OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Olmsteadita

L'olmsteadita és un mineral de la classe dels fosfats. Va ser anomenada en honor de Milo C. Olmstead (1909-2005), col·leccionista aficionat de minerals microscòpics, que va cridar l'atenció sobre aquest mineral.

## Característiques

L'olmsteadita és un fosfat de fórmula química KFe2+ 2NbO₂(PO₄)₂·2H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Els cristalls són prismàtics, allargats al llarg de [010], de gruixuts i tabulars paral·lelament a {100} a prims i tabulars paral·lelament a {001}, de fins a 1 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'olmsteadita pertany a «08.DJ: Fosfats, etc, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: johnwalkita, gatumbaïta, camgasita, fosfofibrita, meurigita-K, meurigita-Na, jungita, wycheproofita, ercitita, mrazekita i attikaïta.

## Formació i jaciments

L'olmsteadita és un mineral rar que es forma presumiblement per lixiviació hidrotermal de fosfats primaris i columbita-tantalita en pegmatites de granit complexes. Va ser descoberta a la mina Big Chief, al comtat de Pennington (Dakota del Sud, Estats Units). També ha estat descrita a la mina White Cap, al mateix comtat.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: siderita, quars i rockbridgeïta.

## Referències

* 1 2 3 «Olmsteadite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Olmsteadite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 10 març 2018].
# Canal Rasa

La Canal Rasa és un barranc que discorre dins del terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
És afluent per l'esquerre de la Noguera de Tor. Situada al sud del Barranc de Comaltes i al nord de la Canal Carnicera, té el naixement a 2.185 metres, a l'Obaga de Caldes. El seu curs discorre cap a l'oest, per desaiguar a la Noguera de Tor, a 1.468 metres d'altitud, just davant del Balneari de Caldes de Boí.

## Enllaços externs

* ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Canal Rasa. [Consulta: 11/10/2013]

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Mapa Vall de Boí 1:25.000. Editorial Alpina. Obaga de Caldes. [Consulta: 11/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. la Noguera de Tor. [Consulta: 11/10/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Carla Baratta

Carla Baratta (San Cristóbal, 9 de juliol de 1990) és una actriu, model i artista plàstica veneçolana, coneguda principalment per ser la protagonista de la sèrie digital Bleep i el seu paper d'«Adelita» en la sèrie Mayans M.C.

## Carrera artística

És coneguda per ser la protagonista de la sèrie digital Bleep, emesa per la companyia de telefonia mòbil Digitel GSM. Des de petita, ha estudiat escenografia actuant a llocs com Estudio 7 Alfredo Aparicio a San Cristóbal-Veneçuela, la New York Film Academy i el New Collective de Los Angeles, així com el Gimnàs d'actors a Caracas.

## Teatre

| Any | Títol | Paper | Director |
| 2004-2007 | Experimental | Principal | Alfredo Aparicio |
| 2015-2016 | El Pie de la Virgen | Principal | Orlando Arocha |

## Pel·lícules

| Any | Títol | Paper | Director |
| 2008 | Cortos de NYFA | Principal | Carlos Beltran |
| 2015 | La Empanada Perfecta | Principal | Edggianni Figueroa |
| 2015 | Bendición | Principal | Isaac Duarque |
| 2016 | Alabastro | Principal | Edggianni Figueroa |

## Televisió i Internet

| Any | Títol | Paper | Director | Notes |
| 2014 | Bleep | Principal | Carlos Beltran | Sèrie web |
| 2015 | Santo Robot | Convidada | Santo Robot | Capítol El Escuadrón Antisádicos |
| 2015 | Escandalos | Principal | Tony Rodriguez | |
| 2015 | Sol | Principal | Venevisión | |
| 2016 | Prueba de Fe | Principal | Cesar Manzano | |
| 2017 | Mayans MC | Adelita | Kurt Sutter i Norberto Barba | FX Productions |

