OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Reomitres

Reomitres (en llatí: Rheomithres, en grec antic: Ῥεομίθρης) va ser un militar persa que es va unir a la revolta de les províncies occidentals contra Artaxerxes II de Pèrsia l'any 362 aC.
Els rebels el van enviar com ambaixador a Egipte per demanar ajut al seu rei i el rei egipci li va donar diners i 50 naus. Només arribar va convocar als caps rebels per repartir el diners i quan els va tenir a mà, els va capturar i els va enviar al rei persa, amb el que va fer les paus i es va quedar els diners.
Més tard apareix un Reomitres que va dirigir un cos de cavalleria de Darios III de Pèrsia a la batalla del Granic l'any 334 aC, i segurament és la mateixa persona; aquest personatge va morir el 333 aC a Issos.

## Referències

* ↑ Xenofont, Ciropèdia, VIII, 8
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XV, 92: XVII, 19, 34
# Contaminació difusa

La contaminació difusa és l'alliberament de contaminants potencials dins d'un ample marge d'activitats les quals individualment no tindrien efecte en el medi ambient, però com que això passa en una gran superfície poden tenir un impacte significatiu, com per exemple la reducció de la qualitat de l'aigua (eutrofització per exemple), la disminució de la vida silvestre, etc.
Al contrari que la contaminació puntual que entra en el curs d'un riu des d'un lloc específic, com pot ser una canonada de descàrrega, la contaminació difusa ocorre quan les substàncies es deixen anar a les aigües superficials com a resultat de la pluja, la infiltració al sòl (vegeu contaminació del sòl) i l'escolament superficial.

## Fonts

Les fonts de la contaminació difusa, resultat d'activitats passades o presents, inclouen les aportacions de les pluges a través de les carreteres, de les explotacions agrícoles i ramaderes (adobs, plaguicides, medicaments veterinaris, etc.), les àrees urbanes, les àrees comercials, les àrees industrials i les dels sòls cultivats en general. Les fonts de contaminació difusa en el fòsfor inclouen el fòsfor enganxat a les partícules del sòl que són arrencades per escolament, les deposicions dels animals i el fòsfor dissolt en l'aigua. L'agricultura contribueix en un 50% a l'entrada de fòsfor al medi ambient a través de les aigües superficials. També el tractament d'aigües residuals n'és una font important. L'escolament agrícola del fòsfor només ocorre en zones prou humides. En els sòls hi ha fòsfor en forma orgànica, associat amb residus sense descompondre de les plantes, microbis i matèria orgànica del sòl; i inorgànica, associat amb compostos d'alumini, ferro i calci.

## Contaminants principals

Els dos contaminants més importants en la contaminació difusa són:
* El nitrogen, en les seves formes de gas (nitrogen gas N₂, òxid de dinitrogen N₂O), amoni (NH₃ NH₄$^+$), nitrats i nitrits.
* i el fòsfor: Els adobs fosfatats representen el 80% del fósfor utilitzat mundialment, els detergents el 12% i l'alimentació animal el 5 %. S'ha de tenir en compte que les existències de fòsfor són limitades i el seu cicle és molt lent.

## Solucions

En tractar-se d'activitats humanes molt esteses mundialment, per reduir la contaminació s'hauria d'implementar a nivell mundial un codi de "Bones Pràctiques Agràries" i a més substituir els productes contaminants per altres més respectuosos pel medi ambient. S'ha de tenir en compte que l'alliberament de substàncies contaminants no s'aturaria immediatament després d'aplicar aquestes solucions.

## Referències

* ↑ Contaminació difusa Arxivat 2010-09-19 a Wayback Machine. Sepa (anglès)
* ↑ Fonts de contaminacio difusa Arxivat 2010-10-10 a Wayback Machine. euwfd (anglès)

