OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pont Gisclard

El Pont Gisclard o Pont de la Cassanya (en francès pont de Cassagne) és l'unic pont penjat ferroviari encara en servei a França. Es troba en el punt quilomètric 24 de la línia del tren groc (Vilafranca de Conflent - la Tor de Querol), la meitat oriental en el terme comunal de Sautó, i la meitat occidental en el de Planès, tots dos de la comarca del Conflent (Catalunya del Nord). Permet al tren travessar la Tet.
És situat al límit meridional del terme de Sautó i en el septentrional del de Planès, a prop a ponent de la Central Elèctrica de la Cassanya.
El pont, suportat per dues pilastres de 28 i 32 m, separades 151 m, té una altura de 80 m sobre el riu; va ser dissenyat per l'enginyer Albert Gisclard, comandant de la Génie (Arma d'Enginyers de l'exèrcit), basant-se en un disseny seu del 1896, amb la col·laboració del també enginyer Jules Lax i de l'empresari Ferdinand Arnodin. Va ser construït del 1905 al 1908, però la inauguració es va endarrerir fins al 18 de juliol del 1910 a causa d'un accident ferroviari que es va produir el 31 d'octubre del 1909, després de les proves del pont, i que va provocar la mort de sis persones, la de Gisclard entre elles. Un monument situat a la carretera RN 116, per sobre del pont, obra de l'escultor Jean-André Rixens, commemora la figura d'en Gisclard i la seva tràgica mort.
Va ser declarat monument històric el 1997.

## Vegeu també

* Accident del Pallat

## Bibliografia

* Becat, Joan. «118 - Planès i 160 - Sautó i Fetges». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Planès i Sautó». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Pàgina sobre el pont Gisclard
* ↑ El Pont Gisclard en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Referència n. PA00135696, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
# Marmosa àgil

La marmosa àgil (Gracilinanus agilis) és una espècie d'opòssum de Sud-amèrica. Viu a l'Argentina, Bolívia, el Brasil, el Perú, el Paraguai i l'Uruguai.

## Referències

* ↑ Gardner, Alfred. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a edició. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005, p. 6-7. ISBN 0-801-88221-4.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Donecle

Donecle és un fabricant de vehicle aeri no tripulat (VANT) autònom d'inspecció de vehicles aeris. Fundat el 2015 i situat al sud de Tolosa, la companyia ofereix VANT o eixams de VANT per inspeccionar visualment els avions amb càmeres d'alta resolució. L'empresa treballa amb companyies aèries com Air France-KLM i és un dels actores en el camp de l'automatització del manteniment aeronàutic.

## Vegeu també

* Vehicle aeri no tripulat
* Air-Cobot

## Enllaços externs

* Donecle
# Thiers

«Thiers» té aquests significats:
* Thiers (Puy-de-Dôme), ciutat al departament francès del Puèi Domat (Alvèrnia-Roine-Alps, al nord d'Occitània)
* Thiers-sur-Thève, municipi al departament de l'Oise (regió dels Alts de França)
* Adolphe Thiers o Louis Adolphe Thiers (Marsella, 1797 – Saint-Germain-en-Laye, 1877), historiador i home d'estat francès
* Ghjacumu Thiers (Bastia, 1945), escriptor i activista cors
* Comtat de Montpensier#Casa de Thiers
# Col·legi dels Maristes de Girona

El Col·legi dels Maristes de Girona és una obra racionalista de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt de diversos edificis d'estructura hexagonal que reposen sobre peus metàl·lics, recurs que afavoreix un espai diàfan, implementat per un paviment continu, a més de per algunes innovacions tecnològiques en els sistemes de condicionament de I 'espai. Destaca la planta trilobulada de cadascun dels edificis que adopten un mòdul repetit de 50 metres quadrats de superfície.

## Història

El projecte arquitectònic del Col·legi dels Maristes de Girona és fruit de l'enderrocament, el 1979, de l'antic internat dels Maristes, situat al Barri Vell i a tocar de la Catedral. El nou edifici, allunyat del centre, s'organitza per mòduls que succeeixen altres espais creats pel buidatge de les plantes baixes i els recorreguts per l'espai obert. A més a més, reflecteix les idees pedagògiques pròpies dels anys setanta, basades en la interrelació dins les escoles i en el desenvolupament dels espais educatius.

