OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Social Waste

Social Waste és un grup grec de hip-hop. Es va crear a Heraklion, Creta, l'11d'octubre de 1999 per un grup d'estudiants de 17 anys. La formació consta de cinc membres: Leonidas Oikonomaki, Manolis Tsantiraki, Manolis Velegraki, Duke George i John Skoulataki. Les seves cançons combinen lletres sociopolítiques i el dinamisme del hip-hop amb sons tradicionals mediterranis, com el llaüt, la gaita i la baglama. Les seves lletres estan plenes de referències a poetes i escriptors del món, així com a la situació sociopolítica a Grècia, la Mediterrània i el món.

## Discografia

* El hip-hop del mediterrani (2017)
* Amb un galió pirata (2015)
* En la celebració de la Utopia (2013)
* ... Era un viatge (2001)

## Referències

* 1 2 «Biografia de Social Waste a hiphop.gr» (en grec). [Consulta: 7 maig 2016].

## Vegeu també

* Pàgina web oficial de Social Waste
* Entrevista amb Social Waste a la ràdio anarquista alemanya a-radio.net (24 d'agost de 2014)
# Martí de Viciana (el Vell)

Martí de Viciana (? - ?, 1492), anomenat el Vell per distingir-lo del seu net, el cronista Rafael Martí de Viciana, fou un polític i humanista valencià, probablement originari de Terol. Fou nomenat cavaller pel rei Joan II, segons un privilegi datat a Calataiud el 28 de setembre de 1461; comanador de Borriana, de l'orde de Calatrava, el 7 de juliol de 1476, i «lloctinent de portantveus de governador en regne de València dellà lo riu d'Uixó», amb caràcter vitalici, el 2 de desembre de 1477. Consta que el 1485 era «conseller e coper» de Ferran el Catòlic. És autor d'una exposició en català de l’Econòmica d'Aristòtil a partir de la versió llatina de Leonardo Aretino, obra que dedicà a la seua esposa Na Damiata Gomiç el 1477. També se li atribueix, no sense discussió, la traducció del Llibre de virtuoses costums, suposadament de Sèneca, a més d'alguns altres opuscles, entre els quals un sobre Los senyals del cel.

## Referències

* ↑ Ferrando, Antoni «De la tardor medieval al renaixement: aspectes d’una gran mutació sociolingüística i cultural a través dels Viciana» (pdf). Caplletra, núm 34, primavera 2003, pàg. 31-52. ISSN: 8188 0214 8188.
# Argirins

Els argirins (en llatí: Argyrini, en grec antic Ἀργυρῖνοι) eren un poble epirota que vivia a les muntanyes Ceraunies.
El seu nom perdura probablement en el de la ciutat de Gjirokastër o Argirocastre, un lloc proper al riu Drin, a uns quants km. al sud de la cruïlla d'aquest riu amb el riu Viosa, a la a 'actual Albània.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Argyrini». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 1r març 2021].
# Sorvilán

Sorvilán és un municipi de la província de Granada. Es troba al sud de la Serra de la Contraviesa prop del mar Mediterrani, a una altitud de 759 metres. El terme municipal està format pels nuclis de població de Alfornón, Melicena, Los Yesos i Sorvilán.
# Mas Sec

El Mas Sec és un edifici en ruïnes a la Muntanya Gran (Torroella de Montgrí, Baix Empordà). És a la vora de la cruÏlla del camí que va a Santa Maria de Palau i la pista forestal L'Estartit /L'Escala a uns cent trenta msnm d'altitud. Adossat a l'oest hi ha un camp de cultiu allargat en el sentit de la pista de 4,7 ha al qual dona nom. S'han excavat restes de l'època romana a poc més d'un quilòmetre al sud. L'estudi dut a terme a finals de la dècada del 1970 el seu caràcter militar per la presència de basaments de torres i muralles i restes de ceràmica que daten del segle II o III fins al segle V no descartant-se una posterior utilització.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Piñero -, Miquel-dídac; Bofarull, Benjamí; Cortal, Josep Ma; Tubau, Francesc; Cortal; Carles «La Fortificació romana de les rodalies del Mas Sec (Muntanya Gran)» ( PDF). Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos, Vol. 18, 1985, pàg. 332-342 [Consulta: 30 desembre 2010].
# Slepčany

Slepčany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. El 2011 tenia 846 habitants.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1165.

