OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Donat I Llop de Bigorra

Donat Llop I de Bigorra (? - 850). comte de Bigorra (819- v 850) (modernament se suposa que morí vers 870-900).

## Orígens familiars

Tradicionalment considerat fill de Llop III Centul, Duc de Gascunya (revoltat el 819 contra Pipí I d'Aquitània), perquè ho diu la carta d'Alaó (Donat I Llop hauria rebut Bigorra i el seu germà Centul Llop el Bearn). Però la carta ha estat reconeguda com una falsificació, i ara els historiadors pensen que seria una mica posterior en el temps i seria net de Llop III Centul (cronològicament li escau ser net, o fins i tot besnet).
El seu pare es deia sens dubte Llop, ja que segons les regles de l'onomàstica el seu segon nom era el primer del seu pare. La seva mare seria Bella, neta probable de Bel·ló, comte de Carcassona.

## Núpcies i descendents

Es casà amb Faquilena, filla de Manció que semba pertànyer a una família del Vescomtat de Lavedan, fet que li va suposar rebre un bon dot.
* l'infant Donat II Donat de Bigorra (?-900), comte de Bigorra.
* l'infant Llop I Donat de Bigorra (? - 910 o més tard), comte de Bigorra.
* una filla que no sabem el nom.

## Formació del comtat

El seu pare hauria constituït el comtat per cedir-lo al seu fill. Generalment es considerava l'any 819 com aquell en què el comtat fou reconegut pel rei Lluís I de França, fet que el convertí en el primer comte de Bigorra, però això hauria estat mig segle després. A la seva mort, Donat I Llop fou succeït pel seu fill Donat II Donat de Bigorra. Davant la seva mort prematura sense descendència, se'n feu càrrec el seu germà Llop I de Bigorra.
Aquest ús dels patronímics fa pensar que en aquesta època encara era en ús la llengua vascona. En canvi, Llop I de Bigorra i cap a les branques pallareses i ribagorçanes, ja no usa els patronímics vascons, excepte Tota de Ribagorça que usa el nom en èuscar en lloc de llengua romanç.

## Referències

* ↑ Renée Mussot-Goulard. Les princes de Gascogne, 1982.
* ↑ (francès) Monlezun, Jean Justin. Histoire de la Gascogne, Histoire de la Gascogne depuis les temps les plus reculés jusqu'à nos jours. — J.A. Portes, 1846—1850.

## Bibliografia

* Christian Settipani, La Noblesse du Midi Carolingien, Oxford, Linacre College, Unit for Prosopographical Research, coll. « Occasional Publications / 5 », 2004, 388 p. (ISBN 1-900934-04-3), p. 14 et 16
* Foundation for Medieval Genealogy : Comtes de Bigorre
# Dulce Chacón

Dulce Chacón (Zafra, Badajoz, 3 de juny de 1954 - Madrid, 3 de desembre de 2003), fou una escriptora i poeta extremenya.
Nasqué en el si d'una família tradicional, però més tard els seus ideals d'esquerres la van dur a intentar desempolsar els arxius de les execucions durant el franquisme o a oposar-se a la invasió de l'Iraq del 2003.
Quan tenia 12 anys, el seu pare va morir. La mare es va endur la família a Madrid, i Dulce i la seva germana bessona van anar a un internat, on va començar a escriure poesia per tal de fugir dels traumàtics canvis de la seva vida.
A l'octubre del 2003, li va ser diagnosticat un càncer en estat avançat. Moria el 3 de desembre del 2003. Deixava el seu marit, Miguel Ángel, i dos fills.

## Premis

* Premi de Poesía Ciudad d'Irún, per Contra el desprestigio de la altura, 1995
* XXIV Premi Azorín, per Cielos de barro, 2000
* Premi Libro del Año 2002, per La voz Dormida

## Bibliografia
### Poesia

* Querrán ponerle nombre (1992)
* Las palabras de la piedra (1993)
* Contra el desprestigio de la altura (1995)
* Matar al ángel (1999)
* Cuatro gotas (2003)

### Novel·la

* Algún amor que no mate (1996)
* Blanca vuela mañana
* Háblame, musa, de aquel varón (1998)
* Cielos de barro (2000)
* La voz dormida (2002)