## Referències

* 1 2 «Col·legi dels Maristes de Girona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# Prebenda

Una prebenda designa un benefici eclesiàstic, lligat amb un càrrec de canonge. Per extensió el terme va eixamplar-se a cada renda lligada a preu fet. El mot prebendat refereix a la persona que frueix d'una prebenda. A l'antic règim, era costum dels sobirans distribuir les prebendes als amics, parents i relacions polítiques. Era lícit atorgar prebendes a eclesiàstics que no havien d'exercir de fet el mandat. El mot va evolucionar vers 'ofici o ocupació lucrativa i de poca feina'.

## Referències

* ↑ «Prebenda». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Prebendary» al The 1911 Classic Encyclopedia, 1911
* ↑ «prebenda». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
Viccionari
# Peucrist

El peucrist, herba desinflamatòria o peu de Crist (Alchemilla alpina), és una espècie de planta amb flors pertanyent a la família de les rosàcies original de les regions septentrionals d'Europa i Àsia i zones muntanyoses de l'Àfrica, Nord i Sud d'Amèrica.
Addicionalment pot rebre els noms d'herba argentada, herba estelada i pota de lleó.
En català es coneix com a herba estelada perquè les fulles recorden la forma d'un estel i com a peu de crist a causa dels lòbuls de les fulles que s'identifiquen amb les llagues de Jesucrist.

## Característiques morfològiques

És una planta herbàcia perenne que arriba als 10-50 cm d'alçada, amb fulles arronyonades o ovalades i amb flors petites agrupades en corimbes.

## Notes i referències

* ↑ Dades taxonòmiques d'aquesta espècie a la Flora Europaea
* 1 2 «Alchemilla alpina». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 22 març 2022].
# Marmosops pakaraimae

Marmosops pakaraimae és una espècie de didelfimorf de la família dels didèlfids. Viu a altituds d'entre 800 i 1.500 msnm a Guyana i Veneçuela. El seu hàbitat natural són els boscos primaris perennifolis premontans o montans. Està amenaçada per la conversió del seu medi en camps de conreu i pastures. El seu nom específic, pakaraimae, significa ‘de Pakaraima’ en llatí.

## Referències

* ↑ Martin, G. M. Marmosops pakaraimae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 21 octubre 2016.
* ↑ Voss, R. S.; Lim, B. K.; Díaz-Nieto, J. F.; Jansa, S. A. 2013. «A New Species of Marmosops (Marsupialia: Didelphidae) from the Pakaraima Highlands of Guyana, with Remarks on the Origin of the Endemic Pantepui Mammal Fauna». American Museum Novitates, 3.778: 1-27
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Dondoel·lita

La dondoel·lita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al supergrup de la kröhnkita. Rep el nom de Don Doell Sr. (Rochester, Nova York, EUA, 29 de gener de 1948) i Don Doell Jr. (Mont-real, Quebec, Canadà, 20 de juliol de 1982), col·leccionistes de minerals canadencs que van proporcionar els primers exemplars per a l'anàlisi.

## Característiques

La dondoel·lita és un fosfat de fórmula química Ca₂Fe(PO₄)₂·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021, i publicada l'any 2022. Cristal·litza en el sistema triclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 22710, i al projecte RRUFF, amb el número de mostra: r210003.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Canadà, al Grizzly Bear Creek de Stoneman Camp (Districte miner de Dawson, Yukon), sent aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Dondoellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 80». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 15-08-2024, pàg. 599–604. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-599-2024 [Consulta: 18 agost 2024].
* ↑ Yang, Hexiong; Gibbs, Ronald B.; McGlasson, James A.; Jenkins, Robert A.; Downs, Robert T. «Dondoellite, Ca2Fe(PO4)2·2H2O, a New Mineral Species Polymorphic with Messelite, from Rapid Creek, Yukon, Canada». The Canadian Mineralogist, 60, 5, 01-09-2022, pàg. 837–847. DOI: https://doi.org/10.3749/canmin.2200013 [Consulta: 16 novembre 2022].
# Toe Yuen

Toe Yuen (袁建滔 de nom complet Toe Yuen Kin-to) és un director de Hong Kong, especialista en animació assistida per ordinador.