## Referències

* ↑ «Resident Population by sex and age, by municipalities, 2011 Census» (en anglès). Oficina d'Estadística d'Eslovàquia. [Consulta: 25 desembre 2021].
* ↑ «Charakteristika obce» (en eslovac). Obec Slepčany. [Consulta: 25 desembre 2021].
# Sliabh gCua

Sliabh gCua és un districte tradicional de l'oest del Comtat de Waterford, Irlanda, entre Clonmel i Dungarvan, que cobreix àrees com Touraneena, Ballinamult i Knockboy. En antics escrits la seva localització és força imprecisa, sovint abasta les muntanyes Knockmealdowns, Monavullagh i Comeraghs. Fou una àrea de parla irlandesa fins a finals del segle xix. Molta gent associada a la tradició musical irlandesa sean-nós, com Pádraig Ó Mileadha i Labhrás Ó Cadhla, eren de Sliabh gCua. Una de les cançons d'emigrants preferides és el cànon sean-nós Sliabh Geal gCua na Féile, escrit per Ó Mileadha quan treballava al país de Gal·les.

## Knockboy

A l'església del segle xii de Knockboy s'hi ha observat escrits ogham. Dan Fraher, qui va donar nom als camps de Fraher Field de la GAA a Dungarvan, va venir de Skeheens a Sliabh gCua i fou enterrat al cementiri de Knockboy.

## Referències

* ↑ Ó Conbhuidhe, Colmcille «Where was Sliabh gCua?». , Autumn, p. p9.

## Enllaços externs

* Pádraig Ó Mileadha
* Labhrás Ó Cadhla
* Cementiri de Knockboy
* Where was Sliabh gCua? - An tAthair Colmcille, Decies: Journal of the Waterford Archaeological & Historical Society, 46 (1992), pp5–9
# María Cristina Alonso

María Cristina Alonso Alonso, en religió Maria Cristina de l'Eucaristia (Coo, Los Corrales de Buelna, Cantàbria, 16 de maig de 1930 - Barcelona, 3 de maig de 1979) fou una religiosa, carmelita calçada. Ha estat proclamada serventa de Déu per l'Església Catòlica.
Va entrar en un monestir carmelita el 15 d'abril de 1955. Monja del Monestir de l'Encarnació de Barcelona, hi destacà pel seu lliurament a la vida monàstica i la pregària, i per la manera com va afrontar l'esclerosi múltiple que patí durant disset anys. Hi va morir en 1979.
El 24 d'abril de 2003 se n'obrí el procés de canonització i fou proclamada serventa de Déu. El seu sepulcre és al mateix monestir de l'Encarnació.

## Bibliografia

* Joan Guiteras Vilanova. María Cristina de la Eucaristía Alonso. Barcelona: Monasterio de la Encarnación, 2000.
* María Cristina de la Eucaristía Alonso Alonso Arxivat 2016-08-08 a Wayback Machine.
* El Vaticano decidirá este año si la carmelita María Cristina Alonso debe ser canonizada
# Sokiriani

Sokiriani (en ucraïnès Сокиряни i en rus Сокиряны) és una ciutat de la província de Txernivtsí, Ucraïna. El 2021 tenia 8.652 habitants.

## Referències

* ↑ «Сокирянская громада» (en russian). Портал об'єднаних громад України.
* ↑ Всесоюзная перепись населения 1989 г. Численность городского населения союзных республик, их территориальных единиц, городских поселений и городских районов по полу
* 1 2 Сокиряны // Большой энциклопедический словарь (в 2-х тт.). / редколл., гл. ред. А. М. Прохоров. том 2. М., "Советская энциклопедия", 1991. стр.378
# Sok

El Sok - Сок (rus) - és un riu de Rússia, un afluent per l'esquerra del Volga. Passa per les províncies de Samar i d'Orenburg.
Té una llargària de 364 km i una conca d'11.700 km². El seu cabal mitjà és de 16,1 m³/s a 174 km de la desembocadura. Neix a les muntanyes de Bugulmà i Belebei, al sud de Bugulmà. Flueix al nord de Samara i desemboca al nord d'aquesta ciutat a l'embassament de Saràtov. És de règim sobretot nival. Les crescudes del riu es donen a l'abril i a començaments de maig. Roman glaçat generalment de finals d'octubre a abril. El seu afluent principal és el Kondurtxa, per la dreta. Les poblacions més importants que hi ha a la vora del riu són Sernovodsk i Surgut.
Les fonts d'aigua sulfúrica de la vall del riu Sok són famoses a la regió des de l'edat mitjana. El tsar Pere I, en aturar-se a l'indret durant les seves campanyes d'Azov (1695), tingué coneixement d'aquestes fonts, i en ésser el sofre un ingredient de la pólvora, decidí establir a Samara una fàbrica de sofre.
# Masia amb elements decoratius modernistes

