OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernat Vila

Bernat Vila fou un matemàtic barceloní del segle xvi.
No es coneix res del cert de la seva vida. Només se'n conserva un exemplar a la Biblioteca de Catalunya del seu llibre Reglas brevs de arithmetica: ab la theorica y art pera inventarlas y trobarlas axi pera les monedas de Cathalunya com altres reglas de diuerses condicions publicat el 1596 a Barcelona, a la impremta de Jaume Cendrat. Segons sembla el llibre es va reeditar el 1612. Aquest text, d'estimable valor pedagògic, reflecteix de forma clara l'activitat mercantil de la ciutat i és una important font per conèixer els sistemes monetaris dels països mediterranis: Castella, Sardenya, Perpinyà, Nàpols, etc. i és un dels pocs llibres científics escrit en català de la segona meitat del segle xvi.

## Referències

* ↑ Mayordomo Garcí-Chicote, pàgina 90.
* ↑ Mayordomo Garcí-Chicote, pàgina 93.
* ↑ Cifuentes i Comamala, Lluís. La ciència en català a l'Edat Mitjana i el Renaixement. Publicacions i Edicions de la Universitat de Barcelona, pàgina 77. ISBN 84-475-3120-1.

## Bibliografia

* Mayordomo García-Chicote, Francisco. La Taula de Canvis: Aportación a la historia de la contabilidad valencian (en castellà). Universitat de València, 2002. ISBN 9788437054278.

## Enllaços externs

* «Bernat Vila». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Reglas brevs de arithmetica a Google Books
# Bernat cocoi

El bernat cocoi (Ardea cocoi) és una espècie d'ocell de la família dels ardèids (Ardeidae) pròpia de rius, llacunes, aiguamolls i pantans de la zona neotropical, des de l'est de Panamà, Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Guaiana cap al sud, fins al centre de Xile i l'Argentina.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 210. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Papa Vitalià

Vitalià (Segni, Lacio 600 - Roma 672) va ser Papa de l'Església Catòlica de l'any 657 al 672.
Va ser elegit el maig de 657 i consagrat el 30 de juliol del mateix any. El seu papat va coincidir amb la visita de l'emperador romà d'Orient, Constant II a la ciutat de Roma, que després de visitar les basíliques va ordenar el saqueig de la ciutat.
Al cap de poc temps el bisbe Mauri de Ravenna va sol·licitar a l'emperador emancipar-se del poder del Papa. Vitalià el va excomunicar, però la seu de Ravenna va ser independent durant 10 anys.
Llavors l'emperador va morir a Sicília i el suport del papa a l'hereu legítim, Constantí Pogonat, va facilitar-li l'accés al tron, cosa que va permetre una millora de les relacions entre Roma i Constantinoble.
Va morir el 27 de gener del 672 a Roma. Va ser enterrat a la basílica de Sant Pere del Vaticà.

## Referències

* ↑ «Saint Vitalian» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 22 desembre 2022].
* 1 2 3 Cheney, David. «Pope Vitalian» (en anglès). Catholic Hierarchy. [Consulta: 22 desembre 2022].
# Papa Zacaries

Zacaries (690? - 752) va ser papa de l'Església Catòlica (741-752). Amb prou feines se sap res de la seva vida abans de ser coronat papa. En els primers anys del pontificat, Zacaries va aconseguir que els llombards (poble germànic que va ocupar el nord de l'actual Itàlia), tornessin algunes ciutats a l'Església.
Fora de la península Itàlica, Zacaries va contribuir a fer que Pipí el Breu, destronés a Khilderic III, últim rei merovingi. Pipí el breu, majordom de palau, era l'home fort que governava en la pràctica al poble franc, i Khilderic III un rei dèbil amb el qual s'acabaria el llinatge de Clodoveu. En aquesta situació, per legitimar la seva planejada usurpació del tron, Pipí el Breu va fer al papa una comprometedora consulta carregada en aparença d'ingènua recerca de la conducta ortodoxa: «Qui ha de ser el rei dels francs? Aquell que exerceix la reialesa en la pràctica o aquell que l'ostenta nominalment?». El papa va acabar la qüestió amb aquest veredicte «Qui ho és de fet, sigui-ho de dret».
Així va néixer una forta relació de vincles polítics i religiosos entre el papat i la dinastia carolíngia, fundada per Pipí. Zacaries va enviar l'arquebisbe Bonifaci perquè coronés Pipí el Breu com a rei dels francs en nom seu.