## Carrera

Toe Yuen va estudiar a l'Escola de Comunicació de la Universitat Baptista de Hong Kong i es va graduar el 1991. Durant els seus estudis, va treballar a temps parcial en una editorial de còmics. Després va començar a treballar com a animador d'ordinadors a l'empresa d'efectes especials Magic Touch fundada per Eric Tsang.
Yuen es va dedicar als curtmetratges i el 1995 en va dirigir dos, Explanation i Foulball. El 1997, va col·laborar amb Brian Tse i va formar l'estudi Lunchtime Production que va llançar 13 episodis de la sèrie de televisió McMug. L'èxit de la sèrie li permet plantejar-se passar a un llargmetratge. El 2001, va dirigir la pel·lícula My Life as McDull, el primer llargmetratge d'animació produït íntegrament a Hong Kong. La pel·lícula, que va tenir una bona acollida, va rebre el Cristall al Llargmetratge al Festival Internacional de Cinema d'Animació d'Annecy l'any 2003.
Uns anys més tard, va dirigir la pel·lícula d'animació Bo lo yau wong ji (2004), que va ser nominada als Hong Kong Film Awards, després una altra pel·lícula d'animació el 2010, Cheung Gong 7 hou : Oi dei kau. També va dirigir amb nou directors més la pel·lícula Sup fun chung ching estrenada el 2008.

## Filmografia
### Sèries

1997 : McMug

### Pel·lícules

* 2001 : My Life as McDull
* 2004 : Bo lo yau wing ji
* 2008 : Sup fun chung ching (codirigida amb nou directors més)
* 2010 : Cheung Gong 7 hou : Oi dei kau

## Notes i referències

* ↑ «Hong Kong Film Directors' Guild - Directors - Kin To YUEN». www.hkfilmdirectors.com. Arxivat de l'original el 2020-09-26. [Consulta: 24 febrer 2024].
* ↑ «Toe Yuen». AlloCiné.
* ↑ «Toe Yuen». IMDb.
* ↑ «A Decade of Love - AsianWiki». asianwiki.com.
# Thierry Soulouque

Thierry Jean-Baptiste Soulouque és l'actual pretendent al tron d'Haití. Thierry és comte de Léogane, comte de Pétion-Ville, baró de Jean-Baptiste i cavaller d'Haití. Membre de la família reial-imperial d'Haití, està emparentat amb Jean-Baptiste Dessalines D'Orléans i amb Faustí I, segon emperador d'Haití.

## Família

La seva muller, Julinne Ambran, també figura a totes les seves edicions com a cosina i dama del Palau de la reina Marie-Louise Coidavid. Aquest títol va ser transmès a través del seu avi patern, el comte Élie Bo Jean-Baptiste de Léogâne.
La seva àvia és la princesa (i comtessa de Pétion-Ville) Francélia Soulouque Nord Vil Lubin, que és l'hereva de la princesa Olive Soulouque, filla de l'emperador Faustí I i del títol imperial a través de la família. Amb dret i sang, ell afirma que té aquests títols de noblesa pels seus avis, que li van transmetre com a títols hereditaris segons les constitucions imperials i reials de Faustí Soulouque i Christophe d'Haití.
També és net del comte Elie Bon Jean-Baptiste Lubin i la seva esposa Thierry d'Haití, comte de Léogane i comte de Petionville, baró de Jean-Baptiste, cavaller del regne de Hayti. Té línia cosina a la família imperial de Jean-Baptiste Dessalines D'Orleans Charles, Príncep de Sa Majestat Tiécoura Jean-Baptiste Dessalines D'Orléans únic Hereu del Primer Imperi d'Haití, Jacques I.

## Referències

* ↑ «The Legitimate and Sovereign Imperial House of Faustin I, last Emperor of Haiti» (en anglès americà), 12-04-2020. Arxivat de l'original el 2020-10-27. [Consulta: 18 agost 2020].
* ↑ says, Anonymous. «Genealogy of the Imperial House of Haiti» (en anglès americà), 01-05-2020. [Consulta: 18 agost 2020].
# Col·legi dels Pares Escolapis (Moià)

El Col·legi dels Pares Escolapis és un edifici de Moià (Moianès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de caràcter religiós (en el seu origen fou noviciat de l'orde) de grans dimensions i de planta quadrada. La façana és articulada en quatre nivells i presenta simetria respecte a l'eix marcat pel portal d'accés. Té a la façana nombroses obertures de secció quadrada. En travessar el portal d'accés hom arriba a un espaiós claustre, articulat igualment en quatre nivells. Té adossada una església barroca, amb façana molt interessant acabada el 1750.

