OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tòpic

«Tòpic» té aquests significats:
* un tòpic literari, l'expressió que en la tradició retòrica i literària uneix continguts semàntics fixos amb expressions formals recurrents i es repeteix, amb lleus variacions, al llarg dels anys;
* el tòpic, constituent d'una oració sobre el qual aquesta oració predica quelcom;
* un lloc comú, una expressió repetida tantes vegades que s'ha convertit en vulgar o trivial;
* un medicament que s'aplica de manera externa i local, com els ungüents o pomades.
# Scotozous dormeri

Scotozous dormeri és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Bangladesh, Índia (Andhra Pradesh, Assam, Bihar, Goa, Gujarat, Haryana, Jammu-Kashmir, Karnataka, Kerala, Madhya Pradesh, Maharashtra, Meghalaya, Nagaland, Orissa, Punjab, Rajasthan, Tamil Nadu, Tripura, Uttaranchal, Uttar Pradesh, West Bengal) i el Pakistan. El seu hàbitat natural són els climes més secs i prop dels habitatges humanes, tant en àrees rurals i urbanes. Descansen sota les roques i en els edificis. No hi ha amenaces significatives per a la supervivència d'aquesta espècie, excepte l'ús de pesticides.

## Referències

* ↑ Molur, S.; Srinivasulu, C. Scotozous dormeri. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 juliol 2017.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Platja de Magalluf

La platja de Magalluf (platja des Magalluf o platja de Magaluf) és una platja del municipi de Calvià (Mallorca). És a set quilòmetres de Calvià, entre la Cala Vinyes i la Punta de sa Torre Nova o sa Porrassa. Els allotjaments de vacances, els locals nocturns i altres serveis destinats al turisme de masses formen el paisatge urbà de la Platja de Magaluf, que la converteixen en un dels principals nuclis turístics de Calvià. També rep una afluència massiva de banyistes locals. Magaluf és una quilomètrica platja, les dimensions actuals de la qual són producte d'una regeneració artificial, i té una fina sorra blanca. Originàriament, aquest paisatge era una zona pantanosa i d'aigües insalubres, usat per delinqüents i contrabandistes per amagar-se ells mateixos i els seus botins de l'imperi de la llei. A mitja milla marina de la costa de la platja de Magalluf s'albira l'Illot de sa Porrassa, que va servir de refugi a la flota del rei Jaume I abans de desembarcar a Santa Ponça l'any 1229. La zona nord d'aquesta rada, oberta als vents de l'est-sud-est, permet l'ancoratge d'embarcacions sobre fons de sorra i alga, a una profunditat que oscil·la entre dos i cinc metres. L'Illot de sa Porrassa protegeix una mica si bufa vent de l'est, encara que hi ha un banc de roques pel nord-oest, en el rumb de Palmanova a Magalluf. A 1,6 milles marítimes es troba el Club Nàutic Palmanova. L'accés per carretera a la platja de Magalluf és senzill si en seguim la senyalització viària. El vehicle particular es podrà estacionar de manera gratuïta pels carrers propers del nucli turístic. També es pot optar pel transport públic; l'autobús per als seus voltants.

## Magaluf

Magaluf és un nucli costaner del municipi de Calvià. És una zona turística d'uns 4000 habitants. Té una planta hotelera d'uns 100 establiments i la seva oferta d'oci és molt específica i determinada. Té dues platges: la platja de Magalluf i la platja de Son Maties, que compten amb tota l'oferta complementària habitual i les quals estan presidides per l'illot de Sa Porrassa. Té una escola pública, el Col·legi Públic Cas Saboners; una escola privada, Scal Magaluf; i una escoleta municipal situada just al costat del centre públic. Compta, així mateix, amb un poliesportiu municipal amb piscina i amb una casa de cultura amb biblioteca. Aquesta zona turística, tal com la coneixem ara, s'ha anat aixecant sobre una antiga zona humida de la qual encara podem trobar alguns vestigis. Destaca la possessió de Cas Saboners, situada a la part interior del nucli urbà i als terrenys de la qual s'ha anat desenvolupant la zona turística.
# Universitat Pablo de Olavide