### Obres civils

Zacaries va fer erigir l'església original de Santa Maria sopra Minerva sobre un antic temple dedicat a Minerva, a prop del Panteó. També va restaurar el palau del Laterà, molt decaigut, i va traslladar la relíquia del cap de Sant Jordi a l'església de San Giorgio al Velabro.
A Roma hi havia alguns mercaders venecians que compraven esclaus per a vendre'ls als regnes musulmans de l'Àfrica. Sembla que Zacaries va prohibir aquest tràfic, després de comprar els esclaus i donar-los a llibertat.

## Referències

* ↑ Mata, Jordi; Garrido, David «Carlemany, el pare d'Europa» (paper). Sàpiens [Barcelona], núm.137 editorial = Sàpiens Publicacions, 01-12-2013, p.24-32. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Butler, Alban. «Zachary, Pope and Confessor». A: The Lives of the Fathers, Martyrs, and Other Principal Saints. III. Dublín: James Duffy, 1866.
* ↑ Stefan K. Stantchev Spiritual Rationality: Papal Embargo as Cultural Practice. Oxford University Press, 3 Jul 2014, p. 28. ISBN 9780191009235.
* ↑ Annali d'Italia: Dall'anno 601 dell'era volare fino all'anno 840, by Lodovico Antonio Muratori, Giuseppe Catalani, Monaco (1742); page 298.
# Beech Mountain

Beech Mountain és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 310 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Beech Mountain tenia 310 habitants, 145 habitatges i 95 famílies. La densitat de població era de 18 habitants per km².
Dels 145 habitatges en un 15,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,3% hi vivien parelles casades, en un 2,8% dones solteres, i en un 33,8% no eren unitats familiars. En el 21,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,45.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 12,6% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 24,8% entre 25 i 44, un 33,9% de 45 a 60 i un 22,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.500 $ i la renda mediana per família de 52.813 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.031 $ mentre que les dones 22.000 $. La renda per capita de la població era de 26.799 $. Entorn del 2,8% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Beech Mountain». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Beech Mountain». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Guetaïet el Baharia

Guetaïet el Baharia és una petita illa de la costa sud-oest de Gerba, entre el cap de Ras el Jorf i el port d'Ajim. Tanca per l'oest l'estret d'El Jorf que separa el continent de l'illa de Gerba, deixant dos pasos al nord i sud. Se situa al golf de Gabes.
# Guettardita

La guettardita és un mineral de plom, arsènic, antimoni i sofre, químicament és un sulfur de fórmula química PbAsSbS₄, de color negre grisós i una densitat de 5,26-5,39 g/cm³, cristal·litza en el sistema monoclínic. El nom fou posat en honor del geòleg, mineralogista i botànic francès Jean Étienne Guettard (1715-1786). Fou descoberta entre 1961 i 1966 al voltant de Madoc, Ontario, Canadà, pel mineralogista canadenc John L. Jambor (1936-2008).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la guettardita pertany a «02.HC: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb només Pb» juntament amb els següents minerals: argentobaumhauerita, baumhauerita, chabourneïta, dufrenoysita, liveingita, parapierrotita, pierrotita, rathita, sartorita, twinnita, veenita, marumoïta, dalnegroïta, fülöppita, heteromorfita, plagionita, rayita, semseyita, boulangerita, falkmanita, plumosita, robinsonita, moëloïta, dadsonita, owyheeïta, zoubekita i parasterryita

## Referències

* ↑ Riba, O.; Melgarejo, J.C.; Mata, J.M. Vocabulari de mineralogia. Segons les normes de la International Mineralogical Association. Amb equivalències angleses. Edicions Universitat Barcelona, 2000. ISBN 9788493100100 [Consulta: 3 abril 2012].
* ↑ Makovicky, E.; Topa, D.; Tajjedin, H.; Rastad, E.; Yaghubpur, A. «THE CRYSTAL STRUCTURE OF GUETTARDITE, PbAsSbS4, AND THE TWINNITE-GUETTARDITE PROBLEM». The Canadian Mineralogist, 50, 2, 01-04-2012, pàg. 253–265. DOI: 10.3749/canmin.50.2.253 [Consulta: 9 novembre 2023].
* ↑ Anthony, J.W.; Bideaux, R.A.; Bladh, K.W. [et al.].. «Guettardite». A: Handbook of Mineralogy (pdf). Chantilly, EUA: Mineralogical Society of America, 2005 [Consulta: 30 març 2012].

