle xix
* Ajuntament de Liverpool (1749-54)

## Referències

* ↑ «John Wood (arquitecte)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Akouk-taung

Akouk-taung és una muntanya a l'extrem oriental de les muntanyes Arakan Yoma a Birmània (Myanmar).
La paret o cingle d'uns 100 metres, inclou diverses coves excavades amb imatges de Buda. En aquesta muntanya es van lliurar almenys dos combats durant la segona guerra de Birmània.

## Referències

* Imperial Gazetteer of India
# Llista de personatges de Genji Monogatari

Llista de personatges de la novel·la Genji Monogatari, obra clàssica de la literatura japonesa atribuïda a l'escriptora japonesa Murasaki Shikibu.

## Personatges
### 1a part

* Genji
* Kiritsubo Lady
* Kiritsubo Emperor
* Suzaku
* Kokiden Lady
* Fujitsubo
* Omyōbu
* Minister of the Left
* Minister of the Right
* Tō no Chūjō
* Aoi (Lady Aoi/Aoi no Ue)
* Ki no Kami
* Iyo no Suke
* Utsusemi
* Chūjō
* Kogimi
* Nokiba no Ogi
* Koremitsu
* Yūgao
* Ukon
* Lady Rokujō
* Murasaki
* Shōnagon
* Kitayama no Amagimi
* Prince Hyōbu
* Elderly Lady (ja: 源典侍 Gen-no-tenji）
* Hitachi Princess
* Lady Akashi
* Tamakazura

### 2a part

* Kashiwagi
* Onna san no miya

### 3a part

* Kaoru
* Nio no miya
* Ukifune
# Kobulètia

Kobulètia és una regió de Geòrgia al sud-oest d'Adjària. Li dona nom la seva ciutat principal, Kobuleti (georgià: ქობულეთი) a la costa de la mar Negra.
Del segle xvii al XIX la regió fou un feu de la família Tavdgiridze, primer sota autoritat del principat de Gúria o després de 1772 de l'Imperi Otomà. El nom turc de la ciutat era Çürüksu.

## Referències

Wikipèdia en anglès, article Kouleti.
# Contrast radiològic

Un contrast radiològic és qualsevol substància radiopaca susceptible de ser utilitzada durant un examen de rajos X o radiografies, que realça les imatges d'estructures normalment no visibles, perquè tenen la mateixa densitat que les estructures veïnes. També es fan servir contrastos per a les tècniques de ressonància magnètica.
Existeixen diversos tipus de contrastos. Els contrastos densos es basen en l'elevada massa atòmica de certs àtoms la presència dels quals dins de l'organisme és ben tolerada per aquest. Els àtoms involucrats són el iode i el bari.
* El iode forma part de certs compostos hidrosolubles que es fan servir per via endovenosa o arterial (angiografies, flebografies) i també en l'estudi de les vies urinàries i dels ductes mamaris.
* També hi ha contrastos iodats liposolubles, les indicacions dels quals es limiten a l'estudi de les glàndules salivals (sialografies), ja en desús.
* El bari es fa servir en forma de pols de sulfat de bari que es barreja amb aigua formant una suspensió. El bari es pren per via oral, o és introduït per via rectal per a l'estudi del tub digestiu.
Els contrastos hipodensos són l'aire, usat en les tècniques de doble contrast per al tub digestiu i en la pneumo-oncologia mamària. A vegades es fa servir gas carbònic.
# Hardcore

«Hardcore» té aquests significats:
* Cinema:
** Pornografia hardcore o pornografia dura, subgènere pornogràfic
** Hardcore (anglès) o Porno dur (català), pel·lícula de 1979 dirigida per Paul Schrader
** Hard Core Logo, pel·lícula de 1996 dirigida per Bruce Mcdonald
** Hardcore, pel·lícula de 2004 dirigida per Dennis Iliadis
* Música:
** Hardcore punk, subgènere musical sorgit del punk rock
** Hardcore melòdic, subgènere del hardcore punk
** Post-hardcore, subgènere del hardcore punk
** Techno hardcore, subgènere de música electrònica
** Happy hardcore, subgènere de música electrònica
** Potencial Hardcore, segell discogràfic i botiga de discos de Madrid