OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corylus colurna

L'avellaner de Turquia o avellaner turc (Corylus colurna), és una espècie d'arbre de la família de les betulàcies, originària del sud-est d'Europa i sud-est d'Àsia, des dels Balcans a través del nord de Turquia fins al nord de l'Iran.

## Descripció

Junt amb Corylus chinensis és l'espècie d'avellaner més gran, ja que arriba a mesurar 35 m d'alt, amb un tronc dret de fins a 1,5 m de diàmetre; la capa té forma de con i és prima als arbres joves, esdevenint més espessa quan envelleix. L'escorça és grisa amb una textura surosa. Les fulles són caduques, arrodonides, d'uns 6-15 cm de longitud i 5-13 cm d'ample, lleugerament piloses en ambdós costats.

## Usos

Corylus colurna es cultiva àmpliament com un arbre ornamental a Europa i Amèrica del Nord. És molt tolerant a les difícils condicions de creixement a les zones urbanes, fet que ha augmentat la seva popularitat en els esquemes de cultiu cívic en les últimes dècades. Aquesta arbre és un meravellós arbre d'ombra, ja que és molt densa, i la seva capçada estreta i la capacitat de suportar la contaminació de l'aire la fan molt adequada per a ser utilitzada com a arbre de carrer a les zones urbanes. També s'usa per a estacionaments i carretes. Altres usos que se li poden donar a aquesta espècie són com a arbre fruiter.

## Taxonomia

Corylus colurna va ser descrita per Linné i publicada a Species Plantarum 1: 309. 1753.

### Sinonímia

* Corylus abchasica Kem.-Nath.
* Corylus arborescens Münchh.
* Corylus bizantina Desf.
* Corylus cervorum Petrov
* Corylus colurna var. glandulifera A.DC.
* Corylus eggrissiensis Kem.-Nath.
* Corylus kachetuca Kem.-Nath.

## Referències

* ↑ «Corylus colurna». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ Gilman and Watson, Edward and Dennis. «Corylus colurna Fact Sheet». University of Florida, 1993.
* ↑ «Corylus colurna». University of Connecticut. Arxivat de l'original el 2014-03-01. [Consulta: 8 juliol 2017].
* ↑ «Corylus colurna». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 2 setembre 2013].
* ↑ «Corylus colurna a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 8 juliol 2017].

## Bibliografia

* Nasir, E. & S. I. Ali (eds). 1980-2005. Fl. Pakistan Univ. of Karachi, Karachi.
# Corymbia opaca

La Corymbia opaca, també coneguda com a arbre de sang, és una espècie d'arbre del nord d'Austràlia. Té una escorça rugosa i fulles lanceolades. Els aborígens australians utilitzen parts d'aquests arbres a la seva medicina tradicional.
Els arbres de l'espècia Corymbia opaca poden fer entre 3 i 15 metres d'alçada i solen tenir un lignotúber. Poden en tenir una escorça rugosa marró vermellós en una part o la totalitat del tronc. Les plantes joves o els tanys tenen pecíols i fulles ovades o lanceolades acabes en punta que fan entre 40 i 90 mm de llarg i 11 i 28 d'ample. Les fulles adultes són lanceolades (entre 110 i 190 mm de llarg i 14 i 32 mm d'ample amb un pecíol d'entre 13 i 25 mm de llarg) tenen la mateixa tonalitat de verd a tots dos costats i estan ordenades de manera alternada. Les gemmes de les flors apareixen en grups de set en peduncles cilíndrics d'entre 18 i 15 mm de llarg. Les gemmes que apareixen soles es troben en peduncles d'entre 3 i 7 mm. Quan maduren passen a tenir hipant oval d'uns 7 mm de llarg i uns 7-8 mm d'ample.
# Consell General de l'Essonne

El Consell General de l'Essonne és l'assemblea deliberant executiva del departament francès d'Essonne a la regió d'Illa de França. La seva seu és a Évry. Des de 2011, el president és Jérôme Guedj (PS).

