OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Supertramp (àlbum)

Supertramp és l'àlbum debut de la banda anglesa de rock progressiu Supertramp, llançat el juliol del 1970. De vegades ha estat publicat amb el títol Now and Then.
El disc es va gravar als estudis Morgan Sound, al nord de Londres, entre Febrer i Març de 1970. El grup va voler començar cada sessió de gravació a mitjanit perquè pensaven que així es creava una atmosfera especial.
En aquest àlbum Rick Davies componia els acords, Roger Hogdson feia les melodies i Richard Palmer escrivia les lletres.

## Rebuda i crítiques musicals

La resposta de la crítica a l'àlbum va ser generalment positiva, amb una ressenya de Judith Simons a Daily Express comentant: "Aquest àlbum de debut d'un grup de músics-poetes prometedors és bastant més melòdic que la majoria de discos que passen sota el segell de pop progressiu. Malgrat això, l'àlbum era un disc comercial".
En la seva crítica retrospectiva, AllMusic va dir que l'àlbum estava "inundat de meandres instrumentals pretensiosos, amb major èmfasi i atenció als teclats i guitarres que a l'escriptura i a l'efectivitat global de la música". Tot i això, van admetre que la "barreja d'ardor i subtilesa" de l'àlbum era atractiva.
L'agost de 1970, el grup va fer una actuació de presentació al Club Revolution de Londres, en la qual segons Richard Palmer, tot i que només van tocar un parell de cançons, van ser totalment ignorats pels periodistes allà reunits.

## Llista de cançons

Totes les cançons escrites i compostes per Rick Davies, Roger Hodgson i Richard Palmer.
Tores les veus principals per Roger Hodgson i Richard Palmer.

## Músics

* Richard Davies – òrgan (Tracks 2-5, 7-10), piano (Tracks 1, 7, 8, 10), piano elèctric (Tracks 2, 7, 9), harmònica (Track 2), veus principals i de suport
* Roger Hodgson – baix, guitarra acústica (Tracks 1, 6, 10), cel·lo (Tracks 3, 4), flageolet (Tracks 5, 8, 9), veus principals i de suport
* Richard Palmer – electric guitar, guitarra acústica, balalaika (Track 4), veus principals i de suport
* Robert Millar – percussions, percussions

### Producció

   * Supertramp – productor
   * Robin Black – enginyer

## Referències

* 1 2 3 Fuentes, Abel; Lago, Juan. «Entrevistas en exclusiva: Richard Palmer» (en castellà). THE LOGICAL WEB, 24-01-2011. [Consulta: 18 maig 2020].
* 1 2 Melhuish, Martin. The Supertramp Book (en anglès). Toronto, Canada: Omnibus Press, 1986, p. 33.
* ↑ DeGagne, Mike. «Supertramp» (en anglès). Allmusic. [Consulta: 18 maig 2020].
# Supertot

Supertot és una obra de teatre escrita pel dramaturg Josep Maria Benet i Jornet l'any 1973 per encàrrec del grup de folk eivissenc U de Cuc.

## Gènesi de l'obra

L'estiu de 1972 van proposar a Josep M.Benet i Jornet que escrivís una obra de teatre per a un públic infantil. Com que volia fer un teatre popular, que despertés l'interès de tots els públics, va buscar aquell punt en què el món dels adults i el món dels més joves coincideixen; i va trobar, en les lectures dels còmics (Patufet o tebeos, en deien abans), els temes i les imatges per escriure l'obra de teatre titulada Supertot.
El títol de l'obra i el nom del personatge principal remeten a un dels herois de la mitologia del segle XX: Superman.

## Argument

Supertot, un heroi amb poders sobrenaturals, ha estat creat per mister Jones. Porta una doble vida de periodista i superheroi, està enamorat de Gladys i rivalitza pel seu amor amb Jimmy, un company de feina. La ciutat està atemorida per les accions de la malèfica secta del Gran Drac i Supertot és l'encarregat de destruir-la i fer justícia. Però ell no sap que, en realitat, mister Jones és el cap d'aquesta secta.

