OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Team Idea 2010 ASD

L'equip Team Idea 2010 ASD va ser un equip ciclista italià, de ciclisme en ruta amb categoria continental. Va competir de 2010 a 2015.
La temporada 2012 va tenir un equip reserva de categoria sub-23 anomenat "Team Idea 2010"

## Principals resultats

* Giro del Medio Brenta: Matteo Busato (2012) (equip reserva)
* Gran Premi d'Izola: Christian Delle Stelle (2014)
* Trofeu Edil C: Francesco Reda (2015)
* Volta a Eslovàquia: Davide Viganò (2015)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participà en els Circuits continentals de ciclisme el 2012 i de 2014 a 2015. La següent classificació estableix la posició de l'equip en finalitzar la temporada.
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2012 | 25è | Andrea Palini (19è) |
| 2014 | 67è | Mirko Tedeschi (205è) |
| 2015 | 36è | Davide Viganò (47è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2016-03-25 a Wayback Machine.
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
# Estofat

Un estofat o ofegat és un plat que consisteix a guisar trossos de carns o aus amb verdures, hortalisses i espècies.

## Preparació

L'estofat més comú a les nostres contrades es prepara a base de daus de carn magra, patates o creïlles, pastanagues, cebes i all. Normalment es condimenta amb llorer, pebre vermell i julivert. Es poden també afegir bolets, pèsols o altres verdures, com carxofes, a la barreja.
Hi han diverses formes de preparar un estofat. En una de les més comunes i casolanes es fa saltar la ceba amb oli; una vegada daurada s'afegeix la carn, el pebre vermell i l'all i es va remenant; quan la carn està un xic feta s'afegeixen l'aigua i les verdures i es deixa cuinar a foc molt lent, tapat per una bona estona. Es pot fer en un olla normal o també en cassola de fang.

## Variants

L'estofat es pot preparar també amb llegums, com llenties, cigrons o fesols. La carn pot ser de porc, vedella, bou o xai, a trossos o en forma de mandonguilles.
Segons les regions els diferents tipus d'estofats reben diferents noms, com el ragout francès o el ragú italià, que contenen tomàquet. Algunes preparacions a base de peix seguint el mateix procés són també una mena d'estofats, com la Caldeirada portuguesa o el Marmitako basc. També es poden considerar estofats alguns curris de l'Índia.

## Alguns estofats

* Cassoulet, CarcassonneBaeckeoffe, estofat a base de patates d'Alsàcia
* Birria, estofat de xai del Mèxic
* Bo Kho, (Vietnamès: bò kho), estofat de vedella del Vietnam
* Caçolet, estofat a base de fesols típic d'Occitània
* Civet, estofat a base de carn de caça típic dels Pirineus
* Feijoada, estofat a base de fesols de Portugal i Brasil
* Cazuela de osobuco, estofat a base de ossobuco i verdures de Xile
* Főzelék, estofat hongarès molt dens a base de patata i carn.
* Goulash, estofat hongarès condimentat amb molta paprika
* Kapuska, estofat turc de col
* Locro, mena d'estofat de la zona andina
* Nikujaga, estofat japonès a base de patata i carn
* Potjiekos, estofat sud-africà
* Puchero, estofat sud-americà
* Sancocho, mena d'estofat del Carib
* Tocătură, tipus d'estofat de Romania

## Referències

* ↑ «Estofat de vedella a la berguedana». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 24 juliol 2010].

## Enllaços externs

* Recepta d'estofat
* Cuina valenciana - Estofat de bou
# Maria Infiesta i Argüeso

Maria Infiesta i Argüeso (1886 - 1965) fou una pianista i compositora catalana d'origen porto-riqueny.
Va dur a terme bona part dels seus estudis musicals a Barcelona, on va ser deixebla d'Enric Granados.
Contragué matrimoni amb el tenor argentí Mariano A. Olivares, amb qui s'establiria a Tucumán. Exercí de professora a l'Academia de Bellas Artes de la Universitat Nacional de Tucumán. Van oferir recitals conjuntament arreu, diversos dels quals a Barcelona durant la dècada dels 1930, com ara a la Sala Mozart o l'Acadèmia Marshall.
La crítica musical va aclamar el bon fer d'Infiesta, que sovint prenia part als concerts bé com a pianista acompanyant o bé en formacions de cambra.