## Antics presidents del Consell

* 1967 - 1976 Pierre Prost (Divers droite)
* 1976 - 1982 Robert Lakota (PCF)
* 1982 - 1988 Jean Simonin (RPR)
* 1988 - 1998 Xavier Dugoin (RPR)
* 1998 - 2011 Michel Berson (PS)
* des de 2011 Jérôme Guedj (PS)

## Composició

El març de 2011 el Consell General de Essone era constituït per 42 elegits pels 42 cantons de l'Essonne.
| Partit | Sigles | Electes |
| Majoria (26 escons) |||
| Partit Socialista | PS | 18 |
| Europa Ecologia-Els Verds | EELV | 1 |
| Divers gauche | DVG | 3 |
| Front d'Esquerra | FG | 4 |
| Oposició (16 escons) |||
| Unió pel Moviment Popular | UMP | 11 |
| Divers droite | DVD | 2 |
| Nou Centre | NC | 1 |
| Unió de Demòcrates i Independents | UDI | 1 |
| Amunt la República | DLR | 1 |
| President del Consell General |||
| Jérôme Guedj (PS) |||

## Vegeu també

* Consell Regional d'Illa de França
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Referències

* ↑ «ESSONNE : Carte, plan departement de l' Essonne 91» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2017].

## Enllaços externs

* (francès) Consell General de l'Essonne Arxivat 2016-01-16 a Wayback Machine.
# Corriol gola-rogenc

El corriol gola-rogenc (Oreopholus ruficollis) és una espècie d'ocell de la família dels caràdrids (Charadriidae) i única espècie del gènere Oreopholus (Jardine et Selby, 1835). Habita praderies i planures semiàrides prop de les costes del Perú i sud de l'Argentina i als Andes del sud-est del Perú, Bolívia, Xile i oest de l'Argentina fins Terra del Foc.

## Referències

* ↑ «Tawny-throated Dotterel - Oreopholus ruficollis». IUCN Red List. [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ «Tawny-throated Dotterel - Oreopholus ruficollis» (en anglès). IUCN redlist. [Consulta: 10 març 2024].
# Corriol frontnegre

El corriol frontnegre (Elseyornis melanops) és una espècie d'ocell de la família dels caràdrids (Charadriidae) i única espècie del gènere Elseyornis. Habita rius, llacs, aiguamolls i costes d'Austràlia, Tasmània i Nova Zelanda.
# Corba de calibratge

La corba de calibratge és un mètode de química analítica emprat per mesurar la concentració d'una substància en una mostra per comparació amb una sèrie d'elements de concentració coneguda. Es basa en l'existència d'una relació en principi lineal entre un caràcter mesurable (per exemple l'absorbància en els enfocaments d'espectrofotometria) i la variable a determinar (la concentració).
Abans de tot, en condicions experimentals cal mesurar i establir una sèrie de patrons i construir finalment, la corba de calibratge. Per crear aquests patrons es fan dilucions d'unes mostres de concentració coneguda d'anàlit. Després d'haver realitzat les dilucions de les mostres es produeix la seva lectura i s'estableix una funció matemàtica que relacioni els dos paràmetres. Al realitzar les dilucions cal tenir molt en compte el material volumètric que s'utilitza.
Existeixen tres mètodes de calibratge: la corba de calibratge (més còmode però no pas el millor), el de l'addició estàndard i el del patró intern. L'elecció del mètode de calibratge depèn de la tècnica instrumental utilitzada, de la naturalesa de la mostra i la quantitat de mostres que s'han d'analitzar.
Aquí explicarem el mètode de calibratge mitjançant la corba o recta de calibratge, que es crea dins d’'uns valors determinats de concentracions, on posteriorment es treballarà.
Primer de tot, cal preparar quatre dissolucions patró de concentracions diferents i que estiguin repartides entre l'interval quantificat. També cal preparar un blanc dels patrons. Es mesura el senyal analític de les dissolucions i es representa la resposta en funció de la concentració de l'anàlit. Es diu, doncs, que la resposta de la mostra pot quantificar i, emprant la corba de calibratge, es pot interpolar la dada de la mostra problema fins a trobar la concentració de l'anàlit. Aquest fet demostra que s'han realitzat totes les dissolucions necessàries perquè la concentració de la dissolució que es mesura quedi dins l'interval de linearitat.
El límit de linearitat és un factor important per a poder establir la fiabilitat d'un procediment analític, i posteriorment analitzar químicament amb precisió la concentració d'una substància. La propietat de la linearitat està entre el límit de quantificació i el punt en el gràfic de la concentració.
# Cross Mountain