## Bibliografia

* Josep Maria Benet i Jornet (obra), Cèlia Riba (introducció i propostes de treball). Taller de fantasia. Supertot. 1a edició. Edicions 62, 2008. ISBN 9788429760972.

## Referències

* ↑ Fitxa del llibre ed 62
* ↑ Isabel Tejerina Lobo Estudio de los textos teatrales para niños, p. 48
* ↑ Fitxa a sotacabina.com
# Stützita

La stützita o stuetzita és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser descoberta l'any 1951 en una mina de Sacaramb (Romania), i el seu nom fou posat en honor del mineralogista austríac Andreas Xavier Stütz (1747-1806).

## Característiques

La stützita és un mineral d'argent i tel·luri, un tel·lurur de composició variable, no estequiomètrica, (berthòl·lid), de fórmula química Ag$_{5-x}$Te₃ on x pot variar entre 0,24 i 0,36. És de color gris plom fos, i la seva duresa és 3,5 a l'escala de Mohs. La seva densitat és de 8 a 8,18 g/cm³. Cristal·litza en el sistema hexagonal, trobant-se comunament de manera massiva, compacte o granular. Està químicament relacionat amb l'empressita. És usat com a mena de tel·luri i plata
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la stützita pertany a «02.BA: sulfurs metàl·lics amb proporció M:S > 1:1 (principalment 2:1) amb coure, argent i/o or» juntament amb els següents minerals: calcocita, djurleita, geerita, roxbyita, anilita, digenita, bornita, bellidoita, berzelianita, athabascaïta, umangita, rickardita, weissita, acantita, mckinstryita, stromeyerita, jalpaïta, selenojalpaïta, eucairita, aguilarita, naumannita, cervel·leïta, hessita, chenguodaita, henryita, argirodita, canfieldita, putzita, fischesserita, penzhinita, petrovskaïta, petzita, uytenbogaardtita, bezsmertnovita, bilibinskita i bogdanovita.

## Formació i jaciments

Apareix com a mineral secundari reemplaçant a d'altres en jaciments hidrotermals d'altres minerals de tel·luri i sulfurs. Sol trobar-se associada a altres minerals com: silvanita, hessita, altaïta, petzita, empressita, tel·luri, or, galena, esfalerita, colusita, tetraedrita, tennantita o pirita.

## Referències

* ↑ «Stützite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 gener 2015].
* ↑ Riba, O.; Melgarejo, J.C.; Mata, J.M. Vocabulari de mineralogia. Segons les normes de la International Mineralogical Association. Amb equivalències angleses. Edicions Universitat Barcelona, 2000. ISBN 9788493100100 [Consulta: 3 abril 2012].
* ↑ Anthony, J.W.; Bideaux, R.A.; Bladh, K.W. [et al.].. «Stützite». A: Handbook of Mineralogy (pdf). Chantilly, EUA: Mineralogical Society of America, 2005 [Consulta: 29 març 2012].
# Mandy Patinkin

Mandel Bruce "Mandy" Patinkin (Chicago, 30 de novembre de 1952) és un actor, tenor, artista de veu i comediant estatunidenc.
Patinkin és conegut pel seu paper d'Íñigo Montoya en la pel·lícula de 1987 La princesa promesa. Les seves altres interpretacions com a actor inclouen Yentl (1983), Alien Nation (1988), Dick Tracy (1990) i Wish I Was Here (2014). Ha aparegut amb interpretacions importants a sèries de televisió com Chicago Hope, Dead Like Me i Criminal Minds, i també interpreta a Saul Berenson en la sèrie Homeland de Showtime. Patinkin és també conegut pel seu paper del malvat Huxley a Les aventures de l'Elmo a Can Ronya (1999).
És intèrpret dels treballs musicals de Stephen Sondheim i és conegut per la seva feina en el teatre musical, interpretant funcions icòniques com Georges Seurat a Sunday in the Park with George i el Ché en la producció d'Evita a Broadway.