### Teatre

* Algún amor que no mate
* Segunda mano, 1998

### Altres

* Te querré hasta la muerte, 2003, pp. 61-64. Contes

## Referències

* ↑ «Biografía de Dulce Chacón». Lecturalia S.L.. [Consulta: 4 juny 2012].
* ↑ «Biografía de Inma Chacón». lecturalia.com. [Consulta: 25 febrer 2011].
* ↑ «Dulce Chacón pierde su batalla contra la muerte». El País, 04-12-2003.
# Dècada del 900 aC
## Esdeveniments

* La Venta (Mèxic) esdevé centre de la cultura olmeca
* Inici de la cultura chavín als Andes
* Auge del regne d'Urartu, en contínua pugna amb Assíria
* Inici del període vil·lanovià a Itàlia (fins a 500 aC.). Correspon a la primera Edat del ferro. El nom deriva d'un suburbi de Bolònia eon es van trobar els primers vestigis d'aquesta cultura.

## Personatges destacats

* Jeroboam, adversari del Rei Salomó
# Salvador Albuixech i Mañas

Salvador Albuixech i Mañas (Barcelona, 1946, Barcelona, 2023) era un comerciant i dirigent veïnal català. Va viure la seva infantesa al barri de la Sagrada Família, però es va traslladar i ha viscut més de 30 anys a Sarrià - Sant Gervasi.
Ha sigut president de l'Associació de Comerciants de Sant Gervasi, Barnavasi i Galvany Comerç des de 1998. Va mantindre un contacte fluid amb l'Ajuntament de Barcelona a través del Consell del Districte, i que ha permès donar resposta a les necessitats de millora del teixit comercial i crear formes de col·laboració dels comerciants amb els veïns del barri, com ara la Mostra d'Entitats i Comerços. Formaba part, en representació de Barnavasi, del Fòrum Ciutat i Comerç, presidit per l'alcalde.
També és autor de diferents obres i de col·laboracions amb publicacions sobre la ciutat de Barcelona, de les quals destaca Un passeig pel Gòtic (2003). El 2004 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Salvador Albuixech, un activista veïnal». El Jardí de Sant Gervasi, 28-03-2015. [Consulta: 19 gener 2022].
* 1 2 «Medalles 2004 - Ajuntament de Barcelona» (en castellà). [Consulta: 19 gener 2022].
# Salvador Alcover Hervás

Salvador Alcover Hervàs (Carlet, la Ribera Alta, 7 de maig de 1864 - Gorga, el Comtat, 6 de juny de 1915) fou un sacerdot, recordat per ser l'autor de la primera monografia sobre la història del seu poble natal. De família modesta, cursà els estudis eclesiàstics en el Col·legi de Vocacions de Sant Josep, a València, costejant-los amb els guanys que obtenia fent de sacristà en la capella de Sant Pius V de la mateixa ciutat. Celebrà la seua primera missa el 31 de desembre de 1889 en la capella de Sant Josep del convent de dominics de Carlet, i en els anys següents fou rector a Benimodo, a Carlet, a Teresa de Cofrents, a Alginet, i finalment a Gorga fins a la seua mort als cinquanta-un anys.
La Monografía histórica de la villa de Carlet fou el resultat d'una llarga dedicació a investigar el passat del seu poble, i li fou premiada en els Jocs Florals de València del 1907. En reconeixement d'aquest mèrit, l'ajuntament n'adquirí una còpia del manuscrit i nomenà l'autor cronista de la vila. L'obra s'imprimí el 1924, i se'n publicà una segona edició el 1983. Ha estat qualificada com «un llibre que presenta ja un interés concret per rescatar de l'oblit la història de Carlet i que aportà informació de gran interés per a l'historiador actual, especialment per publicar documentació que tingué ocasió de consultar abans que aquesta fos destruïda en la contesa del 1936. Un treball acumulatiu que ofereix un ampli ventall d'informacions de gran utilitat, en moltes ocasions d'un fort accent descriptiu.»

## Referències

* ↑ Alba Pagán, Ester. «La memoria perdida: vestigios y testimonios del patrimonio cultural de Carlet». A: Ester Alba Pagán, dir.. Carlet: historia, geografía, arte y patrimonio. València: Facultat de Geografia i Història, Universitat de València, 2015, p. 362-363. ISBN 9788437097428.
# Ruisseau de la Fontaine Claus

El Ruisseau de la Fontaine Claus és un afluent del Sambre.
És un riu de 4,875 km que neix a Leers et Fosteau (Thuin) i que desemboca a Fontaine-Valmont (Merbes-le-Château) a la província d'Hainaut a Bèlgica.