La Universitat Pablo de Olavide (UPO) és una universitat pública situada a Sevilla, Espanya. Fundada el 1997, és una de les universitats públiques més recents, i compta amb una mica més d'onze mil alumnes. Destaca la seva oferta de graus, dobles graus i postgraus en camps com les Ciències Jurídiques, Ciències Socials, Humanitats, Biotecnologia, Ciències Ambientals, Ciències de l'Esport i Informàtica. Quant a recerca, se situa al capdavant dels rànquings nacionals que tenen en compte la productivitat segons grandària i recursos.
El campus d'aproximadament 140 hectàrees es troba al sud-est de Sevilla, pertanyent al terme municipal de Dos Hermanas en la seva majoria, limitant amb llacunes del riu Guadaíra. També té una petita presència a Alcalá de Guadaíra i Sevilla capital.
Porta el seu nom en honor del polític il·lustrat hispano-peruà Pablo de Olavide (1725-1803), el qual va destacar per la repoblació i la fundació de diversos municipis d'Andalusia en el pla de Nuevas Poblaciones de Andalucía i Sierra Morena i a Sevilla com a planificador de la ciutat i reformador de la Universitat de Sevilla.
La Universitat Pablo de Olavide està concebuda en un model de campus únic, integrant en un mateix espai tots els seus centres i serveis. Conjumina d'aquesta manera les seves funcions socials, docents, de recerca, residencials i esportives en un mateix espai geogràfic. Des de Sevilla, es pot accedir al campus mitjançant transport públic (autobús urbà i metro), per la xarxa de carrils per a bicicletes o amb cotxe per la carretera d'Utrera (A-376).

## Història

Les instal·lacions de la Universitat de Pablo de Olavide tenen el seu origen en les de la Universitat Laboral de Sevilla, hederera de l'antiga Universitat Laboral Primo de Rivera constituïda en 1959.
En 1997 es crea la Universitat Pablo de Olavide, de Sevilla mitjançant la Llei 3/1997.

## Referències

* ↑ Las lagunas artificiales, origen de la biodiversidad en el Campus de la Olavide
# Xabier Eskurza García

Xabier Eskurza (Trapagaran, 17 de gener de 1970) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Sorgeix del planter de l'Athletic Club, tot debutant amb el primer equip a la 89/90. A l'inici de la dècada dels 90 es converteix en una de les joves promeses bilbaínes, disputant una vintena de partits cada temporada, i arribant als 32 la temporada 91/92 i als 35 la temporada 93/94.
L'estiu de 1994 fitxa pel FC Barcelona, però no gaudeix de massa fortuna al Camp Nou, on només juga 15 partits. A l'any següent marxa al València CF. Amb l'equip valencianista qualla dues temporades discretes, sense fer-se un lloc a l'onze titular.
La temporada 97/98 fitxa pel RCD Mallorca, on amb prou feines compta. I a la temporada següent, recala al Reial Oviedo. A l'equip asturià hi disputa 51 partits en dos anys abans de penjar les botes a les acaballes de la temporada 98/99.
En total, Eskurza suma 255 partits i 9 gols a primera divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Eskurza
# Termaerogenita

La termaerogenita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de l'espinel·la. El nom és una combinació del grec θeρμόζ, calent, αέριον, gas, i γενήζ nascut de, que junt vol dir "nascut del gas calent", al·ludint a l'origen fumaròlic del mineral.