## Enllaços externs

* Web europea del medi ambient (anglès)
* Els quatre punts per millorar la contaminació agrícola Arxivat 2007-03-28 a Wayback Machine. (anglès)
# Resolució 1405 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1405 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 19 d'abril de 2002. Després de recordar resolucions 242 (1967), 338 (1973), 1397 (2002), 1402 (2002) i 1403 (2002), el Consell va subratllar la necessitat d'accés humanitari a la població palestina.
El Consell de Seguretat era preocupat per la situació humanitària del poble palestí, particularment en el camp de refugiats de Jenin on hi havia informes de morts i destrucció. Demanà l'aixecament de les restriccions contra les operacions d'organitzacions humanitàries com el Comitè Internacional de la Creu Roja i l'Agència de les Nacions Unides per als Refugiats de Palestina al Pròxim Orient i per a tots els interessats a assegurar la seguretat dels civils i el respecte del dret internacional humanitari.
La resolució va posar èmfasi en la urgència de l'accés humanitari i mèdic a la població civil palestina i va acollir amb satisfacció la intenció del secretari general Kofi Annan d'enviar un equip d'investigació per recopilar informació sobre els fets al camp de refugiats de Jenin durant l'Operació Escut Defensiu. La resolució no descriu la missió com una investigació exigida pels països àrabs a causa de la pressió diplomàtica dels Estats Units i d'Israel.
La missió d'investigació que Israel havia acceptat havia de ser nomenada per Kofi Annan.

## Referències

* ↑ «Security Council stresses urgent need for humanitarian access to Palestinians, welcomes fact-finding team to examine events at Jenin refugee camp». United Nations, 19-04-2002.
* ↑ Human Rights Watch. Human Rights Watch World Report, 2003. Human Rights Watch, 2003, p. 469. ISBN 978-1-56432-285-2.
* ↑ «UN agrees to Jenin mission». BBC News, 20-04-2002.
* ↑ «Israel accepts UN mission to Jenin». Independent Online (South Africa), 20-04-2002.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1401 a la 1500 (2002 - 2003)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Cophixalus ateles

Cophixalus ateles és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Zweifel, R. 2004. Cophixalus ateles. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Consell Comarcal del Bierzo

El Consell Comarcal del Bierzo (gallec Consello Comarcal do Bierzo) és la institució pública local encarregada del govern i administració de la comarca del Bierzo, l'única reconeguda per Llei en la Comunitat Autònoma de Castella i Lleó a causa de les pecularitats geogràfiques, històriques, socials i econòmiques que la diferencien de la resta de la comunitat autònoma. Els municipis inclosos són Arganza, Balboa, Barjas, Bembibre, Benuza, Berlanga del Bierzo, Borrenes, Cabañas Raras, Cacabelos, Camponaraya, Candín, Carracedelo, Carucedo, Castropodame, Congosto del Bierzo, Corullón, Cubillos del Sil, Fabero, Folgoso de la Ribera, Igüeña, Molinaseca, Noceda del Bierzo, Oencia, Palacios del Sil, Páramo del Sil, Peranzanes, Ponferrada, Priaranza del Bierzo, Puente de Domingo Flórez, Sancedo, Sobrado, Toral de los Vados, Toreno, Torre del Bierzo, Trabadelo, Vega de Espinareda, Vega de Valcarce i Villafranca del Bierzo.
La Llei 17/2010, de 20 de març Arxivat 2012-06-21 a Wayback Machine., va modificar la Llei aprovada en 1991 per la qual es crea i regula la Comarca del Bierzo.
La Comarca va començar formada per 37 membres, i se li afegí posteriorment el municipi de Palacios del Sil. Els símbols que representen al Bierzo són la Bandera i l'escut del Bierzo aprovats el 14 d'abril de 2000 pel Ple del Consell Comarcal del Bierzo.

## Presidents

Des del 12 de juliol de 2015 presideix la institució Gerardo Álvarez Courel (PSOE), regidor de Bembibre i com a vicepresident Iván Alonso (Coalición por El Bierzo) regidor de Ponferrada. El van precedir en el càrrec Alfonso Arias (PP), José Luis Ramón (PSOE), Ricardo González Saavedra (PSOE), Jesús Esteban (PSOE), Rita Prada (PSOE) i Francisco Alfonso (PSOE).

## Referències

* ↑ Llei 1/91, de 14 de març B.O.C. i L. 20 març de 1991
* ↑ Extracte del diari de sessions del Consell del Bierzo en la sessió en la qual es aprobo la bandera, publicat a la pàgina Web del Partit del Bierzo
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-07-05. [Consulta: 21 gener 2018].