## Referències

* ↑ Earthtools.org
* ↑ Hydrographie des communes de la Haute-Sambre, Couillet, Contrat de Rivière Sambre & Affluents, Consulta l'1 de maig de 2012
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Ruisseau de la Fontaine Claus
* Afluents del Mosa en orde davall->damunt
Dieze - Niers - Swalm - Roer - Geleenbeek- Geul - Jeker - Voer - Berwijn - Julienne - Llègia - Ourthe - Hoyoux - Mehaigne - Samson -Sambre - Bocq - Burnot - Molignée - Lesse - Viroin - Semois - Bar - Kuer (Chiers) :
Vegeu també : • Mosa • França • Bèlgica • Països Baixos :
# Salvador Cardús

«Salvador Cardús» té aquests significats:
* Salvador Cardús i Florensa (Terrassa, 1900-1958), historiador
* Salvador Cardús i Ros (Terrassa, 1954), periodista, escriptor, economista i sociòleg
# Samla

Samla fou un estat tributari protegit a l'agència de Kathiawar, prant de Jhalawar, presidència de Bombai. Estava format per dos pobles amb quatre propietaris tributaris separats. Tenia una superfície de 34 km² i una població el 1881 de 1.330 dels quals més de la meitat (757) estaven a la capital, el poble de Samla. Els ingressos estimats eren de 762 lliures de les que pagava un tribut de 96 lliures al govern britànic i 108 rupies al nawab de Junagarh.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Sammallahdenmäki

El lloc funerari de Sammallahdenmäki és un jaciment arqueològic situat al sud-oest de Finlàndia, a la regió de Satakunta i al municipi de Lappi. Es compon de 36 grups funeraris en granit de l'edat de bronze, entre el 1500 aC i 500 aC. El dia 1 de desembre del 1999, la UNESCO va triar el lloc per ser el primer jaciment arqueològic inclòs a la llista finesa del Patrimoni de la Humanitat.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Bronze Age Burial Site of Sammallahdenmäki» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2021].
# Dragon Pink

Dragon Pink (ドラゴンピンク) és un manga hentai de fantasia i comèdia publicat al Japó originalment el 1994 creat per Itoёko (ITO YOKO o ITOYOKO). Fou publicat a les revistes Comic Penguin Club i Hot Shake. La presentació narrativa de l'obra es caracteritza per ser com la d'un videojoc. El 1997 Norma Editorial publicà a Espanya el manga.
Fou adaptat a un anime de 3 OVAs el 1994.L'anime fou un dels primers animes hentai publicats al mercat dels Estats Units d'Amèrica.Aquest anime també va ser publicat a Espanya per Manga Films.
A Mania.com el crític li donà una bona nota.

## Referències

* ↑ Cornejo Huerta, Solange; Jiménez Huerta, Felipe. Anime: generando identidad cultural (Tesi), 2008, p. 42 [Consulta: 17 gener 2017]. Arxivat 2017-01-18 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 Beveridge, Chris. «Dragon Pink (of 1)». Mania.com. Arxivat de l'original el 31 d’agost 2008. [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ Clements, Jonathan; McCarthy, Helen. The Anime Encyclopedia: A Guide to Japanese Animation Since 1917. Revised and Expanded Edition. Berkeley: Stone Bridge Press, 2006, p. 163. ISBN 978-1-933330-10-5.
* ↑ Fletcher, Dani. «Hentai Roundup». Sequential Tart. [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ «Dragon Pink». Tebeosfera. [Consulta: 30 juliol 2017].
* ↑ «Dragon Pink - OAV». Manga Sanctuary. [Consulta: 19 octubre 2019].
* ↑ «Listado de Anime publicado en Castellano». Ranko Magazine. [Consulta: 30 novembre 2018].
# Sant Joan Baptista de Guiró