## Característiques

La termaerogenita és un òxid de fórmula química CuAl₂O₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema isomètric. És l'anàleg d'alumini de la cuprospinel·la. Forma una solució sòlida amb la gahnita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5192/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la fumarola Arsenàtnaia, al volcà Tolbàtxik (Krai de Kamtxatka, Rússia), on es troba en forma de cristalls octaèdrics de fins a 0,02 mm de diàmetre, generalment fent intercreixements formant clústers de fins a 1 mm de diàmetre. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Thermaerogenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 juliol 2021].
* ↑ «Thermaerogenite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 12 de juliol 2021. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Vatican Media

Vatican Media és una emissora de televisió vinculada a l'Estat Vaticà. Va ser creat pel papa Joan Pau II en 1983, i des de 1996 és l'emissora de les activitats del Sant Pare, les quals són transmeses a altres canals de TV.
Vatican Media transmet tots els esdeveniments durant l'any, des d'Audiències Generals dels Dimecres, fins als viatges del Papa, són 130 els esdeveniments anuals que transmet. Aquestes mateixes activitats, són lliurades posteriorment als Canals de Televisió i a les Agències en Sistema PAL i cada país que utilitze altre sistema recodifica a NTSC aquestes imatges.
Conjuntament Vatican Media emet totes les activitats del Sant Pare en la Seu Apostòlica, amb seu vacant o sense, a més es prepara també en sistema PAL, SECAM i NTSC. En l'arxiu, es conserven enregistraments des de 1978 fins al 2005, de totes les activitats del Papa Joan Pau II, que són les més demanades pels documentalistes.
Aquestes cintes anàlogues en VHS, són posteriorment digitalitzades per a arribar al format DVD o VCD. Vatican Media emet transmissió de les activitats papals, amb comentaris en més de 40 idiomes, tot i que encara no empra el català.
# Türkiye Cumhuriyeti Devlet Demiryolları

La Türkiye Cumhuriyeti Devlet Demiryolları (en català, Ferrocarrils de l'Estat de la República de Turquia), abreujadament TCDD, és l'empresa estatal que opera el sistema ferroviari a Turquia. L'organització va ser fundada el 1927 per fer-se càrrec de l'operació dels ferrocarrils que quedaven dins de les fronteres de la República de Turquia després de la dissolució de l'Imperi Otomà, la xarxa ferroviària del qual havia estat gestionada i finançada per empreses privades. TCDD opera més de 10.991 quilòmetres de línies ferroviàries i és membre d'Interrail.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2011-02-22 a Wayback Machine. (turc) (anglès)
# Les Ginebres

Les Ginebres és una partida rural del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Torallola.
Està situat al nord-nord-oest de Torallola, a la dreta del barranc de Pumanyons, al sud-est de l'extrem meridional del Serrat de Gavarnes, al nord de los Amanits i a ponent de l'Alzinar.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Platja de Sota d'en Navata

La platja de Sota d'en Navata és una platja natural del municipi de Colera (Alt Empordà) situada a la badia de Garbet, entre la platja de Garbet i la platja del Borró, al peu d'un penya-segat. Té una longitud e 90 m, de graves i còdols. S'hi accedeix a peu baixant uns 150 m des de la carretera N-260.

## Referències

* ↑ «Titxes Colera . Departament de Territori». Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platja de Sota d'en Navata». El Periódico, 12-08-2012.
# Xabier Euzkitze

Xabier Peritz Mendizabal, (Javier Pérez Mendizabal de naixement) conegut com a Xabier Euzkitze, (Azpeitia, 9 de juny de 1966) és un periodista i ex-bertsolari professional basc.
Tot i ser d'Azpeitia, ha viscut a Zarautz des que era nen. Va començar sent bertsolari de jove; quedà tercer al campionat de bertsolaris del 1989 i segon al de 1993. Acabà la seva carrera en aquest art a Soraluze el 1998, quan sols tenia 32 anys. Després d'això començà a treballar com a periodista a la ràdio, i després saltà a la televisió basca, ETB. Ha presentat programes com Sorginen Laratza, Kalaka i el telenotícies a ETB1, i és notable el seu paper de comentarista als partits de pilota basca. També és columnista del diari Noticias de Gipuzkoa.