## Enllaços externs

* Página Web del Consell Comarcal del Bierzo
# Costa de Coïns

La Costa de Coïns és una costa situada al vessant dret de la Riera de Sanaüja a uns 2,5 km. al SE del poble de Sant Climenç, al municipi de Pinell de Solsonès, comarca del Solsonès.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Riva presso Chieri

Riva presso Chieri és un municipi situat al territori de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Riva presso Chieri limita amb els municipis de Arignano, Buttigliera d'Asti, Chieri, Mombello di Torino, Moriondo Torinese, Poirino i Villanova d'Asti.
# Rizomorf

Els rizomorfs (del grec: 'formes d'arrel') són agregacions d'hifes de fongs orinetades paral·lelament. Aquestes agregacions tenen la forma d'arrels de plantes i sovint tenen funcions similars a les d'aquestes.
Els rizomorfs són capaços de conduir nutrients al llarg de grans distàncies. En els fongs paràsits poden ajudar a estendre les infeccions, En el cas d'espècies de fongs com Serpula lacrymans poden ser capaces de penetrar en els maons.
Els rizomorfs poden créixer 9 metres en llargada i 5 mm en diàmetre.
# Roc de Caramat

El roc de Caramat és una muntanya de 1.529,7 m alt situada al límit del Donasà (Arieja), al nord, i el Capcir (Catalunya del Nord) al sud. Així mateix marca el límit septentrional del català i sobremira la vall de l'Aude. Pertany al terme de Puigbalador, del Capcir i de Queragut, del Donasà. El topònim és atestat des de 908. Conté un arrel basc * car, * (h)arri (= pedra).
Està situat al nord-est del centre del terme de Puigbalador, al sud del de Queragut. És el turó situat damunt de la vall de l'Aude, just al nord-oest d'on aquest riu abandona el Capcir, i els Països Catalans, per tal d'entrar en el Donasà occità. El 1992 es va descobrir al vessant sud-oest un megàlit tipus menhir, coneguda en la toponímia antiga com a «Pedra Picada», tot i que el seu origen prehistòric és dubtós.

## Referències

* ↑ Becat, Joan. «120 - Puigbalador». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* ↑ Guiter, Henri «Les bases oronymiques préromanes sur les Pyrénées méditerranéennes» (en francès). VI Congreso Internacional de Estudios Pirenaicos, 1975, pàg. 35-44.
* ↑ El Roc de Caramat en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Bocquenet, Jean-Philippe «La statue-menhir de "Caramat" en Capcir (commune de Puyvalador, Pyrénées-Orientales)». Bulletin de la Société préhistorique française, 92, 4, 1995, pàg. 459–462. DOI: 10.3406/bspf.1995.10063.
* ↑ Carreras i Vigorós, Enric; Tarrús i Galter, Josep «181 de recerca megalítica a la Catalunya nord (1832-2012)». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, LIV, pàg. 119-120.

## Bibliografia

* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Puigbalador». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Construcciones Metálicas Aleu

Construcciones Metálicas Aleu fou una empresa dedicada a la fabricació de motocicletes, radicada a Esparreguera, Baix Llobregat, entre 1952 i 1956. Les motocicletes Aleu duien motors de 125 i 200 cc de dos temps. N'abandonaren la producció el 1956, centrant-se en altres productes com ara accessoris de motocicleta. Els drets de la marca foren adquirits per Manufacturas Metálicas Monfort, proveïdor i creditor d'Aleu, qui en va continuar la fabricació, canviant-se la raó social per Monfort quatre anys després, fins a 1960.
Les motocicletes Aleu tenien fama de robustes, fins al punt que circulava un eslògan popular que deia «Si voleu anar a tot arreu, compreu-vos una Aleu» (alguns detractors, però, el van canviar per «Si voleu anar a peu, compreu-vos una Aleu»).
El 1954, Manufacturas Aleu, SL presentà a la Fira de Mostres de Barcelona un projecte de microcotxe de tres rodes anomenat Bambi, del qual n'arribà a produir molt poques unitats.