## Videos musicals

| Any | Títol | Paper | Cantant |
| 2011 | Solo te llamo | Principal | Statika |
| 2012 | Ven | Principal | José Rojo |
| 2014 | Baila | Principal | Daniel Huen |
| 2015 | La buena fortuna | Principal | Mirella |
| 2016 | Dame tu amor | Principal | Ronald Borjas |
| 2016 | Jamás | Principal | Reinaldo Droz |
| 2016 | Andas en mi cabeza | Principal | Chino y Nacho ft. Daddy Yankee |

## Referències

* ↑ «Digitel estrena Bleep, el seriado digital» (en castellà). Últimas notícias. Arxivat de l'original el 2014-08-27. [Consulta: 10 juliol 2020].
* 1 2 3 Torres, Jorge L; Montilla, César M. «Carla Baratta, una artista que estará en tu cabeza» (en castellà). Editorial Notitarde. Arxivat de l'original el 2016-07-10. [Consulta: 10 juliol 2020].
* ↑ «Arte con expresión de mujer» (en castellà). Globovisión.
* ↑ «'Sons of Anarchy' Spinoff Enlists 'Narcos' Alum, Venezuelan Actress (Exclusive)» (en anglès). The Hollywood Reporter.
# Carme Mir i Llusada

Carme Mir i Llusada, coneguda pel nom comercial de Carmen Mir, (Balsareny, Bages, 1903 - Barcelona, 1986) fou una dissenyadora de moda manresana.
De família manresana, va néixer a Balsareny, on la família residia temporalment a causa de la feina del seu pare, que es dedicava a muntar fàbriques. L'any 1940 obrí la seva casa taller a Manresa on hi treballaven 35 noies, entre aprenentes i oficiales. Durant els anys seixanta i primers setanta fou la creadora d'alta costura que més seguí les tendències renovadores del moment. Esdevingué una de les modistes d'alta costura més destacades d'Espanya. Vestia models i dames de l'alta societat. La seva firma d'alta costura s'instal·là a Barcelona, a la rambla Catalunya i al carrer Provença. A Madrid tingué dues cases de costura, a la Puerta del Sol i al carrer Alcalá.
Va fer el salt internacional en la Fira Mundial de Nova York l'any 1965, on s'endugué models catalanes, fet inusual a l'època. A Houston vestí el personal de l'Ajuntament. L'any 1968 va ser també l'encarregada de dissenyar l'uniforme dels atletes espanyols als Jocs Olímpics de Mèxic.
A primers dels setanta fou una de les creadores d'alta costura que més seguí les tendències renovadores del moment: s'inspirava en corrents pictòrics. Dona de caràcter emprenedor i arriscada, fou una gran creadora de talent, amb una gran projecció internacional: les seves col·leccions desfilaren per Europa, Austràlia, i els Estats Units.
La Col·lecció tèxtil Antoni de Montpalau conserva una sèrie de vestits emblemàtics de la seva producció.

## Referències

* 1 2 «Carme Mir i Llusada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Col·lecció Antoni de Montpalau». Arxivat de l'original el 2011-06-20. [Consulta: 7 abril 2013].
# Casa Josep Antoni Nel·lo

La casa Josep Antoni Nel·lo, més coneguda a nivell local com casa Nel·lo, és una obra art déco de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un edifici d'habitatges en cantonada format per baixos, entresol i tres pisos, encarregat per Josep Antoni Nel·lo a l'arquitecte municipal Francesc Rosell i Uget. Francesc Rosell dissenyà al febrer de 1858 un edifici amb una decoració sòbria però elegant on s'han suprimit fins i tot les mènsules dels balcons. Ocupa una parcel·la molt regular que permet obrir dues obertures a la banda del carrer de la Unió i fins a vuit obertures a la Rambla Nova de Tarragona, totes amb balcó. En la manera de situar l'ornamentació de la façana, així com en la mida que es dona als balcons, es volia establir una ordenació jeràrquica de l'edifici. Amb aquest interès es van recalcar els extrems de la façana així com la part central amb la col·locació de plafons imitant pilastres. Així mateix, també es va recalcar la zona dels baixos i sobretot de l'entreplanta amb la col·locació dels mateixos plafons decoratius (imitant pilastres) a banda i banda de cadascuna de les obertures. Horitzontalment, a l'altura dels forjats (excepte del pis principal) hi ha una imposta amb una franja horitzontal que separa els pisos. El coronament és amb una cornisa amb ampit.
El sistema constructiu és maó i pedra arrebossada i pedra natural (marcs de les obertures i llosanes dels balcons). Cal destacar l'acurat treball del ferro forjat. Té interès la decoració de l'aparador dels baixos en la zona de l'eix amb la Rambla Nova per la seva disposició i tipus de decoració.
És un edifici emblemàtic ja que fou la primera edificació construïda a la Rambla Nova, just en l'eix d'Unió amb la zona portuària.