## Referències

* ↑ Borotau, Marçal. «Compositores catalanes». Sonograma Magazine, 29-04-2015. [Consulta: 28 setembre 2022].
* ↑ «Concert Olivares-Infiesta». La Publicitat, 10-01-1930, pàg. 8.
* ↑ «Concert Olivares-Infiesta a la Sala Mozart». La Publicitat, 29-01-1932, pàg. 4.
* ↑ «Sala Marshall». La Música, 01-12-1934, pàg. 16.
# Mas de Sentigosa

El Mas de Sentigosa o Mas de Santigosa és un mas situat al municipi de Sant Joan de les Abadesses, a la comarca catalana del Ripollès. inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa de Santigosa consta de quatre volums esglaonats que s'adapten al fort pendent del terreny, l'edifici principal se situa per sota dels altres dos. Correspon a una tipologia de masia fortificada amb teulat a dues aigües que al segle xviii, i per raons més culturals que climatològiques, se li afegeix un cos davanter de voltes a la façana principal, orientada a migdia. Els quatre edificis són l'estatge principal, de tres plantes.Es pot observar a la banda esquerra un engrandiment posterior de la mateixa.

## Referències

* 1 2 «Santigosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ «Mas de Sentigosa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Mas de Sant Vicenç

El Mas de Sant Vicenç és un mas al municipi de Ginestar (Ribera d'Ebre).

## Referències

* ↑ «Mas de Sant Vicenç». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 27 gener 2024].
# Eutimi l'Il·luminador

Eutimi l'Il·luminador, de l'Atos, l'Abasgià o el Georgià (Geòrgia, 955 - Monestir dels Ibers, Mont Atos, Grècia, 13 de maig de 1028) fou un monjo georgià, abat i teòleg i erudit. És venerat com a sant per l'Església Ortodoxa.

## Biografia

Eutimi, en georgià ექვთიმე (Ekvtime) era fill de Ioane Varaz-vache Chordvaneli i nebot del general georgià Tornike Eristavi. De jove, fou enviat com a ostatge a Constantinoble i en ésser alliberat, mercès al seu pare, marxà amb ell a fer vida eremítica i ingressà al monestir de Sant Atanasi del Mont Atos (Grècia). Juntament amb el seu pare i oncle, entre 980 i 983 promogué la construcció del Monestir dels Ibers al Mont Atos, on fou més tard superior i que esdevindria un dels centres de la cultura georgiana.
Es convertí en un dels teòlegs més rellevants del moment. Molt dotat per a les llengües, traduí al georgià molts textos religiosos i filosòfics en grec: se'n reconeixen prop de cent seixanta traduccions d'obres d'autors com Basili el Gran, Joan Clímac o Joan Crisòstom. Se li atribueix la traducció del Sibrdzne Balavarisa, versió cristianitzada d'un episodi de la vida de Gautama Buda que es difongué per Europa amb el títol de Barlaam i Josafat i es traduí a moltes llengües, esdevenint una obra popular durant l'edat mitjana.

## Bibliografia

* Theodor Dowling. Sketches of Georgian Church History. Adamant Media Corporation (October 9, 2003).
# Eutidem de Sició

Eutidem de Sició (en llatí Euthydemus, en grec antic Εὐθύδημος) fou un polític de Sició que va obtenir la tirania de la ciutat conjuntament a Timòclides. Segons Pausànias, quan fou deposat, el poder va passar a Clínies de Sició, que era el pare del famós Àrat de Sició.

## Referències

* ↑ 4.Euthydemus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 124
# Tell el-'Oueili