La Masia amb elements decoratius modernistes és una obra de Torrelles de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas de planta rectangular i coberta a doble vessant i de teules. Té planta baixa i un pis i les finestres es reparteixen fent escala al mateix ritme del desnivell del terreny. La forma de les finestres i de la porta estan remarcats amb maó i rajola. La façana està rematada per una barana balustrada que només té una funció decorativa, doncs no hi ha cap terrassa. És una masia que a principis d'aquest segle es ,va reformar amb detalls modernistes només a la façana principal.

## Referències

* ↑ «Masia amb elements decoratius modernistes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Pla de la Serra

«Pla de la Serra» té aquests significats:
* Pla de la Serra (Bertí), pla de muntanya de Sant Quirze Safaja (Moianès)
* Pla de la Serra (Cabdella), pla de muntanya de la Torre de Cabdella (Pallars Jussà)
# Marx Memorial Library

La Marx Memorial Library de Londres és una organització de biblioteques, arxius i divulgació comunitària centrada en els grups de treball marxistes. La seva col·lecció inclou més de 60.000 llibres, fulletons, articles i diaris sobre el marxisme, el socialisme i la història de la classe obrera.

## Història

La biblioteca va obrir el 1933 al número 37 de Clerkenwell Green. L'edifici va ser construït com a Welsh Charity School el 1738 però la façana de l'edifici va ser reconstruïda el 1969.
El 1872 va ser ocupada per la London Patriotic Society, i a partir de 1893 (amb el suport financer de William Morris) per la Twentieth Century Press Ltd, editors de Justice, el diari de la Federació Socialista Democràtica.
El 1902 i 1903, Lenin, exiliat, va treballar a l'edifici des d'on va publicar disset números d'Iskra. La Marx Memorial Library va ocupar part de l'edifici el 1933, i més endavant es va fer càrrec de la totalitat.
La biblioteca compta amb la pintura al fresc El treballador del futur trastornant el caos econòmic del present, pintat per Jack Hastings l'any 1935 amb l'ajuda de l'artista estatunidenc Clifford Wight.
Els fons inclouen la primera edició de The Red Republican (1850), el diari sufragista Votes for Women i altres publicacions socialistes. La biblioteca publica una revista anual, Theory & Struggle.

## Referències

* ↑ «MARX MEMORIAL LIBRARY - Charity 270309» (en anglès britànic). register-of-charities.charitycommission.gov.uk. [Consulta: 3 gener 2022].
* ↑ «Collections | Marx Memorial Library». www.marx-memorial-library.org.uk. [Consulta: 21 setembre 2021].
* ↑ «Our History». www.marxlibrary.org.uk.
* 1 2 «Marx Memorial Library». www.lonelyplanet.com.
* ↑ Temple 2008, pp. 107–8.
* ↑ Temple 2008, p. 112.
* ↑ Temple 2008, pp. 111–13.
* ↑ «Marx Memorial Library». Islington Directory. [Consulta: April 15, 2022].
* ↑ Gerard, David Library Review, 51, 8, 01-01-2002, pàg. 417–419. DOI: 10.1108/00242530210443163. ISSN: 0024-2535.
* ↑ «Theory & Struggle» (en anglès). www.liverpooluniversitypress.co.uk. [Consulta: 23 setembre 2021].

## Bibliografia

* Begley; Betjeman, J.; Briggs, Asa; Broadwood, Evelyn; Driberg, Tom «A House Worth Saving (letter)». [Londres], 05-05-1967, p. 11. De subscripció o mur de pagament
* Rothstein, Andrew. A House on Clerkenwell Green. Londres: Lawrence & Wishart, 1966.
* «Clerkenwell Green». A: Temple. South and East Clerkenwell. 46. New Haven, London: English Heritage, 2008, p. 86–114 (Survey of London). ISBN 9780300137279.
# Font Vella (la Palma d'Ebre)