## Història

Aquest edifici destacava per la seva botiga d'estil "Art-Déco", ara desapareguda, amb decoració molt acurada a base de combinar l'aplacatge de marbre en peces llises i de mitja canya per remarcar els aparadors. Les lletres del rètol de llautó i el sistema de lones per tapar els aparadors eren els originals.
Sobre l'any 1980 es tancà la botiga; en aquella època també van fer-se grans reformes a l'interior de la resta de l'edifici per convertir-lo en oficines, encara que es va conservar i netejar tota la façana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Josep Antoni Nel·lo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Cantó de Thizy-les-Bourgs

El cantó de Thizy-les-Bourgs (en francès canton de Thizy-les-Bourgs) és una divisió administrativa francesa del departament del Roine, situat al districte de Villefranche-sur-Saône. Té 26 municipis i la capital és Thizy-les-Bourgs. Va tenir el nom de cantó de Thizy abans 2013.

## Municipis

* Aigueperse
* Amplepuis
* Azolette
* Chénelette
* Claveisolles
* Cours
* Cublize
* Meaux-la-Montagne
* Monsols
* Ouroux
* Poule-les-Écharmeaux
* Propières
* Ranchal
* Ronno
* Saint-Bonnet-des-Bruyères
* Saint-Bonnet-le-Troncy
* Saint-Christophe
* Saint-Clément-de-Vers
* Saint-Igny-de-Vers
* Saint-Jacques-des-Arrêts
* Saint-Jean-la-Bussière
* Saint-Mamert
* Saint-Nizier-d'Azergues
* Saint-Vincent-de-Reins
* Thel
* Thizy-les-Bourgs
* Trades

## Consellers generals i departementals

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Joseph Depierre | SFIO |
| 1949-1978 | Henri Touzet | MRP, després CD |
| 1978-2015 | Michel Mercier | UDF, després MoDem, després centrista |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Llista dels consellers departamentals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2015- | Colette Darphin | UDI | |
| 2015- | Didier Fournel | LR | |
# Cartes d'Amarna