Tell el-'Oueili o Tell al-Awayli (àrab: تل العويلي, Tall al-ʿUwaylī) és un jaciment arqueològic tipus tel d'època neolítica situat a la governació de Dhi Qar, al sud de l'Iraq. El jaciment va ser excavat entre 1976 i 1989 per arqueòlegs francesos sota la direcció de Jean-Louis Huot. Les excavacions han revelat capes d'ocupació anteriors a les d'Èridu, cosa que converteix Tell el-'Oueili en el primer assentament humà conegut al sud de Mesopotàmia.
El lloc va ser observat i examinat per primera vegada per l'erudit francès André Parrot, que en aquell moment treballava a la propera citat arqueològica de Larsa. El 1976 i el 1978 hi van tenir lloc dues breus campanyes d'excavació que van ser el preludi de les campanyes regulars iniciades el 1981. Fins al 1989 s'hi van realitzar quatre campanyes més. Totes les excavacions van ser dirigides per l'arqueòleg francès Jean-Louis Huot.
El jaciment fa 200 metres de diàmetre i té aproximadament 5 metres d'alçada. Es troba a 3,5 quilòmetre al sud-est de Larsa, a la governació de Dhi Qar, al sud de l'Iraq. L'entorn d''Oueili es caracteritza per temperatures que poden arribar a més de 50 °C a l'estiu i a tenir un volum de precipitació menor a 250 mm anuals, fent que la zona no sigui apta per a l'agricultura de secà.
Tell el-'Oueili va ser ocupat durant el període d'Obeid. Les excavacions han revelat capes d'ocupació que daten des d'Obeid 0 (6500-5400 aC) fins a Obeid 4. La fase Obeid 0 es va descobrir per primera vegada en aquest jaciment, cosa que va fer que s'anomenés provisionalment "fase Oueili". Una prospecció superficial va mostrar que el lloc estava ocupat durant el període Uruk.

## Referències

* 1 2 Huot, 1980, p. 207-211.
* ↑ Huot, 1983, p. 18-67.
* 1 2 Huot, 1985, p. 119-123.
* ↑ Forest, 1985-1986, p. 55-66.
* ↑ Breniquet, 1985-1986, p. 109-111.
* ↑ Huot i Vallet, 1990, p. 125-130.
* ↑ Huot, 1985a, p. 300-318.
* ↑ Lebeau, 1985, p. 88-108.
* ↑ Huot, 1971, p. 45-58.

## Bibliografia

* Breniquet, Catherine «Tell el-'Oueili 1983: The Small Finds». Sumer, 44, 1-2, 1985-1986.
* Forest, J.D. «Tell el-'Oueili preliminary report on the 4th season (1983): Stratigraphy and architecture». Sumer, 44, 1-2, 1985-1986.
* Huot, J.-L. «Tell el Oueili : surface exploration». Sumer, 27, 1-2, 1971.
* Huot, J.-L., "", (in French), 6 (1): 207–211,, J.-L. «Tell el'Oueili (Iraq): les Premiers Résultats». Paléorient, 6, 1, 1980. DOI: doi:10.3406/paleo.1980.4270.
* Huot, J.-L. «Tell el-'Oueilli: The works of 1978 and 1981». Sumer, 39, 1-2, 1983.
* Huot, J.-L. «Tell el'Oueili. Principaux Résultats de la Quatrième Campagne (1983)». Paléorient, 11, 1, 1985. DOI: doi:10.3406/paleo.1985.4367.
* Huot, J.-L. «Travaux en basse Mésopotamie. Les fouilles françaises à Larsa et 'Oueili». Comptes-rendus des Séances de l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres, 129, 2, 1985a. DOI: doi:10.3406/crai.1985.14270.
* Huot, J.-L.; Vallet, R. «Les Habitations à salles hypostyles d'époque Obeid 0 de Tell El'Oueili». Paléorient, 16, 1, 1990. DOI: doi:10.3406/paleo.1990.4527.
* Lebeau, M. «A First Report on pre-Eridu Pottery from Tell El Oueili». Sumer, 44, 1-2, 1985.
# Faridun

Faridun (pehlevi Feredun o Fredun antic iranià Thraetaona) fou un dels reis mítics de l'Iran esmentats a l'Avesta.
El primers rei fou Yima, vençut i mort per Azhi-Dahaka el qual al seu torn fou vençut i mort per Afridum (esmentat també com Thraetaona) fill d'Athwya, un sacerdot.
Un rei va repartir el seu imperi entre tres fills un dels quals Iradj fou assassinat pels altres dos i va deixar una filla amb la que Thraetaona es va casar per engendrar al venjador del pare.
# Maria del Carme Vilagran i Moner

Maria del Carme Vilagran Moner (Salt, Gironès, 20 de gener de 1948) és una exjugadora de bàsquet catalana, considerada una de les pioneres del bàsquet femení gironí.
Jugadora del CREFF de Girona, competí a la Primera divisió de Lliga espanyola durant les dècades de 1960 i 1970 , destacant el quart lloc aconseguit la temporada 1972-73. Fou internacional amb la selecció espanyola de bàsquet en quatre ocasions, essent la primera jugadora gironina en debutar-hi, i participà al Preeuropeu de 1970 disputat a Girona. Entre d'altres reconeixements, ha sigut distingida com a Històrica del Bàsquet Català per la Fundació del Bàsquet Català el 2023.