## Referències

* ↑ «Mandy, Patti-Real Cozy» Philadelphia Inquirer.
* ↑ «Meet a guy called Mandy Arxivat 2011-07-19 a Wayback Machine.». Jewish Chronicle, May 17, 1996 [Consulta: July 6, 2008].
* ↑ Juanico, Núria «La Carrie es retroba amb el seu passat més dolorós». Ara, 18-01-2017.
# Mandé

«Mandé» té aquests significats:
* Pobles mandé, vegeu pobles mandés
** Malinkes o mandinkes, subgrup dels mandés, a vegades mandings
** Soninkes, subgrup dels mandés
** Bambares, subgrup dels mandés
** Diules, subgrup dels mandés
* Llengua mandé (llengües mandés)
** Malinke o mandinke o manding
** bambara
** soninke
* Mandé (Mali), població de Mali
* Riu Mande, riu de Bòsnia i Hercegovina
# Mandy Poitras

Mandy Poitras (Mont-real, 5 d'agost de 1971) va ser una ciclista canadenca que s'especialitzà en la pista. Va guanyar una medalla al Campionats del Món en scratch.

## Palmarès
### Resultats a la Copa del Món en pista

* 1999
** 1a a Ciutat de Mèxic, en Puntuació
* 2002
** 1a a Cali, en Scratch

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Mainà alanegre

El mainà alanegre (Acridotheres melanopterus) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae) que habita zones de camp obert de Java.
El seus hàbitats són les sabanes, els matollars subtropicals i tropicals secs i humits, els boscos tropicals i subtropicals de frondoses secs, les tarres llaurables i les pastures. El seu estat de conservació es considera en perill d'extinció.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.1, gener 2020) el mainà alanegre tindria tres subespècies: la nominotípica (A. m. melanopterus), resident pròpiament a Java; A. m. tricolor, que està restringit al sud-est de l'illa; i A. m. tertius, que es troba a l'illa veïna de Bali. Tricolor és semblant a la nominada però té el dors gris i molt més negre a les ales. Mentre que Tertius és semblant al Tricolor, excepte que el gris de l'esquena baixa fins a la cua.
Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), consideren que aquestes dues subespècies constitueixen respectivament dues noves espècies a part: el mainà tricolor i el mainà de carpó gris.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «mainà alanegre». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 673. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black-winged Myna. Acridotheres melanopterus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Craig, Adrian; Feare, Chris. «Family Sturnidae (Starlings)». A: del Hoyo, Josep. Handbook of the Birds of the World. Volume 14: Bush-shrikes to Old World Sparrows. Barcelona: Lynx Edicions, 2009, p. 736. ISBN 978-84-96553-50-7.
# Toni Marín

Toni Marín (Premià de Dalt, 1967) és un periodista català que ha exercit la major part de la seva carrera professional en ràdio i televisió. Ha treballat a Antena 3 Radio (1989 – 1997), a TV3 (1997 – 1998) i a Ràdio Barcelona-Cadena SER (1997 – 2005), on ha format part de l'equip del programa La ventana i ha dirigit i presentat el programa La ventana de verano. Ha presentat el programa televisiu de debat Pros i contres de City TV-8tv (2006). Entre 2005 i 2014 ha dirigit i presentat el programa Matí a 4 bandes de Ràdio 4. Entre altres, ha rebut el Premi Ciutat de Barcelona de Comunicació 2010 i APEI de plata 2006 al millor programa magazín per al Matí a 4 bandes.

## Referències

* 1 2 3 «Toni Marín». Casa Asia. Arxivat de l'original el 3 de setembre 2014. [Consulta: 13 juny 2014].
* ↑ Punzano Sierra, Israel «Toni Marín pilota las mañanas de Ràdio 4 con 'A quatre bandes'». El País, 03-10-2005 [Consulta: 13 juny 2014].
* ↑ G., À. «Ràdio 4 sacseja la graella tot i els bons resultats de l'últim EGM-Baròmetre». Ara, 11-06-2014.
* ↑ «Premis Ciutat de Barcelona». Ara [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ «Premis APEI Catalunya». APEI. [Consulta: 14 novembre 2014].
# Condicional

En lingüística, el condicional és un mode del verb en el qual les frases fan referència a situacions, fets o accions hipotètiques o possibles, i que depèn d'accions o circumstàncies passades. El seu ús existeix en algunes llengües de les subfamílies romànica, eslava i germànica de la família indoeuropea. Tanmateix, Alguns gramàtics consideren que el condicional no és pròpiament un mode independent sinó un temps verbal.