La Font Vella és una construcció inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, a l'est del nucli urbà de la població de la Palma d'Ebre (Ribera d'Ebre), al final del Carrer de la Costa de la Font Vella, a tocar el barranc dels Montblanquets. La Font Vella subministrava aigua a la població fins que el 1924 es portà l'aigua de l'hort de Sant Pere. En aquell moment es desmuntaren dos arcades i part de l'escala que servia per baixar a la font i als abeuradors de la plaça. Segons algunes informacions podria tenir origen àrab. Recorda el lloc una pintura mural al carrer de la Costa de la Font Vella. El mural, de 14 metres de longitud, fou realitzat el 1979 per en Rossend Escolà, habitant de la Palma d'Ebre. L'artista ha estat guardonat amb el primer premi provincial de 1948 a Flix, amb un paisatge de Cardó; el primer premi del concurs de pintura de Móra d'Ebre de l'any 1981 i el d'Ascó de 1980.
Font en desús integrada dins d'un marge de pedra que delimita un parc. Està formada per dues arcades de mig punt bastides en pedra ben desbastada, actualment tapiades, tot i que una d'elles està força degradada. El dipòsit, subterrani i bastit en pedra, està actualment protegit per una petita construcció a manera de caseta. Al carrer de la Costa de la Font Vella es conserva un mural figuratiu que representa la font original i la vida pagesa, amb proporcions molt naturals i relacionades amb l'ús d'aquesta construcció.

## Notes

* 1 2 3 4 5 «Font Vella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Font Vella». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Rafael Cabrisas i Palau

Rafael Cabrisas i Palau (Cadaqués, Alt Empordà, 8 d'octubre de 1888 - 29 d'abril de 1950) fou un instrumentista i compositor de sardanes.
Només va rebre lliçons del seu pare i va adoptar una tendència autodidàctica, interpretant piano, clarinet i contrabaix, i conreant també la composició. Ell si que va exercir l'ensenyança musical i pels volts dels anys 40 comptava amb un historial destacable a la seva vila nadiua, quasi sempre practicat desinteressadament, un dels seus alumnes fou en Joan Puig i Fornis. Una de les seves sardanes: Cap de Creus, s'ha mantingut constant en les programacions.
Era fill de Sebastià Cabrisas Deulovol, pastisser, i d'Anna Palau Riberas, ambdós de Cadaqués. Es va casar amb Catalina Gironés Macau (1889 – 1956), de Cadaqués, i el matrimoni va tenir quatre fills: Francesca, Anita traspassada essent infant, Sebastià i Anita.
Algunes de les seves sardanes són:
* Cap de Creus,
* Illa de Messina,
* La meva Agneta,
* Posta desol,
* L'hort d'en Sanes,
* El peu-pulidó,
* Margarindoia,
* L'últim amor,
* Plou i fa sol,
* Tot menjant blat de moro,
* Cala torta.

## Referències

* ↑ http://www.ddgi.cat/quiosc/recursos/publicacio/exemplarDigital/diccionari-biografic-de-l-alt-emporda.pdf
* Carles Riera, Josep Maria Serracant, Josep Ventura Diccionari d'autors de sardanes i de música per a cobla Girona: SOM, 2002

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Damastes

«Damastes» té aquests significats:
* Damastes (historiador), historiador grec, contemporani d'Heròdot i d'Hel·lànic de Lesbos
* Damastes (mitologia)
* Damastes (aranya), gènere d'aranyes
# Llista de governadors de Baixa Califòrnia Sud

Aquesta és la llista de governadores de Baixa Califòrnia Sud. L'estat de Baixa Califòrnia Sud fou admès com a estat mexicà el 8 d'octubre de 1974. Félix Agramont Cota, últim governador de l'antic territori, va servir com a primer governador de Baixa Califòrnia Sud, des de la creació de l'estat l'octubre de 1974 fins a abril 1975. Angel César Mendoza Arámburo va prendre possessió com a primer governador de Baixa Califòrnia Sud el 6 d'abril de 1975.

## Governadors del Territori Federal Sud de la Baixa Califòrnia

* (1924-1928): Agustín Arriola Martínez
* (1928-1931): Agustín Olachea Avilés
* (1931-1932): Ruperto García de Alba
* (1932-1938): Juan Domínguez Cota
* (1938-1941): Rafael M. Pedrajo
* (1941-1946): Francisco J. Múgica
* (1946-1956): Agustín Olachea
* (1956-1959): Petronilo Flores
* (1959): Lucino M. Rebolledo
* (1959- 1965): Bonifacio Salinas Leal
* (1965-1970): Hugo Cervantes del Río
* (1970-1974): Félix Agramont Cota