## Referències

* ↑ «Maria del Carme Vilagran i Moner». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Homenatge a Vilagran, Iglesias i Junyer». L'Esportiu, 13-02-2017. [Consulta: 9 juny 2024].
* ↑ «Nova edició de la Festa Històrics i Històriques del Bàsquet Català». Federació Catalana de Basquetbol , 16-10-2023. [Consulta: 9 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Maria del Carme Vilagran Moner - Selección Femenina Absoluta
# Maria del Carme de Sojo i Ballester

Maria del Carme de Sojo i Ballester (Reus, 15 d'octubre de 1856 - Barcelona, 16 d'agost de 1890) va ésser una dona casada, membre del tercer orde laic dels carmelites. Ha estat proclamada serventa de Déu per l'Església catòlica.

## Biografia

Maria del Carme de Sojo va néixer a Reus en una família catòlica, i des de petita va mostrar senyals de gran religiositat. En créixer, va ajudar en la cura d'ancians i nens, col·laborant a l'Hospital de les Germanetes dels Pobres de Reus. Allà va conèixer el metge Jordi Anguera i, només amb setze anys, el 13 de maig de 1872, es va casar amb ell, que ja en tenia 31. Amb ell marxà a Barcelona. Van tenir cinc fills (dos van morir encara nens), i un altre va ser Josep Oriol Anguera de Sojo. Va dedicar el seu temps a l'educació cristiana dels fills, a les obres de beneficència i la pregària, construint un asil per a pobres. El seu marit, també molt religiós, sovint atenia gratuïtament els malalts pobres i hi dedicava molt de temps, per la qual cosa Carme havia de fer restriccions de despeses a casa seva. Per la seva mala salut, sovint havia de ser fora de casa, en sanatoris, per la qual cosa escrivia cartes diàriament al seu espòs, conservades en la seva integritat, i on demostra un gran amor per ell.
Molt humil, feia penitència sovint i desitjava patir les malalties dels seus nens i renunciar als plaers i satisfaccions personals. Es va fer membre del Tercer Orde Carmelita secular. En 1884 va fer vot de compartir els patiments de Crist. Va morir a Barcelona el 1890.

## Veneració

La diòcesi de Barcelona va iniciar, a instància dels carmelites, el seu procés de beatificació a causa de les seves virtuts considerades heroiques, amb el número 59 de protocol de la Congregació per a les Causes dels Sants. El 28 de juliol de 1926 es va emetre el decret favorable sobre els seus escrits. Ha estat proclamada serventa de Déu.

## Referències

* ↑ «Entierros y funerales». La Vanguardia, 17-08-1891, pàg. 2.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 617-618.

## Bibliografia

* J. Monsó y Vigo. Santidad en el mundo vida admirable de la sierva de Dios Carmen de Sojo de Anguera de la tercera orden del Carmen. 3a ed. corr. y aum. Barcelona: La Hormiga de oro, 1933.
* Carmen de Sojo (en francès)

## Enllaços externs

* Maria del Carme de Sojo Ballester. Diccionari biogràfic de Dones Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. (Consulta 27-III-2015)
# Maximum Rocknroll

Maximum Rocknroll (MRR) va ser un fanzín mensual sense ànim de lucre dedicat a la subcultura punk. Amb seu a San Francisco, MRR se centrava en la música punk rock i hardcore punk, i incloïa entrevistes a artistes i ressenyes de música també de col·laboradors internacionals. Cap al 1990, «s'havia convertit en la bíblia de facto de l'escena». MRR es considera un dels mitjans de comunicació més importants del punk, no només per la seva àmplia cobertura, sinó perquè ha estat una presència contínua i influent en la comunitat punk en constant transformació durant més de tres dècades. Del 1992 al 2011 va publicar una guia anomenada Book Your Own Fuckin 'Life.
Un anunci al lloc web de MRR el gener de 2019 anuncià el final de la seua edició impresa després de 37 anys publicant-se mensualment i distribuint-se internacionalment. S'acomiadaren amb tres números més en paper per a fer recaure tot el pes al web i al programa de ràdio setmanal.