Sant Joan Baptista de Guiró és en el terme municipal de la Torre de Cabdella a la comarca del Pallars Jussà, en el poble de Aguiró.
L'església de Sant Joan d'Idiro està documentada aparentment des del 986, però en uns documents falsos que en realitat pertanyen a la darreria del segle xi.
L'església actual, que presenta transformacions respecte de l'original, romànica, és d'una nau amb un petit campanar quadrat a l'angle nord-oriental. El temple actual apareix capgirat: l'entrada és a llevant, on degué haver-hi l'absis, i l'altar, a ponent, en el lloc que hauria de ser els peus de la nau. Darrere encara s'hi va afegir una sagristia.
El sostre de la nau és de mig punt, reforçat amb tres arcs torals. Tot això fa tot l'efecte de ser obra del segle xvii. Ara bé, mirant amb compte l'estranya sagristia que hi ha als peus de la nau, hom pot descobrir l'obra romànica subsistent de les moltes reformes que ha sofert: és la base d'un campanar quadrat, amb obra de la segona meitat del segle xi. Encara s'hi poden veure les lesenes que emmarcaven cadascun dels costats, així com els finestrals, tapiats. L'emplaçament de la nau devia ser al costat, on hi ha el cementiri del poble.

## Bibliografia

* CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa i ROIG I DEULOFEU, Albert. "Sant Joan Baptista de Guiró". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Joan Baptista de Perella

Sant Joan Baptista de Perella era la capella, ara desapareguda, del Castell de Perella i del petit poblat que es creà en el seu entorn, a la comuna de Prats de Molló i la Presta, de la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada a prop al nord-est de la vila i al sud-est del Fort de la Guàrdia, just al nord i damunt de la caserna de bombers de Prats de Molló.
Diversos autors, com Josep Maria Gavín han interpretat les ruïnes existents com a pertanyents a la capella de Sant Joan Baptista, però estudis més recents analitzen les restes existents més a fonts i conclouen que són del castell, i no de la capella.

## Referències

* ↑ Lloc on era la capella de Sant Joan Baptista de Perella en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Gavín, 1978,
* ↑ Badia, Badia i Bolòs, 1985.

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan; Badia i Puigdevall, Eulàlia; Bolòs i Masclans, Jordi. «Prats de Molló i la Presta: Castell de Perella». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Becat, Joan. «125 - Prats de Molló i la Presta». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 55. Sant Joan Baptista de Perella». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
# Rummen

Rummen (francès Rumigny) és un antic municipi de Bèlgica a la província de Brabant Flamenc a la vall del Melsterbeek, un afluent del Gete. L'1 de gener de 1971 va fusionar amb Grazen i l'1 de gener del 1977 amb Geetbets.
Tot i que hi ha traces d'assentaments des del neolític, el primer esment escrit data del 1078 quan la comtessa Ermengarda de Loon va donar la parròquia de Rummen al capítol de Sant Bartomeu de Lieja. Etimològicament el nom significa «terres esteses». Una etimologia que fa derivar el nom d'un campament romà a la riba del Melsterbeek anomenat Romium, Romus o Rommus sembla més aviat una llegenda, com que encara no s'ha trobat cap traça d'un assentament romà. Durant l'edat mitjana era un centre important, una ciutat sense muralles, antany més important que l'actual Geetbets. Al segle xiv tenia la seva pròpia seca. El 1233 el comte Arnau VII de Loon hi va fundar l'abadia de monges cistercenques «Oriente» de la qual encara queden vestigis d'edificis més recents que a poc a poc es va enriquir de moltes terres i masies. Durant la guerra dels vuitanta anys va ser saquejada. Durant la revolució francesa va ser confiscada i expropiada per l'ocupant francès i la majoria dels edificis van ser enderrocades el 1816. El 1798 va patir molt durant la Guerra dels camperols contra l'ocupació francesa.
Quan el 1336 el comte Lluís IV de Loon va morir sense hereus una guerra de successió va esclatar. Arnau de Rummen ullava el comtat i contava amb el suport del duc de Brabant i del comte de Flandes, però el príncep-bisbe de Lieja, en tenia gana també. El 9 d'agost del 1365 les milícies liegesos van assetjar el burg d'Arnau que després de nou setmanes va caure en les mans Joan d'Arkel, el bisbe de Lieja. Mitjançant una indemnització considerable, Arnau va cedir el comtat de Loon al principat. El seu burg va ser enderrocat.
Fins avui queda un poble rural, a la terra fèrtil de l'Haspengouw humit, molt coneguda per la fruticultura.