Cross Mountain és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 1.524 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cross Mountain tenia 1.524 habitants, 529 habitatges, i 464 famílies. La densitat de població era de 80,2 habitants per km².
Dels 529 habitatges en un 38,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 78,6% hi vivien parelles casades, en un 6,6% dones solteres, i en un 12,1% no eren unitats familiars. En el 9,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,85 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 4,9% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 32,9% de 45 a 60 i un 11,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 102.628 $ i la renda mediana per família de 104.744 $. Els homes tenien una renda mediana de 64.821 $ mentre que les dones 37.228 $. La renda per capita de la població era de 40.549 $. Aproximadament el 2,2% de les famílies i el 3,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cross Mountain». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cross Mountain». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Cortes de Aragón

Corts d'Aragó (català), Cortes de Aragón (castellà), Cortz d'Aragón (aragonès), és un municipi d'Aragó a la província de Terol i a la comarca de les Conques Mineres a la part nord del Sistema Ibèric i on ja comença la depressió de l'Ebre, entre el canvi d'aigües del riu Martín i del riu Aguas.
# Ctenomys lewisi

Ctenomys lewisi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels ctenòmids. És endèmic del departament de Tarija (Bolívia), on viu a altituds d'entre 2.600 i 4.000 msnm. Es tracta d'un animal herbívor que excava per trobar els tubercles i les arrels que formen la seva dieta. El seu hàbitat natural són els herbassars de l'altiplà andí. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Aquest tàxon fou anomenat en honor de l'empresari britànic John Spedan Lewis, fundador de la John Lewis Partnership i mecenes de nombroses expedicions científiques.

## Referències

* ↑ Dunnum, J.; Bernal, N. Ctenomys lewisi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 2 febrer 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 241. ISBN 978-0801893049.
# Coves de la Huesa Tacaña

Les coves de la Huesa Tacaña estan situades al sud de Villena (Alt Vinalopó, País Valencià), en una zona de gran importància estratègica per la qual discorre el llit del Vinalopó, així com l'autovia A-31, el recorregut de la qual en aquest punt seguia en l'Antiguitat la Via Augusta. Es tracta d'un conjunt de dues coves quasi contigües, la cova Gran i la cova Menuda, que es troben als estreps sud-oest de la Peña Rubia, a uns 2 km a l'est de la Colonia de Santa Eulalia. En elles s'han trobat restes arqueològiques des del paleolític al Mesolític.
Prop de les coves, però ja en l'exterior, han aparegut puntes, rascadores, perforadores, osques i denticulats. Aquestes troballes van ampliar cap al sud la distribució geogràfica i el coneixement sobre aquest horitzó tecnològic i cronològic. Les troballes estan conservades al Museu Arqueològic de Villena.

## Vegeu també

* Història de Villena

## Referències

* 1 2 3 4 Soler García, José María. La "Cueva Pequeña de la Huesa Tacaña" y el "Mesolítico" villenense (en español). Editado por Alicante: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2005. 19. [Madrid]: Otra ed.: Zephyrus, 1969, p. 33-60.
* 1 2 3 4 Muñiz Pérez, Marta «El Epipaleolítico en la vertiente mediterránea de la Península Ibérica: Investigaciones recientes». Espacio, Tiempo y Forma, Serie I, Prehistoria y Arqueología, 10, 1997, pàg. 175-213.
* 1 2 3 4 «Cueva de la Huesa Tacaña». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Cultura. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
# Llista de plantes cultivades

La FAO estima que en l'actualitat només 30 cultius proporcionen el 95% de les necessitats energètiquees de l'ésser humà i quatre d'ells (arròs, blat, dacsa i patates) en proporcionen el 60%. Es calcula que el nombre de varietats diferents d'arròs són més de 100.000. Als Andes es cultiven localment 175 varietats de patates.