## Referències

* ↑ Fitxa «Xabier Peritz Mendizabal», Empresia.es.
# Taxa de falsa acceptació

La taxa de falsa acceptació (TFA) d'un sistema d'identicifació biomètrica representa la quantitat d'impostors erròniament acceptats pel sistema. Es calcula com el quocient entre el nombre d'impostors acceptats pel sistema dividit pel nombre total d'impostors que han intentat accedir al sistema.

## Referències

* ↑ Tapiador, Marino; Sigüenza, Juan Alberto. Tecnologías biométricas aplicadas a la seguridad (en castellà). Paracuellos de Jarama: Rama, 2005. ISBN 84-7897-636-1.
# Cagueme

Cagueme, el voluntariós, és un personatge mític, amic del gegant de caràcter bo i forçut, anomenat Tombatossals, qui, segons explica la llegenda, va fundar la ciutat de Castelló de la Plana.

## Llegenda

Cagueme viu, juntament amb Tombatossals i la resta dels seus amics: Bufanúvols, el bufador; Arrancapins, el forçut i Tragapinyols, l'escatològic; a la Cova de les Meravelles, de la qual s'absenten per atendre la trucada d'auxili dels fills del rei Barbut, que volien tornar recuperar les terres que havien heretat. En prestar ajuda a aquests hereus, el grup d'amics es viuen nombroses aventures i desventures, com la guerra contra els habitants de les Columbretes per la conquesta de les illes.
La llegenda de Tombatossals i les seves aventures, és recollida en forma de conte per l'autor castellonenc Josep Pasqual Tirado, en l'obra titulada Tombatossals, publicada Castelló de la Plana en 1930.

## En la cultura popular

La vida heroica i aventurera d'aquest personatge fictici ha estat adaptada a diverses ocasions per obra d'altres llibres, com l'adaptació teatral realitzada per Matilde Salvador, "La filla del Reia Barbut"; o el conte infantil. "Viatge al país de Tombatossals", obra de Vicent Pitarch Almela, filòleg i activista cultural; amb il·lustracions de Joan Montañés, conegut com a Chipell.
També es va dur a terme un projecte gràcies a l'empresa valenciana, radicada a Castelló, Nereida Animation Films, per a realitzar un llargmetratge d'animació, sobre aquest personatge. A més, l'Institut Valencià de l'Audiovisual i la Cinematografia concedir un ajut de prop de 150.000 euros per a "Gegant, la llegenda de Tombatossals", pel·lícula basada en la història de Tombatossals. El film té un guió de Miquel Beltrán i el disseny dels personatges és d'Harald Siepermann, animador que ha treballat per la factoria Disney en projectes com 'Mulan', 'Roger Rabbit' o 'Tarzan'. El film de prop 90 minuts de durada, barreja l'animació clàssica amb el 3D. La idea a l'origen era que el film fos doblat en valencià, per a posteriorment ser doblat en castellà.

## Referències

* ↑ La historia de Tombatossals, fundador de Castellón, llegará al cine en 2010. Las Provincias, noviembre de 2009 (en castellà) Consulta 28 d'octubre del 2016
* 1 2 TOMBATOSSALS, EL GIGANTE VALIENTE. Castellón en ruta cultural (en castellà) Consulta 28 d'octubre del 2016
* ↑ Rotondas del Tombatossals y el Arrancapins y busto del Bufanúvols (Castellón) España Bizarra (en castellà) Consulta 28 d'octubre del 2016
* 1 2 Presentación del libro Viatge al país de Tombatossals en la Llotja del Cànem el 4 d'octubre 2012 Vive Castellón (en castellà) Consulta 28 d'octubre del 2016
* ↑ La historia de Tombatossals, fundador de Castellón, llegará al cine en 2010. Noviembre de 2009. Las provincias (en castellà) Consulta 28 d'octubre del 2016

## Enllaços externs

* 'Gigante, la leyenda de Tombatossals'
# Platja de Sota d'en Canals

La platja de Sota d'en Canals és una petita platja pedregosa en un entorn urbà del municipi de Llançà (Alt Empordà), situada entra la platja del Cros i la platja de Grifeu. Està encaixada sota el mateix espadat de la carretera N-260. Té una longitud de 7 m i una amplada de 12 m, de sorres gruixudes i graves. S'hi accedeix pel camí de ronda.