## Història

L'arribada dels escolapis a Moià fou el 1683, gràcies a la referència del prevere Jaume Buxó. La primera residència la van tenir al carrer de les Joies; passaren després al Raval de Dalt i per fi a l'actual enclavament al peu de la muntanya de la Creu. L'edifici actual data del s.XVIII (1703) i és el primer d'aquest orde que es va fundar a Espanya. L'any 1839 fou convertit en fortí contra les tropes carlines del comte d'Espanya. Fou restaurat i obert de nou a partir de 1854 gràcies al benefactor Jaume Torrents. Avui dia continua com a col·legi al qual acudeix joventut de tota la comarca.

## Referències

* 1 2 «Col·legi dels Pares Escolapis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Prebost

El prebost era un funcionari públic elegit pel rei per a l'administració econòmica i judicial dels dominis que li eren confiats durant l'edat mitjana i l'Antic Règim. En l'antic dret francès, prebost s'aplica diferents significats i s'aplica a diferents funcions. Etimològicament prové del llatí praepositus (encarregat) s'aplica a tota aquella persona que dirigeix una secció dedicada al servei públic, una posició que, segons els vells principis, es correspon amb un dret de jurisdicció.
A partir del segle xi, els Capet van retirar l'administració dels dominis reials als nobles per confiada als capitosts, generalment burgesos acomodats que tenien el dret de percebre les rendes del rei en el seu jurisdicció o prebostat. Aquesta pràctica, beneficiosa per a les finances reials, va propiciar greus abusos i, des de finals del segle xii, el prebost va estar controlat per un batlliu anomenat itinerant. Després, en el segle xiii van ser controlats per un batlliu i un senescal amb residència fixa.
Cal distingir entre els prebosts reials, la jurisdicció comprenia un domini reial, dels diferents prebosts més avall esmentats, així com dels altres capitosts la jurisdicció abastava les terres senyorials, dependents del Regne de França.
Els principals capitosts eren:
* Prebost reial
* Prebost de mariscals
* Prebost de palau o Gran Prebost de França
* Prebost general o Gran Prebost d'economia
* Prebost de mercaders
* Prebost de París

## Prebost reial

El prebost reial exercia la funció més baixa en la jerarquia dels jutges reials. Cal tenir en compte, però, que els jutges subalterns tenien diferents designacions segons la regió de França en la que exercissin la seva funció. A Normandia se'ls anomenava els châtelains, i al sud els viguiers.

## Prebost de mariscals

El Prebost de mariscals, durant l'Antic Règim, era un oficial de la policia militar reconegut per la seva gran severitat, jutjava en última instància i sense apel·lació possible els crims i delictes comesos pels vagabunds (sovint desertors) i als soldats, i els casos de crims greus comesos en els camins.

## Prebost de Palau o Gran Prebost de França

Aquest oficial, d'espasa, la jurisdicció abastava el Louvre i tota la Casa del rei, jutjava, en primera instància, les causes civils i, en última instància, les causes criminals i policials que concernien a la cort.

## Prebost dels mercaders

El Prebost dels mercaders controlava les mesures de blat, les capacitats i als taverners. S'obtenia el càrrec dels mercaders amb títol feudal per mitjà d'un do especial del rei. El prebost dels mercaders percebia els drets que es pagaven per l'entrega i la verificació de les mesures. Durant l'Antic Règim, la funció d'un prebost s'assemblava bastant a la d'un alcalde.

## El Prebost de París

El prebost de París era l'oficial reial que presidia el Châtelet de París. Estava encarregat de representar el rei en el vescomtat i prebostat de París. A partir del segle xvi, el càrrec de prebost que ostentaven també el lloctinent civil, el cap del criminal i el cap de policia. El càrrec de prebost de París subsistir, però, fins a 1792.

## Vegeu també

* Lit de justice
# Pleugueneuc

Pleugueneuc (en bretó Plegeneg, en gal·ló Ploegenoec) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.537 habitants. Limita amb els municipis de Saint-Pierre-de-Plesguen i Meillac al nord, La Chapelle-aux-Filtzméens a l'est, Saint-Domineuc i Trévérien al sud i Plesder a l'oest.