## Plantes de les quals s'aprofita el gra

* Arròs
* Blat
* Blat de moro, dacsa
* Civada
* Espelta
* Mill
* Ordi
* Quinoa
* Sorgo, melca
* Sègol
* Tef
* Triticale

## Plantes aprofitades per l'arrel o tubercle

* All
* Ceba
* Escurçonera de nap
* Moniato
* Nap
* Nyam
* Nyàmera
* Pastanaga, safanòria
* Patata, creïlla
* Rave
* Salsifí
* Tapioca
* Taro
* Xirivia

## Plantes lleguminoses de gra sec o tendre

* Cigró
* Guixa
* Llentilla
* Llobí
* Mongeta
* Pèsol
* Veça

## Plantes d'aprofitament industrial

* Abacà (Musa textilis)
* Anís
* Bambú
* Cacauet
* cànem
* Canya de sucre
* Cascall
* Cocoter (Cocos nucifera)
* Colza
* Cotó
* Espart
* Espècies
* Gira-sol
* Jute
* Kenaf
* Lli
* Llúpol
* Mostassa
* Plantes per a olis essencials
* Pyrethrum
* Rami (Boehmeria nivea)
* Regalèssia
* Remolatxa sucrera
* Sisal (Agave sisalana)
* Soia
* Tabac
* Xicoira

## Plantes d'horta de consum humà

* Bròquil
* Card
* Carxofera
* Col de Brussel·les
* Cols (de cabdell, col xinesa, etc.)
* Coliflor
* Creixen
* Enciam
* Endívia
* Escarola
* Espàrrec
* Espinac
* Fonoll
* Porro
* Ruibarbre

## Plantes aprofitades pel fruit

* Albergínia
* Api
* Carbassa
* Carbassó
* Cogombre
* Comí
* Comí de prat
* Meló
* Nap
* Okra
* Pebrotera
* Síndria, meló d'Alger
* Tomaquera

## Altres vegetals

* Planta ornamental
* Plantes farratgeres

## Conreus permanents

* Cítrics
* Fruits de llavor (codony, pera, poma)
* Fruits de pinyol (albercoc, cirera, préssec, pruna)
* Vinya
* Petits fruits (grosella, maduixot, móra, nabiu)
* Nous comestibles: ametlla, avellaner, macadàmia, noguera, pecan, pistatxer)
* Fruits tropicals: alvocat, banana, cocoter, dàtil, figuera, fruit del pa, litxi, magrana, mango, Monstera deliciosa, papaia, pinya tropical, tamarind, etc.)

## Begudes

* Cacau
* Cafè
* Cola
* Herba mate
* Te

## Oleaginosos permanents

* Oli de palma
* Olivera
* arbre tung

## Conreus permanents productors de fibra

* Abacà,
* Canya,
* Kapok
* sisal

## Permanents fornidors d'altres productes

* Cautxú
* Hevea,
* Quebratxo blanc

## Altres conreus permanents

* Ornamentals
** Gessamí
** Rosa
* Medicinals
** quina
* Condiments
** Gingebre
** Safrà

## Referències

* ↑ http://www.fao.org/docrep/012/al384s/al384s00.pdf
# Còmic d'autor

El còmic d'autor va ser un moviment d'avantguarda dins del còmic occidental dels anys seixanta i setanta de segle XX que defensava una concepció de l'autor de còmic com a autor complet, és a dir, com un dibuixant / guionista que no tingués més traves que el seu propi gust. Aquests còmics d'avantguarda van crear, d'altra banda, un sentiment de grup, amb una sèrie d'autors que van voler renovar els llenguatges del còmic i emprar els seus codis per explicar històries o expressar sentiments, emocions, contingudes ... Que abans consideraven fora del seu abast.

## Trajectòria

El fenomen del còmic d'autor va sorgir a França a finals dels anys 1960, encara que argumenta que el seu origen es remunta a les obres produïdes per autors com el dibuixant italià Hugo Pratt, el guionista argentí Héctor Germán Oesterheld, el dibuixant Alberto Breccia i d'altres a finals dels anys cinquanta a Buenos Aires.
La veritat és que el còmic d'autor, com a esquer, es va estendre a principis dels anys 70 des de França a Itàlia i a la fi d'aquesta dècada als Estats Units i a Espanya. En aquest últim país, que vivia el seu boom del còmic adult, van destacar Alfonso Font, Víctor de la Fuente, Carlos Giménez o Josep Maria Beà.