## Governadors de l'Estat Lliure i Sobirà de Baixa Califòrnia Sud

* (1975-1981): Ángel César Mendoza Arámburo
* (1981-1987): Alberto Alvarado Arámburo
* (1987-1993): Víctor Manuel Liceaga Ruibal
* (1993-1999): Guillermo Mercado Romero
* (1999-2005): Leonel Cota Montaño
* (2005-2011): Narciso Agúndez Montaño
* (2011-2015): Marcos Alberto Covarrubias Villaseñor

## Referències

* 1 2 Juárez Mejía, Pedro «Fallece Félix Agramont Cota, primer governador de BCS». La Crónica de Hoy, 12-05-2013 [Consulta: 25 maig 2013]. Arxivat 2013-05-12 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-05-12. [Consulta: 20 desembre 2013].

## Enllaços externs

* (anglès) Governadors d'estats de Mèxic a rulers.org
* (castellà) Llista de governadors de Baixa Califòrnia Sud Arxivat 2014-02-28 a Wayback Machine.
# Cosmopterosis

Cosmopterosis és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Cosmopterosis hispida Solis in Solis, Metz & Janzen, 2009
* Cosmopterosis jasonhalli Solis in Solis, Metz & Janzen, 2009
* Cosmopterosis spatha Solis in Solis, Metz & Janzen, 2009
* Cosmopterosis thetysalis (Walker, 1859)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 10 febrer 2011].
# Cornwallita

La cornwallita, o cornwal·lita, és un mineral de la classe dels arsenats. Va ser anomenada així el 1846 per František Xaver Maximilian Zippe, per Cornualla, Anglaterra, la seva localitat tipus. És dimorf de la cornubita, i isostructural amb la pseudomalaquita, el seu anàleg d'arsènic.

## Característiques

La cornwallita és un rar mineral de coure amb fórmula Cu₅(AsO₄)₂(OH)₄. És el dimorf triclínic de la cornubita. Cristal·litza en el sistema monoclínic, predominantment de color verd amb un hàbit que forma radis o incrustacions fibroses. Forma una sèrie de solució sòlida amb la pseudomalaquita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cornwallita pertany a «08.BD - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ = 2:1» juntament amb els següents minerals: pseudomalaquita, reichenbachita, arsenoclasita, gatehouseïta, parwelita, reppiaïta, ludjibaïta i cornubita.

## Formació i jaciments

Es presenta com un mineral secundari a la zona oxidada dels dipòsits de sulfur de coure, amb presència tant de coure com d'arsènic. Els minerals associats a la cornwallita inclouen: olivenita, cornubita, arthurita, clinoclasa, calcofil·lita, strashimirita, lavendulana, tirolita, spangolita, austinita, conicalcita, brochantita, atzurita i malaquita.
Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina «Iris 18» d'Escornalbou, a Riudecanyes (Baix Camp, Tarragona).

## Referències

* ↑ «Cornwallite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 juny 2014].
* ↑ «Cornwallite-Pseudomalachite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 juny 2014].
* ↑ Joan Vinyoles Verdaguer · Josep Lluís Garrido Rufaste · Adolf Cortel Ortuño · Josep Carreras Peñalvert «La mina "Iris 18" (grup miner "Porvenir") d'Escornalbou, Riudecanyes, el Baix Camp, Tarragona, Catalunya, Espanya». Mineralogistes de Catalunya [Barcelona], 13, 2, 01-11-2019, pàg. 3-46 [Consulta: 24 novembre 2023].
# Cort Imperial de Kyoto

La Cort Imperial de Kyoto va ser el govern nominal del Japó des del 794 fins al 1868, al començament de l'era Meiji (1868-1912), on la Cort va ser traslladada a Tòquio i va ser integrat al govern de la Restauració Meiji.
Quan Minamoto no Yoritomo va crear el Shogunat Kamakura el 1185, el poder va passar a estar en mans dels shōgun, que tenien frecs amb els Emperadors del Japó. Aquesta situació es perllongaria fins a mitjans del segle xix, quant els shōguns i el sistema feudal japonès va desaparèixer amb la Restauració Meiji. Abans d'això, el poder polític pertanyia a la classe aristocràtica, culta i amb gran influència xinesa, que prenia partit per un o altre membre de la família imperial, i en algunes èpoques eren els qui veritablement governaven el Japó.