Les cartes d'Amarna són quatre centenars de tauletes d'argila amb inscripcions cuneïformes, conegudes també com les tauletes d'Amarna. Aquestes cartes formen la correspondència diplomàtica del faraó Akhenaton i del seu pare, Amenofis III que Akhenaton, a la seva mort, va recollir i arxivar conjuntament.
El 1887, una dona de la regió de Tell al-Amarna va trobar les primeres cent tauletes. Estaven gravades amb inscripcions cuneïformes i contenien la correspondència diplomàtica internacional dels faraons. En total, es van trobar 382 tauletes, que es van revelar com un instrument de primera mà per a l'estudi del segle xiv aC. Flinders Petrie va trobar encara a l'edifici on s'havien trobat les tauletes, algunes més (22) a les trobades inicialment, fins a completar la xifra de 382.
La majoria estan escrites en llengua accàdia, i algunes (poques) en altres llengües (hurrita, hitita). De les 382 tauletes, 350 són cartes d'Akhenaton o del seu pare amb governants estrangers, i amb els vassalls del faraó a les províncies egípcies de Síria. El faraó va intercanviar correspondència amb els seus "germans" els reis d'Hatti, de Mitanni, de Babilònia i d'Assíria. Però Mitanni en aquella època ja era un estat en decadència, i Subiluliuma I el va conquerir. Assíria va ocupar el buit de poder després de la caiguda de Mitanni. Es pot veure l'inici de l'ascensió dels assiris en una carta on el rei de babilònia es queixa al faraó perquè els assiris havien enviat directament una ambaixada a Egipte quan eren vassalls de Babilònia. El faraó els havia rebut amb tots els honors, veient que aviat serien un estat important en aquella zona. El contingut general de les cartes mostra una intensa activitat política i diplomàtica per tal d'evitar els conflictes armats en una regió molt conflictiva i amb amplis interessos territorials per part de tots els estats en joc. A banda de les topades freqüents entre els hitites i Mitanni, sembla que els hitites només van tenir tres guerres importants amb algun dels altres regnes, dues amb Egipte, a Cadeix i una amb Assíria, la batalla de Nihriya, al nord de Mesopotàmia.
El contingut de 32 tauletes el conformen altres textos (mites, poemes èpics, lèxics...). Unes 40 cartes provenen dels estats amb els quals Egipte tenia una relació d'igual a igual (Babilònia, Assíria, Mitanni, Arzawa, Alashiya o Alashia i Hatti, i la resta són dels prínceps vassalls a Síria i Palestina. 203 es troben a Berlín al Vorderasiatisches Museum; 49 o 50 són al Museu d'Antiguitats Egípcies del Caire; 95 són al Museu Britànic; 22 són a l'Ashmolean Museum d'Oxford (les trobades per Petrie); 7 són al Museu del Louvre; 9 són en col·leccions privades; i 2 al Museu Metropolità de Nova York.

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor. Hititas: historia de los guerreros de Anatolia. Córdoba: Almuzara, 2021, p. 284-285. ISBN 9788418578854.
# Olavo Rodrigues Barbosa

Olavo Rodrigues Barbosa, també conegut com a Nena, (Porto Alegre, 11 de juliol de 1923 - Goiânia, 17 de novembre de 2010) fou un futbolista brasiler de les dècades de 1940 i 1950.

## Trajectòria

Va néixer a Porto Alegre, Rio Grande do Sul. Començà a destacar al club SC Internacional de Porto Alegre, on jugà entre 1940 i 1949, i a més fou vuit cops campió estatal. El 1949 fitxà per l'Associação Portuguesa de Desportos de São Paulo, club on guanyà el Torneig Rio-São Paulo de 1952 i 1955. Jugà amb la selecció brasilera entre 1947 i 1952, i participà en el Mundial de 1950, sense arribar a jugar cap partit.

## Palmarès

* Campionat gaúcho:
** 1940, 1941, 1942, 1943, 1944, 1945, 1947, 1948
* Torneio Rio-São Paulo:
** 1952, 1955

## Referències

* ↑ «Todos os brasileiros - 1950» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «LUTO! Morre ex-zagueiro da Seleção Brasilera de 1950 e do Internacional». futebolinterior.com.br. Arxivat de l'original el 2012-12-08. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «1950 FIFA World Cup: Brazil Squad». FIFA. Arxivat de l'original el 2007-06-26. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Seleção Brasileira (Brazilian National Team) 1947-1952». RSSSF, 19-09-2009. [Consulta: 1r abril 2015].
# Ortobicúpula quadrada

En geometria, la ortobicúpula quadrada es pot construir enganxant dues cúpules quadrades per les cares octogonals. És un dels noranta-dos sòlids de Johnson (J$_{28}$). Té simetria D$_{4h}$.
Els 92 sòlids de Johnson van ser descrits 1966 per Norman Johnson i els va numerar. No va demostrar que no n'existia més que 92, però va conjecturar que no n'hi havia d'altres. Victor Zalgaller el 1969 va demostrar que la llista de Johnson era completa. S'utilitzen els noms i l'ordre donats per Johnson, i se'ls nota J$_{xx}$ on xx és el nombre donat per Jonson.