## Referències

* ↑ Heller, Jason. «With zines, the '90s punk scene had a living history · Fear Of A Punk Decade · The A.V. Club». Mobile.avclub.com. Arxivat de l'original el 2013-11-01. [Consulta: 23 desembre 2015].
* ↑ Jolly, Nathan. «Book Your Own Fucking Life: the pre-internet guide that connected the indie scene». The Industry Observer, 01-06-2018. [Consulta: 16 febrer 2019].
* ↑ «Maximum Rocknroll anuncia el fin de su edición impresa». MondoSonoro, 14-01-2019. [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ «Announcement». Maximumrocknroll. [Consulta: 16 febrer 2019].
* ↑ Rife, Katie. «MaximumRocknroll to cease print publication after 37 years». The A.V. Club, 15-01-2019. Arxivat de l'original el 18 de maig 2021. [Consulta: 17 febrer 2019].
# Mas de les Valls

El Mas de les Valls és una obra del municipi d'Artés (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta rectangular amb coberta de teula àrab, a doble vessant. Tres pisos. El material predominant és pedra i maçoneria amb tàpia a la part superior de la façana. La façana principal és la de l'est on hi ha el portal d'entrada adovellat i de mig punt amb tres obertures més. A la paret de migdia hi ha una finestra amb motius gòtics. A ponent hi ha l'annex d'una torre quadrada de 4 pisos. Els carreus de la torres són grossos i molt ben escairats. Cada pis compta amb petites finestres i espitlleres (algunes reformades). Les pedres de la base són de gran dimensions. Els baixos, avui utilitzats com a coberts i corrals, són de sostre de volta sostinguda per arcs de mig punt i d'altres apuntats, am pedra i amb molt bon estat. Els voltants de la casa són decorats amb diverses pedres de molí, de trulls d'oli i bladers.
Masia orientada a llevant, on es troba una portalada de mig punt adovellada -dovelles allargades-. Sobre la porta s'obre un balcó. Aquesta façana, la principal, presenta obres de restauració. A la banda de ponent s'alça una torre de defensa, que dona al mas un caràcter fortificat. A la cara sud hi ha un balcó i un cobert adossat.
L'aparell és obrat amb carreus regulars col·locats a trencajunt i disposats en filades.
La masia és coberta a doble vessants i té una estructura de planta baixa, primer pis i golfes. El seu estat de conservació és bo.

## Història

El mas, anomenat també el mas d'Artés o el mas de les Valls, està documentat des de l'any 1199. Almenys des de l'any 1558 disposava d'un molí fariner que aprofitava les aigües de la Riera de Malrubí (l'edifici, cobert avui per la vegetació, i part de les canalitzacions són encara visibles). El molí funcionà fins després de la guerra civil (1936-1939). Fa anys un llamp va malmetre la part superior de la torre del mas i per aquest motiu la teulada fou escurçada un metre i mig. Quaranta anys enrere les finestres del mas que eren adovellades i amb motius gòtics, van ésser reformades per tal de reconvertir-les en balcons. Avui només en resta una de les antigues. A finals del s. XVII, el mas fou venut a carta de gràcia a un paraire de Moià. Des de llavors ha passat per diverses mans. A finals del XIX, la fil·loxera provocà un forta davallada a l'economia del mas.
Segons un capbreu de 1693 en posseïa el domini útil Bernat Marquet, paraire de Moià, que l'havia comprat a carta de gràcia als hereus de Josep Mas, el 1682. Es creu que el pagès devia tornar els diners i recuperar el mas, perquè el 1774 consta Joan Mas, moliner com a propietari. El 1872 apareix com a propietari Joan Vilavendrell i Singla; el 1915 n'és propietari Josep Vilavendrell i Reixac. El 1960 hi vivia Valentí Vilavendrell Morral.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas de les Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# Thomas Cavalier-Smith