## Valoració

Es pot dir que aquest terme és poc apropiat, ja que suposa un menysteniment dels autors de còmic anteriors. Ja el 1983, Jaume Juez afirmava que comportava el risc de amanerar-se, o repetir-se, recorrent als temes que li són més propicis de dibuixar a l'"autor". A la llarga, serviria freqüentment només per evidenciar el buit o la pretensiositat que el dibuixant albergava després de noves solucions d'estil".

## Referències

* ↑ Cara, 2008, p. 60.
* ↑ Juez, Jaume «"Una entrevista con Jaime Juez" (finals de 1984)» (en castellà). "Boletín del Círculo Andaluz de Tebeos". Círculo Andaluz de Tebeos [Sevilla], 8, desembre 1984, pàg. 7-8 [Consulta: 15 gener 2021].
* ↑ Hernández Cava, Felipe. El arte de Carlos Giménez. Norma Editorial, 1982, p. 35 (Un hombre, mil imágenes). ISBN 84-85475-18-6.

## Bibliografia

* CARA, Diego. El tebeo español y sus autores/II. Almería: Colectivo D. Tebeos, Colección Tebeolandia/3, 2008. Depósito Legal: Al-1162-2008. ISBN 978-84-934715-8-3.
# Los Santos (desambiguació)

«Los Santos» té aquests significats:
# Los Rábanos

Los Rábanos és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Lucille

«Lucille» té aquests significats:
* Lucille Ball (Jamestown, Nova York, 1911 - Los Angeles, Califòrnia, 1989), actriu còmica estatunidenca.
* Llac Lucille, llac de Wasilla, Alaska.
* Karen Lucille Hale (Memphis, 1989), actriu i cantant estatunidenca.
# Lohja

Lohja (Lojo és el nom suec) és una ciutat al sud de Finlàndia, situada a la regió d'Uusimaa. Té una població de 39748 i una extensió de 441,19 km². El 2009 va incorporar el municipi de Sammatti.
# Cyanomitra

Cyanomitra és un gènere d'ocells de la família dels nectarínids (Nectariinidae) que habita les zones forestals de l'ecozona afrotropical. Les diferents espècies han estat incloses al gènere Nectarinia.

## Llista d'espècies

S'han descrit 7 espècies dins aquest gènere:
* Cyanomitra verticalis - suimanga capverd.
* Cyanomitra bannermani - suimanga de Bannerman.
* Cyanomitra cyanolaema - suimanga gorjablau.
* Cyanomitra oritis - suimanga del Camerun.
* Cyanomitra alinae - suimanga capblau.
* Cyanomitra olivacea - suimanga olivaci.
* Cyanomitra veroxii - suimanga murí.

## Referències

* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2021. IOC World Bird List (v11.1). doi : 10.14344/IOC.ML.11.1.
# Cròniques dels reis d'Aragó e comtes de Barcelona

Les Cròniques dels reis d'Aragó e comtes de Barcelona són unes cròniques històriques escrites al segle xiv, d'autor anònim atribuïdes a Pere el Cerimoniós.

## Altres denominacions

El títol de la crònica és la denominació que li donà en una carta el mateix rei Pere el Cerimoniós i és l'estipulada en la Llista de títols uniformes dels clàssics anònims de la literatura catalana. Anteriorment ha estat denominada com a Crònica general de Pere III el Cerimoniós, per contraposició a la Crònica particular de Pere el Cerimoniós, Crònica de Sant Joan de la Penya, Crónica general deis reis d'Aragó e comtes de Barcelona, Crónica pinatense, Memories historials de Catalunya, i en llatí Cronica Regum Aragonum et Comitum Barchinone.

## Manuscrits

El manuscrit original en llatí, anterior al 1359, no s'ha conservat. El 1366 el rei trametia una còpia en català al monestir de Santa Maria de Ripoll, i el 1372 manava fer una còpia en aragonès. Segons Coll i Alentorn, se'n conserven 4 versions en català, 2 en llatí i 1 en aragonès.
En una carta del rei Pere a l'abat de Ripoll, datada el 10 de novembre de 1366, diu que li tramet una còpia de les Cròniques dels reis d'Aragó e comtes de Barcelona que ell mateix ha «fet e tret de diverses Cròniques e històries antigues».
La Crònica comença dient: «Segons que havem llest en molt llibres, lo primer hom que es poblà en Espanya hac nom Túbal, del qual eixí la generació dels ibers [...] entre les monts Pirineus e lo riu Ebre.»