## Referències

* ↑ «Platja Sota d’en Canals». Empordà Turisme.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». @sigte_udg.
* ↑ «Platja Sota d'en Canals». Ajuntament de Llançà.
# Cosmogony (COS 43)

Cosmogony (COS 43) és un quadre del pintor francés Yves Klein de l'any 1960. L'obra és de pigment blau i resina sintètica sobre paper muntat sobre un panell de 75 x 108 cm.
L'obra forma part de la sèrie Anthropométries. Està feta per tres models nues que, sota la seua direcció i davant d'un públic al voltant de cent persones i una orquestra de nou músics que tocava la peça monòtona composta per l'artista, engrutaven el seu cos de pigment IKB per després imprimir-ho mitjançant contacte en llenços i fulles de grans dimensions disposats en una paret i el terra. La tasca de l'artista quedava com a la d'un director d'escena. Cosmogony (COS 43) resulta de la unió de dos procediments per contacte: l'antropometria i les polvoritzacions de pigment blau sobre elements vegetals, de les quals resulta una mena de negatiu. És un exemple de la concepció de Klein sobre el suport, on el llenç o el paper no és sinó la placa sensible que rep allò que ha estat exposat. D'aquesta forma, mitjançant l'exposició i la impressió l'artista crea una pintura “primera” a partir d'intencions pictòriques i que dona lloc a un espai ple de “sensibilitat pictòrica”, però on no hi ha pinzellada. El nom de la tècnica que utilitza és la dels pinzells vius.
L'obra compra amb un mètode pictòric completament contrari en fins, procés i principis estètics a l'art informal i a la pintura dominant en aquell moment. La proposta va comportar des de la provocació i la publicitat a parts iguals, i evidenciava un canvi de prototip referit a l'obra d'art i la seua recepció. Aquest es convertiria en un dels valors de l'art contemporani: el caràcter social i l'espectacularització.
L'obra forma part de la col·lecció de l'Institut Valencià d'Art Modern.

## Referències

* ↑ «Works - Untitled Cosmogony - Yves Klein». Arxivat de l'original el 2021-11-17. [Consulta: 17 novembre 2021].
* ↑ Institut Valencià d'Art Modern. 50 obras maesstras de la Colección del IVAM : 1900-1950. València: Institut Valencià d'Art Modern, 2019. ISBN 978-84-482-6416-1.
# Pierre Desproges

Pierre Desproges (Pantin, 1939 - París, 1988) fou un humorista francès conegut pel seu humor negre i la seva manera de parlar molt literària. En el seu temps, va col·laborar amb altres artistes francesos com Guy Bedos, Thierry Le Luron, l'editorial de Charlie-hebdo, Daniel Prevost, Claude villers o Luis Rego, abans de morir d'un cancer. Va ser enterrat al cementiri del Père-Lachaise, a París.

## Obres

(Totes les obres són disponibles en francès)
* Le Petit Reporter (El petit periodista), 1981,
* Grandes gueules par deux (Grans boques per dos), 1981, (textos, dibuixos de Ricord, Morchoisme i Mulatier)
* Des Femmes qui tombent (Dones que cauen), 1985, (novela)
* La Minute nécessaire de monsieur Cyclopède (El minut necessari sel Senyor Cyclopède), 1995, (textos curts), reeditat el 1999;
** Els archius video disponibles en dvd (francès) es diuen:L'indispensable encyclopédie de monsieur Cyclopède (L'indispensable enciclopedia del senyor Cyclopède).
* Les Bons Conseils du professeur Corbiniou (Els bons consells del professor Corbiniou)
* Les Réquisitoires du Tribunal des flagrants délires (El tribunal dels riures flagrants)en dos volums.
* Chroniques de la haine ordinaire (Cròniques de l'odi ordinari)
* Manuel du savoir-vivre à l'usage des rustres et des malpolis (Manual d'educació dedicat als brètols i als maleducats)
* Vivons heureux en attendant la mort (Visquem feliços esperant la mort)
* Dictionnaire superflu à l'usage de l'élite et des biens nantis (Diccionari superflu dedicat als rics i als burgesos)
* Pierre Desproges, La scène(Pierre Desproges, l'escena), reeditat en doble CD
# Bandera del Pallars Sobirà
## Blasonament

Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de gules, 3 palles d'or posades en banda; bordura componada d'or i de gules.