## Llocs d'interès

* El castell de Bernat de Merode
* Església de Sant Ambrosi
* Antiga abadia cistercenca
* Antiga abadia del Cister «Oriente»
* Casa de l'antic gremi dels arxers Sant Sebastià

## Referències

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Rummen
* ↑ Leus, Guy. «Geschiedenis» (en neerlandès). Ajuntament de Geetbets. Arxivat de l'original el 2017-11-13. [Consulta: 13 novembre 2017].
* 1 2 «Historisch overzicht van de gemeente Geetbets» (pdf) (en neerlandès). ajuntament de Geetbets, 03-05-2011. Arxivat de l'original el 2017-11-13. [Consulta: 13 novembre 2017].
* ↑ van Bockel, 1847, p. 152.
* ↑ Bruggeman, Jordi; et alii. De boerenkrijg : een archeologische kijk op de període rond 1798 (en neerlandès). Leuven: Peeters, 2007, p. 42-43. ISBN 9789042919365.
* ↑ «Rummen» (en neerlandès). Agentschap Onroerend Erfgoed, 2017. [Consulta: 13 novembre 2017].

## Bibliografia

* van Bockel, C.-H.. Arnold van Rummen of Loon en Luik in de XIV eeuw (en neerlandès). llibre electrònic gratuït. Gant: Weduwe Gysdaele en zoon, 1847, p. 178.
# San Manuel-Linn

San Manuel-Linn és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 958 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, San Manuel-Linn tenia 958 habitants, 328 habitatges, i 270 famílies. La densitat de població era de 7,6 habitants per km².
Dels 328 habitatges en un 30,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,4% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 17,4% no eren unitats familiars. En el 15,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,92 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,9% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 21,3% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 22,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.406 $ i la renda mediana per família de 27.596 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.111 $ mentre que les dones 16.875 $. La renda per capita de la població era d'11.707 $. Aproximadament el 19,4% de les famílies i el 28,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- San Manuel-Linn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- San Manuel-Linn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Dunlap (Tennessee)

Dunlap és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 4.173 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dunlap tenia 4.173 habitants, 1.642 habitatges, i 1.182 famílies. La densitat de població era de 186,9 habitants/km².
Dels 1.642 habitatges en un 33,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,6% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 28% no eren unitats familiars. En el 25,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 14,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.647 $ i la renda mediana per família de 34.542 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.118 $ mentre que les dones 19.952 $. La renda per capita de la població era de 17.567 $. Entorn del 18,1% de les famílies i el 20,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dunlap». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dunlap». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dolgojdanovski

Dolgojdanovski - Долгождановский (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, a la vora esquerra del riu Kudako, a 15 km al nord-oest de Krimsk i a 95 km a l'oest de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Moldavànskoie.
# Sant Lluís Rei de Pena

Sant Lluís Rei de Pena és un oratori de la comuna nord-catalana de Cases de Pena, a la comarca del Rosselló.
Està situat en el camí de pujada cap a l'ermita de Nostra Senyora de Pena, just al lloc on comença el roquissar de Pena, després de dues fortes giragonses del camí.
Vorejant el sender que mena a l'edifici hi ha petits oratoris abandonats i en força mal estat dedicats a sant Antoni del Desert, sant Galdric i sant Lluís Rei, entre d'altres.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Les Cases de Pena». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 73. Sant Lluís Rei de les Cases de Pena». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.

## Referències

* ↑ «L'oratori de Sant Lluís Rei en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-09-19. [Consulta: 14 setembre 2016].
* ↑ «Reportatge fotogràfic». [Consulta: 1r setembre 2014].
# Sant Lluís de la Granja

Sant Lluís de la Granja és la capella del Castell de la Granja, seu actual del Lycée Alfred Sauvy, del terme comunal de Vilallonga dels Monts, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Està situada al bell mig del recinte del Castell de la Granja, a l'extrem nord del terme de Vilallonga dels Monts.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Vilallonga dels Monts». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 316. Sant Lluís de la Granja». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Vilallonga dels Monts: Sant Esteve de Vilallonga». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «La capella de Sant Lluís, en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-07-01. [Consulta: 13 juny 2016].