## Còdexs, transcripcions i estudis crítics

* (llatí) Crónica de San Juan de la Peña: versió en llatí.
* (aragonès) Crónica de San Juan de la Peña: versió en aragonès.
* (aragonès) Crónica de San Juan de la Peña: versió en aragonès. Ed. crítica.
* (aragonès) Cronica de San Chuan d'a Peña: versió en aragonès.
* (català) Crònica de Sant Joan de la Penya: 1a versió en català Arxivat 2009-02-11 a Wayback Machine. (ms. 1811 de la Biblioteca Nacional d'Espanya).
* (català) (Google books) Crònica de Sant Joan de la Penya: 2a versió en català Arxivat 2016-02-23 a Wayback Machine. (transcripció del manuscrit 2664 de la Biblioteca General de la Universitat de Salamanca).

## Referències

* ↑ Estivill, Assumpció i Gascón, Jesús: Classics anónims de la literatura catalana: primer esborrany per a una llista de títols uniformes
* ↑ Crònica general de Pere III el Cerimoniós, dita comunament Crònica de Sant Joan de la Penya, per Amadeu J Soberans Lleó, ISBN 8472250113, a Google books Arxivat 2016-02-23 a Wayback Machine.
* ↑ Soberans, op.cit., pàg. 6
* ↑ BITECA
* ↑ Soberans, op.cit., pàg. 8
* ↑ Soberans, op.cit., pàg. 19

## Enllaços externs

* (castellà) Sobre la historiografía catalana y de la Corona de Aragón. El caso de la mal llamada crónica de San Juan de la Peña Arxivat 2009-02-09 a Wayback Machine..
* (castellà) "Índices onomásticos de la " Crónica de San Juan de la Peña" (versión aragonesa, siglo XIV)", Francho Nagore Laín, Alazet: Revista de filología, nº 15, 2003, pp. 297–342.
# Jordi II de Saxònia-Meiningen

Jordi II de Saxònia-Meiningen (Meiningen 1826 - 1914). Fou un dels sobirans més brillant del petit ducat de Saxònia-Meiningen pel seu especial impuls de la cultura tant pel que fa al col·leccionisme com, i especialment, pel seu impuls de les arts escèniques convertint la petita ciutat de Meiningen en un centre teatral de primer ordre internacional.
El duc Jordi nasqué al Palau ducal de Meiningen l'any 1826 essent fill del duc Bernat II de Saxònia-Meiningen i de la princesa Maria de Hessen-Kassel. El duc era net per via paterna del duc Jordi I de Saxònia-Meiningen i de la princesa Lluïsa Elionor de Hohenlohe-Lagenburg i per via materna pertanyia a la secular casa de Hessen-Kassel.
Casat en tres ocasions, maridà en primeres núpcies a la princesa Carlota de Prússia que era neta del rei Frederic Guillem III de Prússia, en segona ocasió es casà amb la princesa Feodora de Hohenlohe-Lagenburg que era germanastra de la reina Victòria I del Regne Unit, i en tercera ocasió amb l'actriu creada baronessa Helena Franz. Amb les seves mullers tingué sis fills:
Al llarg de la seva vida, i tenint en compte que arribà al poder l'any 1882 en un moment polític en què la majoria de les decisions, per no dir la totalitat, que corresponien al petit ducat es prenien des de la cancelleria a Berlín, es dedicà a la potenciació de la cultura, i molt especialment de les arts escèniques.
Manà a construí el teatre de Meiningen, una magnífica obra arquitectònica, i recolzà l'obra del seu pare del qual es mostrà el seu màxim continuador respecte a la companyia de teatre que havia creat i que representà obres a Sant Petersburg, Berlín, París o Viena entre altres grans capitals europees.
Mort a les envistes de la Primera Guerra Mundial, l'any 1914, no veié ensorrar-se l'Imperi Alemany i en conseqüència el seu petit ducat saxó.