## Enllaços externs

* Descobriment de la guettardita en francès.
# Pap

Pap és el nom dels següents personatges:
* Pap d'Alexandria, geòmetra grec
* Pap (família)
** Marc Emili Pap, dictador el 321 aC
** Quint Emili Pap, dues vegades cònsol el 282 aC i el 278 aC
** Luci Emili Pap (cònsol), cònsol el 225 aC
** Luci Emili Pap (pretor), pretor el 205 aC
* Pap (anatomia dels ocells)
Viccionari
# Benifaraig

Benifaraig és una pedania del municipi de València, en plena Horta Nord, a 5 km de ciutat, al límit amb el terme d'Alfara del Patriarca i Montcada. S'accedeix per la carretera CV-315 o camí de Montcada que uneix la ciutat amb les pedanies del nord. L'empresa municipal d'autobusos EMT compta amb diverses parades de la línia 26.

## Història

L'alqueria de Benifaraig es va fundar entre el 1092 i el 1102. Jaume I la donà a Ximén Pérez d'Arenós en 1241 després de conquistar-la. En 1251 Pérez d'Arenós va cedir el lloc, juntament amb Massarrojos, a l'Orde del Temple, en canvi del lloc d'Albentosa (al Regne d'Aragó). A l'extingir-se el Temple, les propietats van passar a l'Orde de Montesa. La població del lloc era d'unes 80 persones en 1510, i gairebé es va duplicar a principis de 1600, encara que va disminuir posteriorment. La seua autonomia va acabar el 18 d'agost de 1900 quan es va annexionar a la ciutat de València.
El CP Manuel González Martí de Benifaraig va sol·licitar obrir noves línies en valencià per al curs 2010/11 però aquestes es varen denegar.

## Demografia

Evolució demogràfica de Benifaraig :
| | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1986 | 2001 | 2005 | 2009 |
| Població | 722 | 538 | 766 | 834 | 1.048 | 809 | 903 | 1.023 | 1.002 | 938 | 942 | 1.026 |

## Monuments

* Església de Santa Maria Magdalena. Es va edificar a principis del segle xvii sobre la capella de l'antic palau del senyor, del que no queden vestigis. Sobre la seva portada es llegix la inscripció "Ave María 1686". La façana és de maó, com el campanar, de tres cossos. Té nau única amb capelles en els contraforts i està coberta per volta de canó.
* Casa de la Sirena. Està integrada en el nucli urbà de Benifaraig encara que pertany al municipi d'Alfara del Patriarca. Es tracta d'una de les escasses alqueries fortificades que encara queden en la comarca de l'Horta. Encara que la façana es troba en un relatiu bon estat l'abandó de la finca es deteriore ràpidament.

## Festes

Les Festes patronals estan dedicades a Santa Maria Magdalena i al Santíssim Crist Vertader i se celebren a final de juliol i principi d'agost.

## Referències

* ↑ Camps es nega a obrir noves línies en valencià - Les sol·licituds, denegades de forma extraoficial
# Palau Contarini del Bovolo

El Palau Contarini del Bovolo (també anomenat Palau Contarini dal Bovolo Minelli) és un petit palau de Venècia, molt conegut per la seva escala de caragol exterior, que té un gran nombre d'arcs, i que és coneguda com la Scala Contarini del Bovolo (del caragol). El palau està situat prop del carrer Campo Manin, al costat del Pont de Rialto.

## Història

El palau va ser dissenyat i construït en la seva forma actual al segle xv per l'arquitecte Giovanni Candi com una de les residències de la ciutat de la família Contarini. Es creu que Giorgio Spavento va ser el responsable de l'addició de la gran escala de cargol a l'exterior el 1499. Aquesta escala porta a una galeria, des d'on s'ofereix una vista panoràmica sobre algunes de les teulades de la ciutat.
El Palazzo del Bovolo va ser escollit per Orson Welles com una de les ubicacions principals (la casa de Brabantio) per a la seva adaptació de 1952 de l'Otel·lo de Shakespeare, i l'escala ocupa un lloc destacat a la pel·lícula.
Del 2015 al 2016 es van fer obres de restauració a l'escala, motiu pel qual durant aquests anys va estar tancada al públic.

## Referències

* ↑ «Contarini del Bovolo: The Snail House of Venice». Venice Sights, UK. Arxivat de l'original el 29 setembre 2011. [Consulta: 26 agost 2011].
* ↑ «Venice - Bovolo House». European POI. Arxivat de l'original el 30 novembre 2011. [Consulta: 26 novembre 2011].
* ↑ Garis, Robert. The Films of Orson Welles. Cambridge University Press, 2004, p. 152. ISBN 978-0-521-64972-8.
* ↑ «Scala Contarini del Bovolo». Arxivat de l'original el 2006-05-07. [Consulta: 28 agost 2006].
# Palau Corsini

El Palau Corsini (Palazzo Corsini, oficialment i en italià) és un palau de Roma (Itàlia), situat en el barri de Trastevere, carrer Via della Lungara, 10. És una de les dues seus de la Galleria Nazionale d'Arte Antica; l'altra és el Palau Barberini. Està al costat de la Vila Farnesina. El seu aspecte actual pertany a l'estil barroc tardà.