## Referències

* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 305. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ Orengo, Joan Carles; Herreros, Francisco. «Aleu». A: Soler, Cristina (coord.). La moto catalana. 1905-2010, Història d'una indústria capdavantera (Guia de l'exposició del Museu de la Moto de Barcelona). Bassella: Fundació Museu de la Moto Mario Soler, agost 2011, p. 17. D.L. B 29846-2011.
* ↑ «La moto als Països Catalans». Fricandó motarra, 03-10-2008. [Consulta: 7 novembre 2010].
* ↑ Merlos, Josep lluís. «Aleu 125: per anar a tot arreu... o a peu». motor.ara.cat. Ara, 28-07-2019. [Consulta: 17 juny 2020].
* ↑ «Aleu» (en castellà). losorigenes.net, 2007. [Consulta: 24 març 2016].
# Robèrt Arricau

Robèrt Arricau és un militant occitanista bearnès, simpatitzant del moviment polític Anaram Au Patac. Detingut el 30 de novembre de 2004 a Salias, li fou aplicada la presó preventiva durant més d'un any i mig. Fou finalment alliberat el 23 de juny de 2006. Ell i el seu germà, empresonat també en un primer moment, foren acusats d'haver participat en l'allotjament a casa dels seu germà a França dels dirigents d'ETA de Mikel Antza i Maria Soledad Iparraguirre Anboto entre 1999 i 2004 quan eren els caps dels aparells polític i financer de l'organització, respectivament, fets pels què finalment se'l condemnaria a cinc anys de presó.
La presó preventiva de Robèrt Arricau, desenvolupada sense procés i que durà un total de 571 dies, va mobilitzar moltes organitzacions i personalitats de la cultura i de la societat en general, d'entre els qui es pot destacar Jacques Gaillot (bisbe de Patèrnia, Algèria), Sèrgi Javaloyès (escriptor bearnès), l'Ostau Bearnés, Anaram Au Patac, Iniciativa Per Occitània, CNT, etc. Un comitè de suport a la defensa dels drets d'Arricau s'organitzà a Pau, que recollí signatures i organitzà nombroses manifestacions. També s'organitzaren comitès de suport a París i Tolosa de Llenguadoc. El 2008 Askatasuna va criticar l'acarnissament de persecució fins a l'absurd de la justícia francesa en la lluita contra el terrorisme ETA.

## Referències

* ↑ LD «La Policía francesa encuentra en Limoges bombas lapa de ETA y manuales sobre explosivos» (en castellà). Libertad Digital, 30-11-2001.
* ↑ «Robert Arricau» (en francès). Comitè de suport pels drets de Robèrt Arricau, 24-01-2005.
* ↑ «Accion en favor de Robert Arricau». La Setmana, n° 502, 23-03-2005.
* ↑ «Francia condena a cuatro franceses por alojar a dirigentes etarras» (en castellà). La Vanguardia, 24-05-2018. [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ «Robert libéré, la mobilisation doit continuer» (pdf) (en occità, francès). Har Far, la revista de l'Occitània qui bolèga, 01-10-2006.
* ↑ Latruvèrsa, Guilhèm. «Repais de sosten ta un presoner occitan : Robert Arricau» (en occità), 20-02-2006.
* ↑ «"Un otage occitan" dans les geôles françaises» (en francès, basc). Le journal du Pays Pasque - Euskal Herriko Kazeta, 29-04-2006. «Robert Arricau est en détention provisoire depuis plus de 500 jours. Son comité de soutien dénonce l'acharnement dont il fait l'objet depuis le début de l'affaire»
* ↑ Canella, Claude «Deux interpellations dans une enquête liée à l'ETA». Reuters France, 06-02-2008. Arxivat de l'original el 2008-02-23 [Consulta: 1r gener 2016].
# Roca Aguilera

«Roca Aguilera» té aquests significats:
# Courmayeur

Courmayeur (arpità Croméyeui) és un municipi italià, situat a la regió de Vall d'Aosta. L'any 2020 tenia 2.733 habitants. Es troba als peus del Mont Blanc. Limita amb els municipis de Bourg-Saint-Maurice (Savoia), Chamonix-Mont-Blanc (Savoia), La Salle, La Thuile, Les Contamines-Montjoie (Savoia), Morgex, Orsières (Valais), Pré-Saint-Didier, Saint-Gervais-les-Bains (Savoia) i Saint-Rhémy-en-Bosses.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007-2017 | Fabrizia Derriard | Independent |
| 2017- | Stefano Miserocchi | Independent |

## Personatges il·lustres

* Joseph-Marie Henry, sacerdot, alpinista i botànic
* Mario Puchoz, alpinista.
* Marco Albarello, atleta olímpic
# Cornelius Colbert