## Estructura de les frases condicionals

Les frases condicionals, com per exemple, "Si plogués, me n'aniria al camp", són frases compostes. En gramàtica, s'anomena "pròtasi" la frase que conté la condició ("si plogués"), i "apòdosi" la que conté la conseqüència ("me n'aniria al camp"). Sintàcticament, l'apòdosi és una frase subordinada, totalment supeditada a la frase principal, que en determina el temps verbal.

## Formació del condicional en les llengües romàniques

En la seva evolució del llatí al català, històricament es va passar a ajuntar l'infinitiu amb l'imperfet d'indicatiu del verb haver (en llatí, habēre) ja conjugat, reduït a les seves desinències: per exemple, la forma "menjar" + havia passaria a ser "menjar hia", fins a arribar a la seva forma contemporània "menjaria". Això s'entén pel seu sentit de pronòstic del futur des del passat.
En l'evolució d'altres llengües romàniques es tracta exactament del mateix:
En canvi, en italià la forma està basada el llatí habuit, reduït a -ebbe, donant per exemple, "cantarebbe". En romanès es fa servir una forma composta (analítica): aș cânta.

## Bibliografia

* Aski, Janice M. 1996. Lightening the Teacher's Load: Linguistic Analysis and Language Instruction. Italica 73(4): 473-492.
* Benveniste, E. 1968. "Mutations of linguistic categories. En l'obra de Y. Malkiel i W.P. Lehmann (ed.) Directions for historical linguistics, pp. 83–94. Austin and London: University of Texas Press.
* Joseph, Brian D. 1983. The synchrony and diachrony of the Balkan infinitive: a study in general, areal, and historical linguistics. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-27318-8.
* Ramón García-Pelayo y Gross; Fernando García-Pelayo y Gross (1982). Larousse de la conjugación. Larousse. p. 15.

## Vegeu també

* Indicatiu
* Subjuntiu

## Referències

* ↑ Definició a l'IEC.cat
* ↑ «Condicional». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Portell de la Collada

El Portell de la Collada, és un coll a 1.420,8 m. alt. del terme municipal de la Torre de Cabdella), a l'antic terme de Mont-ros, del Pallars Jussà.
Està situat al nord-est del poble de Mont-ros, a la carena forma pel Serrat de Pui (ponent) i el Serrat del Camporani (llevant).
En aquest coll hi ha els Corrals de la Collada i, una mica més al sud-oest, la Borda de Gravat.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Preu a termini

El preu a termini (en anglès: forward price) és el preu pactat al qual qualsevol mercaderia, valor financer o divisa d'un contracte de futurs serà transaccionat en el moment del venciment, independentment de quin sigui el preu al comptat. Seria l'equivalent al preu strike de les opcions. Utilitzant l'assumpció de preus racionals el preu forward es pot expressar en termes del preu spot i qualsevol altre interès o dividend, de manera que no hi ha possibilitat per arbitratge.

## Preu a termini

El preu a termini ve representat per la primera part de l'expressió següent. La segon part de l'expressió és un refinament que s'introdueix en el cas que l'actiu transaccionat generés dividends o interessos
    $F=S_{0}e^{(r+q)T}-\sum _{i=1}^{N}D_{i}e^{r(T-t_{i})}\,$
    F és el preu a termini que serà pagat al moment T
    e$^x$ és la clàssica funció exponencial (utilitzada per calcular l'interès compost)
    r és el tipus d'interès lliure de risc
    q representa el cost of carry
    $S_{0}$ és el preu al comptat de l'instrument financer que serà transaccionat
    $D_{i}$ representa qualsevol dividend o interès que pugi generar l'actiu transaccionat en el moment $t_{i}$, tal que $0<t_{i}<T.$
    T representa el període que manca pel venciment (cal expressar-lo com a fracció d'un any)

## Referències

* ↑ TERMCAT: «La denominació catalana adequada és preu a termini. Es tracta del preu acordat en un contracte a termini, que és el compromís de compravenda d'un actiu subjacent en una data futura i a un preu establert, amb llibertat de negociació entre les parts i amb una garantia donada pels contractants mateixos.»
# Prat d'Hort