## Història

Es va erigir en el segle xv com vila de la família Riario. Durant el període 1659-1689 va ser la residència de Cristina de Suècia, qui després de la seva conversió al catolicisme va abdicar del tron i es va traslladar a viure a Roma. Sota el seu mecenatge, va ser el lloc on es va reunir per primera vegada la romana Accademia dell'Arcadia. El 1736 la va adquirir el cardenal Neri Corsini, nebot de Climent XII i va encarregar a Ferdinando Fuga la seva reconstrucció, a la qual es deu la seva imatge barroca actual.
Durant l'ocupació napoleònica de Roma, en el palau va viure José Bonaparte. Actualment, alberga algunes oficines de l'Acadèmia Nacional de Ciències (Accademia dei Lincei) i la Galeria Corsini (que forma part del Museu Nacional d'Art Antiga).

## La col·lecció

La Galleria Nazionale d'Art Antica di Palazzo Corsini és una destacada col·lecció que inclou un Sant Joan Bautista de Caravaggio i el famós Venus i Adonis de José de Ribera. Ocupa el primer pis del palau.
* Caravaggio, Sant Joan Baptista
* José de Ribera, Venus i Adonis
* Luca Carlevarijs, Paisatge de Venècia
* Luca Carlevarijs, Vista de Venècia, amb el Palau dels Dogos
# Barraques de pedra seca d'Alcover

Les Barraques de pedra seca d'Alcover són un conjunt de construccions de pedra repartides pel terme municipal d'Alcover (Alt Camp) incloses en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un tipus de construcció feta amb pedra planenca, generalment calcària. Les barraques presenten gran varietat de distribucions internes i de formes. Poden tenir d'una a tres estances i poden ser de planta quadrada, rectangular, circular, i en molts casos combinada. Les seves dimensions poden oscil·lar entre 1'20 m i 3'30 m de costat o diàmetre, i l'alçada acostuma a ser d'uns 2 m. Tenen una única obertura, una porta, que pot adoptar diverses solucions, arc de mig punt, llinda o mixta. La coberta és generalment de volta, construïda per aproximació de pedres inclinades cap a fora a fi que no deixin entrar l'aigua. El tipus de construcció s'anomena de pedra en sec, és a dir, de pedres que no estan unides per cap mena d'argamassa. Totes aquestes construccions presenten una petita cavitat a la part interna del mur, arran de terra, per guardar el càntir. Rubió i Bellver l'anomena "cocó".

## Història

Rubió i Bellver, en el seu estudi sobre aquest tipus de construccions, les relaciona amb les que encara es conserven a la península del Sinaí (Nauamïs), que semblen tenir el seu origen en temps prehistòrics. També se'n troben en altres zones del Mediterrani, principalment associades amb el conreu de la vinya. Així doncs, l'autor dedueix que les tècniques de construcció de les barraques es remunten a temps remots i han arribat als nostres dies per transmissió generacional.

## Referències

* 1 2 «Barraques de pedra seca d'Alcover». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 febrer 2016].
# Casa Bach (Vic)

La Casa Bach és una obra barroca de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres de planta baixa i tres plantes pis. És un edifici model des del punt de vista de la composició. La façana és plana i distingeix clarament els cossos de l'edifici. El basament és format per dos arcs que introdueixen dos eixos verticals que estructuren les obertures de les plantes primera i segona. La tercera planta, amb una galeria de vuit finestretes en fila acabades en arc de mig punt que, amb la motllura de l'ampit, la cornisa i el gran ràfec inclinat constitueix el coronament de l'edifici.
La façana presenta grans obertures a ran de carrer i observem que en els pisos successius van disminuint de mida. Els forjats estan marcats a la façana mitjançant motllures. Tota la façana és de pedra picada. El ràfec és de fusta i les baranes de ferro forjat.
El façana que dona a la rambla Davallades és obra del mestre d'obres Josep Illa (1905).