## Vegeu també

* Kyōto Gosho
* Cases dels Cinc Regents
# Llibres de la Bíblia

Els Llibres de la Bíblia van ser escrits per diversos personatges de la història, tant hebrea a l'Antic Testament com grecocristiana al Nou Testament.
L'Antic Testament es compon, segons el cànon, de 39 llibres per als protestants, de només 5 llibres per a la religió jueva (que inclouen agrupats els mateixos 39 que reconeixen com a inspirats els protestants), de 46 llibres per a l'Església Catòlica (49 si s'expliquen de manera separada el Capítol 6 del Llibre de Baruc, i els capítols 13 i 14 del Llibre de Daniel), i fins a 53 per a les diferents esglésies cristianes ortodoxes.
El Nou Testament, que no es troba en els escrits jueus, es compon de 27 llibres per a tots els grups de confessió cristiana.
Així, el total de llibres de la Bíblia varia segons el cànon. Els primers cristians van utilitzar el cànon alexandrí, una traducció de l'hebreu al grec que incloïa una sèrie de llibres que van ser rebutjats del cànon de la Tanakh jueva, i van ser rebuts per l'església cristiana dels primers segles. A l'església catòlica es diu a aquests llibres deuterocanònics. Els protestants els han anomenat apòcrifs. Les esglésies cristianes orientals i ortodoxes inclouen en els seus Bíblies de quatre a vuit textos en addició a aquests, i rebutgen l'ús occidental de distingir-los dels protocanònics.

## Llibres de l'Antic Testament

El text hebreu original consistia solament de consonants. Els llibres de la Torà (nom amb què els jueus coneixen els primers cinc llibres de la Bíblia, o Pentateuc) generalment tenen noms basats en la primera paraula prominent de cada llibre. No obstant això, els noms en català no són traduccions de l'hebreu, sinó estan basats en els noms en grec creats per la traducció anomenada Septuaginta, que es basa en els noms rabínics que descriuen el contingut temàtic de cada llibre.

## Llibres del Nou Testament

En general, entre les denominacions cristianes, el cànon del Nou Testament està format per una llista acordada de 27 llibres, tot i que l'ordre dels llibres pot variar. L'ordre dels llibres és el mateix per als grecs ortodoxos, catòlics romans, i la tradició protestant. Les tradicions de l'Església ortodoxa eslava, Església Apostòlica Armènia i Església Ortodoxa Etíop tradicions tenen diferents ordres dels llibres del Nou Testament.

## Referències

* ↑ Cànon alexandrí
# Llibres dels Reis

El Primer dels Reis és un dels llibres de l'Antic Testament, que segueix al Segon de Samuel. El seu nom ve donat perquè formava una unitat amb el llibre Segon dels Reis i amb la història de Samuel, però la seva mida va aconsellar els cronistes de dividir-lo. Analitza la història dels regnes de Judà i Israel entre el 1015 aC i el 586 aC, especialment el regnat del Rei Salomó i la història del temple de Jerusalem.
El Segon dels Reis és un llibre de l'Antic Testament que segueix al Primer dels Reis, amb el qual formava originàriament una unitat. En ell s'explica la història dels regnes d'Israel i Judà des de la mort del rei Salomó (de forma paral·lela). L'objectiu fonamental, però, no és fer un relat històric fidel sinó explicar com el poble jueu viu la llei divina, encarnada simbòlicament en el Temple. Això justifica que el final del llibre, que narra justament la destrucció dels regnes, sigui tan breu malgrat la transcendència de l'assumpte: és només una conseqüència, conclusió de la tesi principal que s'ha de romandre fidel a la fe o sobrevenen càstigs.

## Referències

* ↑ (castellà) http://www.biblegateway.com/passage/?search=1+Reyes+1&version=NTV Biblegateway.com
* ↑ (castellà) http://www.biblegateway.com/passage/?search=2+Kings+1&version=NTV Biblegateway.com
* ↑ (anglès) Llibres dels Reis a l'Enciclopèdia jueva.

## Enllaços externs

* (anglès) traducció hebrea de la Jewish Publication Society: 1 Reis Arxivat 2011-07-03 a Wayback Machine. i 2 Reis Arxivat 2011-07-03 a Wayback Machine. a la web Mechon-Mamre Arxivat 2011-08-07 a Wayback Machine.
* (anglès) traducció hebrea de Judaica Press: Melachim I - Reis I i Melachim II - Reis II, amb comentaris de Raixí.
* (anglès) מלכים א Melachim Aleph - Reis A Arxivat 2011-07-03 a Wayback Machine. i מלכים ב Melachim Bet - Reis B Arxivat 2011-07-03 a Wayback Machine.: text original en hebreu i traducció en anglès.