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE, :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1360 | 1398 | 1418 | 1453 | 1693 | 1563 | 1589 | 1669 | 1676 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | 1843 | 1915 | 1941 | 2000 | 2074 | 2020 | 1991 | 1937 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1859 | 1882 | 1938 | 1699 | 1678 | 1649 | 1523 | 1485 | 1421 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1099 | 1232 | 1151 | 1103 | 1132 | 1283 | 1537 | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Blanchard | |

## Referències

* ↑ http://cassini.ehess.fr/ Població abans del cens de 1962
* ↑ INSEE : Població després del cens de 1962
* ↑ INSEE : Enquesta anual de cens 2006
# Casa Arenas (Vilanova i la Geltrú)

La Casa Arenas és un edifici de Vilanova i la Geltrú (Garraf) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Casa Arenas se situa en un espai on l'arquitectura “d'indianos” de principis del segle XX és la tònica general. Donat que la casa s'inspirava en les antigues cases colonials d'aquells que havien fet fortuna a les Amèriques, el punt sobre el qual es fonamentava la casa, tant físicament com simbòlica era molt car: es tractava d'una casa adossada a un mur-escala. Tres de les seves façanes estaven envoltades per un porxo que fa més amplis els espais interiors i permet crear un espai de transició entre la casa i el jardí. Aquesta disposició recorda les arquitectures del sud dels Estats Units o de Cuba. Els materials emprats són lleugers: una estructura metàl·lica amb sostre del mateix material i persianes de llibret esmaltat de color blanc tan pròpies de la tradició mediterrània.
L'immoble es divideix en dos espais, per un costat un pati d'entrada completament cobert per una pèrgola. Aquí es troba també el garatge i l'entrada a l'habitatge, cobert d'heura. L'altra correspon al conjunt de l'habitatge.
Destaca el paviment de la planta baixa, projectat com un tauler d'escacs blanc i negre. És interessant veure com es manté la continuïtat entre l'interior i el porxo exterior, fent palès l'ordre i el mòdul que organitza el disseny de la casa.
La significació de la Casa Arenas rau en la reinterpretació en clau abstracta de les referències al món colonial.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Arenas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 març 2019].
# Marmota argentada

La marmota argentada (Marmota caligata) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu al Canadà i els Estats Units. S'alimenta d'herba i plantes herbàcies. El seu hàbitat natural són els prats alpins sense arbres on hi ha afloraments rocosos i rossegueres. Es creu que no hi ha cap amenaça per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; NatureServe (Hammerson, G.). Marmota caligata. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 3 novembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Domloup

Domloup (en bretó Domloup) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 2.819 habitants. Limita a l'oest amb Chantepie, al sud amb Nouvoitou, al nord-est amb Noyal-sur-Vilaine, al nord-oest amb Cesson-Sévigné, al sud-oest amb Vern-sur-Seiche i al sud-est amb Châteaugiron.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 652 | 674 | 863 | 1.241 | 1.501 | 2.432 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Lelièvre | |
# Todos tenemos un plan

Todos tenemos un plan és una pel·lícula argentina dirigida per Ana Piterbarg que es va filmar a Buenos Aires durant el 2011 i es va estrenar a Argentina el 30 d'agost del 2012 i el 7 de setembre a Espanya. Es tracta d'un thriller amb una mica de drama protagonitzat per Viggo Mortensen, Soledad Villamil i Daniel Fanego i produïda per Axel Kuschevatzky i els productors de El secreto de sus ojos, la pel·lícula argentina guanyadora de l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa.

## Argument

L'Agustín (Viggo Mortensen) és un home desesperat per abandonar el que gradualment s'ha convertit en una frustrant existència després de viure durant anys a Buenos Aires. Després de la mort de Pedro (Viggo Mortensen) el seu germà bessó, Agustín es disposa a començar una nova vida assumint la identitat de Pedro i retornant a la misteriosa regió del Delta del Paraná, on va transcórrer la infància de tots dos germans. No obstant això, poc temps després del seu retorn, l'Agustín es veu involuntàriament implicat en el perillós món criminal del qual el seu germà havia format part.

## Repartiment
### Personatges principals

* Viggo Mortensen... Agustín / Pedro
* Soledad Villamil ...Claudia
* Daniel Fanego ... Adrián
* Javier Godino ... Rubén
* Sofia Gal·la Castiglione ... Rosa

### Personatges secundaris

* Oscar Alegre ...Amadeo Mendizábal
* Carolina Román
* Joaquín Daniel
* Sergio Boris... Francisco Mendizábal
* Alberto Ajaka ... Fernando Mendizábal

## Referències

* ↑ «Viggo Mortensen y Soledad Villamil, juntos en un nuevo film». Arxivat de l'original el 2012-06-07. [Consulta: 9 juny 2012].
* ↑ «Todos tenemos un plan». labutaca.net. Arxivat de l'original el 2012-07-12. [Consulta: 9 juny 2012].

## Enllaços externs

* Lloc oficial