## Història

Aquest edifici constitueix una casa senyorial construïda segurament a principis del segle xviii, quan s'estaven renovant molts edificis a la ciutat i segons ens indica una inscripció a la façana.
Joan Ramon Triadó ens diu de l'edifici: el canvi estilístic de les fesomies de les ciutats es feu de manera puntual amb l'afegit de balcons i l'addició de motllures que ornaven les obertures de les cases. Un bon exemple és la plaça del Mercadal a Vic on el nou estil és palès a la present façana, on l'amplada de l'espai de la plaça fa possible unes solucions noves sense cap mena de condicionant. (pàg 68)
Manuel Gausa deia, l'any 1945, referint-se a la casa: "de deliciosa composición levantada probablemente en el segle xvii, con detalles renacentistas y reminiscencias góticas decadentes en los dinteles de los balcones superiores. Sillares de las canteras de San Bartomeu del Grau, con los cuales se han obtenido finas molduras. Tiene un saliente alero, protector de toda la fachada, digno de ser imitado". (pàg 57)
A l'arxiu municipal s'ha trobat un expedient d'obra que podria correspondre a la mateixa finca, però pel cantó de la Rambla de les Davallades. Es tractava de construir un cos d'edificació segons la nova alineació a càrrec del mestre d'obres Josep Illa a l'any 1905.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa Bach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Mary Moodley

Mary Moodley o Tia Mary (1913-23 d'octubre de 1979) va ser una sindicalista i activista anti-apartheid de Sud-àfrica.
Moodley fou membre activa en el South African Congress of Trade Unions (SACTU), la Food and Canning Workers Union —amb els qui treballava els anys 1950 a Rand de l'Est—, el Congrés Nacional Africà (ANC), la Federació de Dones Sud-africanes i fundadora del South African Coloured People's Congress (SACPO).
El 1960, durant la declaració de l'Estat d'Emergència per part del govern sud-africà, va ser detinguda, i el 1963 fou bandejada sota ordre de la Llei de supressió del comunisme de 1950, que va prohibir formalment al Partit Comunista de Sud-àfrica i qualsevol partit o grup que subscrigués el comunisme d'acord amb una definició singularment àmplia del terme. No va poder participar més en sindicats, ni assistir a reunions, i fou confinada al seu barri de Benoni. El 1964, va ser detinguda i sentenciada sota la Llei dels 90 dies, ja que havia estat ajudant a fugitius a sortir de Sud-àfrica. La seva prohibició, que era inicialment de cinc anys, es va anar renovant constantment i, fins i tot per anar a l'hospital, havia de demanar un permís a les autoritats locals. Finalment li fou aixecada el 1977, dos anys abans de la seva mort.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «60 Iconic Women — The people behind the 1956 Women's March to Pretoria (41-50)». Mail & Guardian. [Consulta: 21 desembre 2017].
* 1 2 Group Democracy, 2000, p. 35.
* ↑ Berger, 1992, p. 168.
* 1 2 «Mary Moodley». South African History. [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ Group Democracy, 2000, p. 34.
* ↑ «Segregationist Legislation Timeline 1856-1979». South African History Online. [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ United Nations Centre against Apartheid, 1969, p. 31.

## Bibliografia

* Berger, Iris. Threads of solidarity: women in South African industry, 1900-1980. Bloomington, IN: Indiana University Press, 1992. ISBN 9780852550779.
* Group Democracy. Women marching into the 21st century: wathint' abafazi, wathint' imbokodo. Pretoria: Human Sciences Research Council, 2000. ISBN 9780796919663.
* United Nations Centre against Apartheid «Opponents to Apartheid Subjected to Banning Orders in South Africa». Department of Political and Security Council Affairs, 1969. Arxivat de l'original el 19 de juny 2022. DOI: 10.5555 [Consulta: 21 desembre 2017].
# Institut d'Estadística de Turquia

L'Institut d'Estadística de Turquia (en turc Türkiye İstatistik Kurumu o TÜİK, conegut normalment com a TurkStat) és l'agència governamental turca encarregada d'elaborar les estadístiques oficials de Turquia, la seva població, recursos, economia, societat i cultura. Va ser fundat el 1926 com a Merkezi İstatistik Dairesi i té la seu a Ankara. El 2005 va prendre la seva denominació actual. El seu director des del 2020 és Ömer Demir.

## Referències

* ↑ Brief History, turkstat.gov.tr → About Us

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès) (turc)
# Beck (desambiguació)

* No s'ha de confondre amb Bech.
«Beck» té aquests significats:
# Berdeniella belmontica

Berdeniella belmontica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: França.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Muséum National d'Histoire Naturelle (Ed), 2003-2012. National Inventory of Natural Heritage (francès)
* ↑ TELA INSECTA - Le réseau de l'entomologie Francophone Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Zur Situation der Gattung Berdeniella (Vaillant, 1976) in Europa (alemany)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Berdeniella betrandi

Berdeniella betrandi és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Espanya.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)