Thomas Cavalier-Smith (Londres, 21 d'octubre de 1942 - 19 de març de 2021) fou un professor de biologia evolutiva del departament de zoologia de la Universitat d'Oxford. Va guanyar el Premi Internacional de Biologia (un premi de 10 milions de iens) el 2004.
Cavalier-Smith va publicar extensament sobre la classificació dels protists. Una de les majors contribucions a la biologia va ser la seva proposta d'un sisè regne de la vida: els cromistes, tot i que l'existència d'aquest grup encara està en un debat obert. També proposà que tots els cromistes i alveolats comparteixen el mateix antecessor comú, una proclama que més tard ha rebut el suport dels estudis d'evidència morfològica i molecular per altres laboratoris. Aquest grup el va anomenar cromalveolats. També fou qui va proposar i anomenar diversos altres tàxons de rang elevat com els opistoconts (1987), rizaris (2002) o excavats (2002). Juntament amb els cromalveolats, els amebozous (va esmenar-ne la descripció el 1998) i els arcaeplàstids (que els va anomenar Plantae fins al 1981) els sis formen la base de la taxonomia actual dels eucariotes. El professor Cavalier-Smith també va publicar sobre l'origen de diversos orgànuls cel·lulars (incloent-hi el nucli, els mitocondris), l'evolució de la mida del genoma i l'endosimbiosi.
Posteriorment va publicar un estudi en el qual cita la parafília dels bacteris, l'origen dels neomurs partir de bacteris grampositius i taxonomia dels procariotes.

## Vegeu també

* Arquezous

## Referències

* ↑ The Committee on the International Prize for Biology of Japan Society for the Promotion of Science awards the 2004 International Prize for Biology in the field of "Systematic Biology and Taxonomy" to Prof. Thomas Cavalier-Smith, Department of Zoology, University of Oxford, UK Arxivat 2007-05-15 a Wayback Machine.. Consultat desembre 9, 2006.
# Terminal Bloomberg

El Terminal Bloomberg és un sistema informàtic creat per Bloomberg L.P. que permet als professionals de les finances i d'altres indústries d'accedir al servei Bloomberg Professional per veure i analitzar els moviments dels mercats financers, i fer transaccions financeres de manera electrònica. El sistema també proporciona notícies, ofertes de preu i missatgeria segura dins de la seva xarxa. La majoria de les grans empreses financeres estan subscrites al servei Bloomberg Professional. Molts mercats borsaris també cobren tarifes addicionals per accedir a la seva informació mitjançant el terminal. Passa el mateix amb diferents agències de notícies. Tots els terminals Bloomberg es lloguen en cicles de dos anys, i el preu del lloguer depèn de quantes pantalles estan connectades a cada terminal. La majoria de configuracions tenen entre dues i sis pantalles. Té una tarifa mensual de 1.500 dòlars per usuari (1.800 per les poques companyies que només utilitzen un terminal). El maig de 2010, hi havia 310.000 subscriptors de terminals Bloomberg a tot el món.

## Arquitectura

El terminal implementa una arquitectura client-servidor amb un servidor que corre sobre una plataforma Unix multiprocessador. El client, que utilitzen els usuaris finals per interaccionar amb el sistema, és una aplicació Windows. Els usuaris finals també poden utilitzar un servei addicional (Bloomberg Anywhere) que permet accés via web a aquesta aplicació Windows mitjançant un client Citrix. També hi ha un portal per a mòbils, i aplicacions que permeten accés mòbil via Android, BlackBerry, i iOS. La part del servidor es va desenvolupar originalment amb els llenguatges Fortran i C. Durant els últims anys, s'ha fet una transició cap a C++ i JavaScript als clients i els servidors.
Cada màquina del servidor executa múltiples instàncies del procés del servidor. Utilitzant una forma propietària de canvi de context, els servidors mantenen l'estat de cada usuari final, permetent que interaccions consecutives que provenen d'un sol usuari puguin ser ateses per diferents processos del servidor. El codi de la interfície gràfica d'usuari també és propietari.

## Referències

* ↑ «Bloomberg Professional». Bloomberg.
* ↑ New York Times: The New Fight for Financial News.
* ↑ Bloomberg.

## Enllaços externs

* Bloomberg Professional
* Redisseny del terminal Bloomberg
* Bloomberg LP. 2001. Bloomberg Basic Manual. Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine. Correcció 15 Feb. 2012: Aquest PDF de 84 pàgines i 1.4 Mb PDF s'ha esborrat de Princeton.edu.