Cornelius Colbert (Mahoonagh, comtat de Limerick, 19 d'octubre de 1888 – Dublín, 8 de maig de 1916) fou un rebel irlandès, que de jove es va traslladar amb la família a Dublín, i el 1913 fou un dels primers membres dels Voluntaris Irlandesos, potser el membre més jove del Comitè Provisional. També es va unir a la Germandat Republicana Irlandesa. També treballà amb Patrick Pearse com a instructor a St. Enda's School.
El 1916 Colbert va prendre part en l'Aixecament de Pasqua. Com a capità de la companyia F del 4t batalló sota el comandant Éamonn Ceannt fou encarregar de dirigir la Watkin's Brewery. Quan la seva posició es mostrà difícil i estratègicament insignificant fou enviat amb la seva companyia a la Destil·leria Jameson, on hi fou comandant de facto. Després de la rendició fou jutjat en un consell de guerra i afusellat el 8 de maig.
Colbert era profundament catòlic, i s'abstenia de fumar, beure i jurar, així com de ballar. L'estació de ferrocarril de Limerick rep el seu nom per ell.

## Enllaços externs

* Tomba de Cornelius Colbert
# Robert Michels

Robert Michels (n. 9 de gener de 1876, en Colònia; m. 2 de maig de 1936, a Roma) va ser un sociòleg i politòleg alemany, especialitzat en el comportament polític de les elits intel·lectuals. És sobretot conegut pel seu llibre Els partits polítics, que conté una descripció de la seva "llei de ferro de l'oligarquia". Va ser alumne de Max Weber.

## Biografia

Va néixer a Alemanya en el si d'una rica família de mercaders, i va ser doctor universitari. La seva militància socialista li va impedir exercir el professorat a Alemanya, però no a Itàlia, on va arribar a ser doctor i catedràtic a la Universitat de Perusa.
En un primer moment, entra a formar part del Partit Socialista Italià (PSI), i ho representa en la II Internacional. Ho abandona en 1907. Temps més tard, en 1924, s'uneix al Partit Nacional Feixista italià.
En el científic, rep influències dels elitistes, de Max Weber i de Vilfredo Pareto. Escriu obres sobre els sistemes polítics de partits i desenvolupa la seva llei de ferro de l'oligarquia.

## Bibliografia

* Los partidos políticos. Un estudio sociológico de las tendencias oligárquicas de la democracia moderna. 2 Tomos: ISBN 978-950-518-197-1 e ISBN 978-950-518-198-8. Amorrortu editores (2a, ed. 2008)

## Referències

* ↑ Cook, Philip «Robert Michels's Political Parties in Perspective». Journal of Politics. University of Chicago Press De subscripció o mur de pagament, 33, 3, 01-08-1971, pàg. 777–778. JSTOR: 2128281.
# Amanda Ilestedt

Amanda Ilestedt és una defensa de futbol amb 11 internacionalitats per Suècia, amb la qual ha arribat a les semifinals de l'Eurocopa 2013 i ha jugat el Mundial 2015. Amb la sub-19 va ser campiona d'Europa al 2012.

## Trajectòria

| Temporades | Lliga | Club | P | G | Actualitzat |
| 2008 - 2009 | D3 | Karlskrona FF |
| 2010 - act. | D1 | FC Rosengard | 137 | 09 | 19/11/2016 |
| 2011 | D2 | Vittsjö GIK (cessió) | 001 | 00 |
| 2009 - 2010 | Selecció sub-17 | Selecció sub-17 | 015 | 01 |
| 2010 - 2012 | Selecció sub-19 | Selecció sub-19 | 032 | 02 |
| 2013 - act. | Selecció absoluta | Selecció absoluta | 014 | 02 | 19/11/2016 |

## Palmarès

* Competició
* Títols — Seleccions nacionals |||||||||
* 1 Eurocopa sub-19
* Títols — Clubs |||||||||
* 5 Lligues
* 3 Supercopes
* Reconeixements — Premis |||||||||
* Reconeixements — Seleccions de jugadores |||||||||

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2015-05-28. [Consulta: 19 juliol 2016].
# L'Estanyell