Prat d'Hort és una partida del terme municipal de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà, una part de la qual antigament era dins de l'antic terme de Benés, de l'Alta Ribagorça, actualment inclòs, però, també dins del terme de Sarroca de Bellera.
Es tracta d'una zona situada a ponent del poble de Sentís, compresa entre el Tossal de Prat d'Hort, al sud-est, i el Tossal de Tous, al nord-oest, que inclou altres indrets com la Costa de Prat d'Hort. Està solcada pel barranc de Prat d'Hort. La Font de la Senyora i la Font de les Fontanelles es troben al costat sud-est de Prat d'Hort, així com la Borda del Roc, la de Portís, la des Montlau i la de Margalida, repartides per tota la zona. El Forcall és a l'extrem sud-oest de l'indret.
# Prat Montaner

Prat Montaner és un paratge a cavall dels termes municipals de Cabó, a l'Alt Urgell, i Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà.
Es troba al nord-est de la Serra de Boumort, a la carena que l'enllaça amb el Tossal de Caners, situat al nord-est de Prat Montaner. Tot i no rebre el nom de collada, en forma una per on passa la comunicació entre les valls de la Noguera Pallaresa i el Segre.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cartograma

Un cartograma és un mapa sintetitzat en què es dona preferència a la informació estadística sobre determinats aspectes geogràfics o geològics. No s'hi representa la proporcionalitat territorial sinó justament la d'una altra variable, tot i que per a ser eficaç ha d'evocar mínimament la disposició territorial del mapa convencional.

## Referències

* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 19 gener 2022].
* ↑ «mapa anamòrfic - Diccionaris cartogràfics | TERMCAT». [Consulta: 19 gener 2022].
* ↑ «Definición de Cartograma» (en espanyol europeu). [Consulta: 19 gener 2022].
* ↑ August 29, Drew Grover |; 2014. «What is a Cartogram?» (en anglès americà), 29-08-2014. [Consulta: 19 gener 2022].

## Vegeu també

* Mapa coroplètic
* Mapa temàtic
* Isolínia

## Enllaços externs

* Cartogram Central Arxivat 2016-10-05 a Wayback Machine.
* Worldmapper
# Praza da Quintana

La praza da Quintana és una plaça simbòlica del centre de la ciutat de Santiago de Compostel·la, formada per la confluència de la façana sud de la catedral de Santiago, la Casa da Parra, el convent de San Paio de Antealtares i la Casa da Conga.
Està dividida per unes escalinates, que separen l'anomenada Quintana de Vivos, al nivell superior, de la Quintana de Mortos. Es va construir en el segle XVI després de la decisió del consistori de convertir el cementiri medieval de la Quintana de Mortos en plaça pública, cap al 1611, pel mestre Francisco Fernández de Araújo i per encàrrec amb el canonge de la catedral José Vega y Verdugo. En les mateixes obres es va aprofitar per tancar la façana oriental de la catedral amb un mur, a mode de pantalla, que cobria la capçalera i les capelles absidials.
És molt utilitzada en esdeveniments públics de caràcter reivindicatiu o lúdic, especialment grans concerts populars.

## Enllaços externs

* Càmera de la CRTVG a la plaça
# Praza das Bárbaras

La praza das Bárbaras és una petita plaça de la Ciutat Vella de la Corunya. La formen dos murs exteriors del convent de les Mares Clarisses, amb acàcies i una creu al centre. Va ser declarada conjunt historicoartístic l'11 de març de 1971.
El convent es va construir sobre una capella del segle XV i va ser reformat el 1613. Sobre la porta d'entrada, es va col·locar un relleu que va poder pertànyer a un baldaquí o a un sarcòfag gòtic del segle XIV que representa el pelegrinatge com una de les vies penitencials per a la salvació. Mostra el Judici Final i està presidit per la Santíssima Trinitat; el Pare Etern sosté el Crist crucificat, acompanyat per la lluna i el sol. A l'esquerra, l'arcàngel Miquel pesa les ànimes dels pelegrins i monjos que van arribant per la dreta, entre arbres. A la dreta apareixen sant Miquel i un drac. A l'interior, un altre relleu (que possiblement va pertànyer a la capella primitiva) mostra santa Caterina i santa Bàrbara.