## Història

Bandera no oficial del Pallars Sobirà.
El Consell Comarcal del Pallars Sobirà no disposa de bandera oficial. L'escut va ser aprovat el 28 d'abril del 1989.

## Referències

* ↑ «El Pallars Sobirà». Associació Catalana de Vexil·lologia, 2016. [Consulta: 11 setembre 2022].
# Universitat Politècnica de Hong Kong

La Universitat Politècnica de Hong Kong (en xinès: 香港理工大學) és una institució universitària que es troba a Hung Hom, Hong Kong, a la República Popular de la Xina. La Universitat és una de les vuit institucions de grau superior de Hong Kong finançades pel govern. Fundada el 1937 com la primera escola de comerç del govern, és la primera institució que ofereix educació tècnica a Hong Kong. El 1994, el Consell Legislatiu de Hong Kong va aprovar un projecte de llei que atorgava l'estatus d'universitat oficial de l'antiga Politècnica de Hong Kong.
PolyU consta de 8 facultats i escoles que ofereixen programes que cobreixen ciències aplicades, negocis, construcció, medi ambient, enginyeria, ciències socials, salut, humanitats, disseny, gestió hotelera i turística. La universitat ofereix més de 160 programes ensenyats per a més de 25.800 estudiants cada any. És la institució terciària pública més gran pel que fa al nombre d'estudiants.
A partir del 2022-23, PolyU ocupa el 79è lloc mundial per Times Higher Education World University Rankings, el 65è per QS World University Rankings, el 100è a U.S. News & World Report Best Colleges Ranking i el 151-200è a ARWU. PolyU es troba entre les 10 millors universitats joves del món segons la classificació de THE i QS. PolyU va ser el sisè a les universitats més internacionals del món 2023 per THE.

## Referències

* ↑ «Cap. 1075 The Hong Kong Polytechnic University Ordinance». Hong Kong Department of Justice. [Consulta: 8 febrer 2021].
* ↑ «Facts and figures PolyU». [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ «The Hong Kong Polytechnic University (THE)» (en anglès), 01-08-2022. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «The Hong Kong Polytechnic University (QS)» (en anglès), 2022. [Consulta: 1r agost 2022].
* ↑ «Most international universities in the world 2023» (en anglès), 25-01-2023. [Consulta: 25 gener 2023].

## Vegeu també

* Innovation Tower

## Enllaços externs

* PolyU HKCC (anglès)
# Oragarre

Oragarre (en francès i oficialment Orègue), és un municipi de la Baixa Navarra (Nafarroa Behera), un dels set territoris que formen Euskal Herria, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Limita amb les comunes de Bardoze i Bidaxune al nord, Arrueta-Sarrikota a l'est, Bastida, Aiherra i Izturitze a l'oest, Amorotze-Zokotze al sud-est, Donamartiri al sud-oest i Mehaine al sud.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 958 | 934 | 962 | 1 007 | 970 | 1 005 | 968 | 1 070 | 1 053 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 001 | 1 000 | 939 | 934 | 928 | 923 | 909 | 901 | 884 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 881 | 888 | 881 | 901 | 831 | 774 | 784 | 726 | 657 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 651 | 596 | 523 | 484 | 500 | 516 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Data d'elecció | Identitat |
| Les dades anteriors a 1989 són desconegudes. |||
| 1989 | Thérèse Dachary |
| 1995 | André Caset |
| 2001 | Jean-Michel Camou |