L'Estanyell és una zona humida temporal endorreica, d'origen natural, situada entre els municipis de Camós i Porqueres. Té una superfície d'1,55 Ha.
L'Estanyell compta amb un cinyell helofític continu i espès de canyís i boga. És especialment remarcable el seu canyissar, que ocupa una part important de la superfície de l'estany. Al seu voltant, i de forma molt dispersa, hi ha alguns exemplars d'arbres de ribera, com salzes blancs i gatells. Són també interessants els extensos herbassars humits que envolten l'estany. Al seu voltant hi ha l'hàbitat d'interès comunitari 9540 Pinedes mediterrànies, amb pi blanc i abundants roures.
Pel que fa a la fauna, l'estanyell és interessant per a les aus, ja que s'hi han citat espècies com cabusset (Tachybaptus ruficollis), martinet de nit (Nycticorax nycticorax), ànec collverd (Anas plathyrhynchos), polla d'aigua (Gallinula chloropus), etc. L'Estanyell també és interessant com a punt de reproducció d'amfibis. Existeixen cites de la presència de reineta (Hyla meridionalis), granoteta de punts (Discoglossus pictus), gripau corredor (Epidalea calamita), gripau comú (Bufo bufo) i tòtil (Alytes obstetricans).
L'Estanyell se situa en un entorn agrari on no són visibles factors que estiguin afectant negativament aquesta zona humida, tret de la possible captació d'aigües freàtiques per a reg a l'entorn de l'espai. Al voltant de l'estany hi ha algunes infraestructures relacionades amb la captació d'aigües i algunes línies elèctriques o telefòniques, que convindria retirar.

## Referències

* 1 2 3 4 «L'Estanyell». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 16 agost 2014].
# Jeroni Pou Magraner

Jeroni Pou Magraner (Palma, 1854 - 1922) fou un advocat i polític republicà mallorquí. Republicà i membre del Partit Republicà Democràtic Federal, l'abandonà i fou el principal organitzador del Partit d'Unió Republicana de Mallorca el 1896 i fundador i director del diari La Unión Republicana (1896-1904). Ocupà els càrrecs de regidor a l'ajuntament de Palma el 1897 i el 1901, i diputat provincial 1911, formà part de la conjunció republicana-socialista en 1910-1912, però després se n'anà el 1913 amb Melquiades Álvarez i fundà a Mallorca el Partido Reformista. En 1917-1918 es va unir al Bloc Assembleista.

## Referències

* ↑ «Jeroni Pou Magraner». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Gran Hotel (pel·lícula de 1944)

Gran Hotel és una pel·lícula mexicana de 1944 dirigida per Miguel M. Delgado, protagonitzada per Cantinflas.

## Argument

Cantinflas és un mandrós que és desallotjat per no pagar el lloguer, després de deambular aconsegueix treball al "Gran Hotel" per mitjà d'una amiga, aquí és confós amb el Duc d'Alfange, qui es troba d'incògnit a l'hotel, el robatori d'una joia complica més la situació.

## Repartiment

* Cantinflas com Cantinflas / el tretze.
* Jacqueline Dalya com Mrs. White
* Josefina Martínez com a Carmelita.
* Luis G. Barreiro com a Sr. Garnier
* Fernando Soto com a Compare.
* Vicente Padula com Conde Zapattin
* Conchita Gentil Arcos com Doña Estefania.
* Rafael Icardo com Señor Polilla.
* Luz María Núñez com Eloisa.
* Ángel T. Sala com Agent secret en hotel.
* Carlos Villarías com Don Pepe.
* Roberto Meyer com Agent de procuraduria.
* Roberto Corell com Maître.
* Estanislao Schillinsky com Recepcionista d'hotel.
* Carolina Barret com Veïna (no acreditada).
* Roberto Cañedo como Client de restaurant (no acreditat).
* Fernando Curiel com Agent de policia (no acreditat).
* Pedro Elviro com Grum (no acreditat).
* Edmundo Espino com Veí en tasca (no acreditat).
* Irma Torres com Veïna en tasca (no acreditada).
* Armando Velasco com Don Fulgencio (no acreditat).

## Referències

* ↑ Stavans, p. 86.
* ↑ Balderston, González & López, p. 274.

## Bibliografia

* Stavans, Ilan. The Riddle of Cantinflas: Essays on Hispanic Popular Culture, Revised and Expanded Edition. UNM Press, 2012.
* Balderston, Daniel; González, Mike; López, Ana M. Encyclopedia of Contemporary Latin American and Caribbean Cultures. Routledge, 2002.

## Enllaços externs

* Gran Hotel, pel·lícula sencera a Dailymotion