## Referències

* ↑ Patrimoni Cultural
# Casa al carrer Sant Elm, 22 (Tossa de Mar)

La Casa al carrer Sant Elm, 22 és un edifici del municipi de Tossa de Mar (Selva) que formava part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici situat entre mitgeres de quatre plantes, arrebossat i pintat de blanc. A la planta baixa hi ha un comerç i la porta d'accés als pisos superiors. Juntament amb les façanes del carrer Nou Sardanes i Sant Pere, forma part d'un bloc de pisos. Al primer i segon pis hi ha balcons estrets i no emergents i al tercer pis, un badiu. Tot plegat és d'estil funcional i sense cap decoració especial. Es tracta de la creació d'un bloc de pisos moderns dins el centre de Tossa.
Fins als anys 84-85 del segle XX era una casa de tres plantes amb portal emmarcat de pedra i porta de fusta a l'estil tradicional de la Vila nova de Tossa, és a dir, amb doble porta i decoració de fusteria barroca, vegetal i geomètrica, sobre l'obertura d'ús més comú en forma d'arc. La porta tenia una gran llinda monolítica amb arc rebaixat que contenia el nom de l'antic propietari: Bta. FONT. Com la majoria de les cases típiques de finals del segle xviii i XIX era arrebossada i amb emmarcaments d'obertures de pedra en grans blocs senzillament motllurats.

## Història

Es tracta d'un edifici originari del segle xviii i reformat durant els segles XIX i XX. En aquest cas, la casa es va tirar a terra a mitjans dels anys 80 i es va construir l'actual bloc de pisos.
Bona part de les cases i els carrers de la vila nova de Tossa són originàries del segle xviii, quan la vila va suportar un creixement econòmic i demogràfic que va urbanitzar aquesta zona. Moltes d'elles, malgrat haver-se reformat interiorment i exteriorment, han conservat restes de les cases originals, com ara llindes gravades o finestres motllurades de pedra. D'altra banda, aquests elements són, la major part de les vegades, els únics elements conservats.
Aquest edifici destacava per ser un dels edificis característics de la nova urbanització de la Tossa de finals del segle viii. El treball artístic de la fusta de les portes de la majoria d'aquestes cases es devien a la família d'artistes i fuster de Cas Martí.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa al carrer Sant Elm, 22». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].
# Polzada de mercuri

Polzada de mercuri, inHg, o "Hg és una Unitat de mesura de pressió. Encara és àmpliament utilitzada a Nord-amèrica per determinar la pressió baromètrica en informacions metereològiques i per l'aviació dels Estats Units, però fora d'aquests àmbits es considera obsoleta.
Es defineix com la pressió exercida per una columna de mercuri d'1 polzada d'alçada a 32 ° F (0 ° C) en condicions de gravetat estàndard.
    1 inHg = 3.386,389 pascals a 0 °C.
Els avions que operen a major altitud (per sobre el que es diu altitud de Transició, que varia segons el país) estableixen els seus altímetres baromètrics a una pressió estàndard de 29,92 inHg o 1.013,2 hPa (1 hPa = 1 mbar), independentment de la pressió real a nivell del mar. Als EUA i al Canadà fan servir les polzades de mercuri. Les lectures de l'altímetre resultants es coneixen com a nivell de vol.
Els avions amb motor de pistó i hèlix de velocitat constant també fan servir polzades de mercuri per mesurar la pressió del col·lector, el que indica la potència dels motors produïts.

## Vegeu també

* Torr (mil·límetres de mercuri)
* Bar
# Cerussa

Cerussa és un pigment blanc, de poder cobrent i solidesa a la llum excel·lents, format per carbonat bàsic de plom amb alguna quantitat de carbonat neutre de plom. S'utilitzava per fer el blanc de plom, sí o no mesclat amb blanc de zinc. Prové de la paraula llatina cerussa que significa el mateix.

## Referències

* ↑ «Cerussa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «cera III.3 cerussa». A: Diccionari etimològic. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (2004, 4ª edició), p. 201-202. ISBN 9788441225169.