## Referències

* Norman W. Johnson, "Convex Solids with Regular Faces", Canadian Journal of Mathematics, 18, 1966, pages 169–200. Conté l'enumeració original dels 92 sòlids i la conjectura que no n'hi ha d'altres.
* Victor A. Zalgaller, "Convex Polyhedra with Regular Faces", 1969 : primera demostració d'aquesta conjectura.
* Eric W. Weisstein. Johnson Solid : cada sòlid amb el seu desenvolupament

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic

## Enllaços externs

* Weistein, Eric W., Square orthobicupola ortobicúpula quadrada a MathWorld. (anglès)
* Weistein, Eric W., Johnson solid Sòlids de Johnson a MathWorld. (anglès)
# Ostrów Wielkopolski

Ostrów Wielkopolski és una ciutat de Polònia, del voivodat de Gran Polònia. El 2018 tenia 72.364 habitants.

## Història

Ostrów va rebre els privilegis de ciutat el 1404, però l'estancament econòmic causat pels incendis, les guerres i una noblesa feble al segle xvi va portar els funcionaris de la vila a deixar caure la seva condició de ciutat el 1711. El 1714 un noble d'Ostrów, Jan Jerzy Przebendowski, va intervenir a la cort reial per tornar a aconseguir l'estatus de ciutat.
Durant la Segona Guerra Mundial un nazi del camp de treball Staatspolizeistelle Litzmannstadt Arbeitserziehungslager Ostrowo fou operat dins dels límits de la ciutat, on 193 persones van morir. La ciutat fou un dels principals centres de conspiració anti-nazi a la regió de Gran Polònia. El 1941, després de la repressió de la Gestapo a la seu de la branca de Poznań de l'exèrcit de la Unió per a la lluita armada, la seu es va traslladar a Ostrów.

## Ciutats agermanades

* Lecce, Itàlia
* Delitzsch, Alemanya
* Nordhausen, Alemanya
* Brantford, Canadà
* Bergerac, França
# Casa Renom

La casa Renom és un edifici de Llinars del Vallès (Vallès Oriental) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici amb una paret mitgera i tres façanes de tipologia ciutat-jardí, de planta rectangular, pis i golfa. La coberta és composta: la coberta principal a dues vessants es creua amb la de les golfes, també a dues vessants. La façana principal té un pòrtic d'entrada limitat per dues fines columnes i coronat amb un gran balcó amb balustrada, creant un ritme amb totes les obertures del pis noble. Totes les obertures tenen una disposició simètrica i un ritme marcat per les decoracions de caràcter eclèctic.

## Història

L'any 1855 va arribar el tren a Llinars. Aquest fet va marcar l'inici d'un nou eixample, que unia un nucli urbà ja consolidat amb l'estació. Això comportà un procés d'urbanització espontani de cases entre parets mitgeres i cases aïllades de tipologia ciutat-jardí, fruit d'una incipient importància del terme com a centre d'estiueig. Aquestes noves edificacions segueixen un llenguatge eclèctic.

## Referències

* 1 2 «Casa Renom». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Ermolova (cràter)

Ermolova és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 60,9 km de diàmetre. Porta el nom de Maria Yermolova (1853-1928), actriu russa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1985.

## Referències

* ↑ «Ermolova». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Partit Públic Patriòtic

El Partit Públic Patriòtic (愛国公党, Aikoku Kōtō) fou un grup polític del Moviment per la Llibertat i els Drets del Poble i posteriorment un partit polític del Japó. La formació és sovint considerada com el primer partit polític de la història del Japó.
El Partit Públic Patriòtic (PPP) fou fundat al gener de 1874 per Itagaki Taisuke, Etō Shimpei, Gotō Shōjirō i altres membres del Moviment per la Llibertat i els Drets del Poble. Un dels seus propòsits era el de demanar al govern Meiji la creació d'una assemblea legislativa nacional. Amb por de ser empresonat després de la fallida rebel·lió de Saga, Itagaki va deixar el partit poc després de la seua fundació.
Posteriorment, un altre Partit Públic Patriòtic fou creat al maig de 1890 per la facció de la província de Tosa pertanyent al Partit Liberal, encapçalada novament per Itagaki Taisuke. El mateix any el partit es fussionà amb el Club dels Pensadors Afins i altres partits regionals per tal de formar el Partit Liberal Constitucional.

## Referències

* Sims, Richard. Japanese Political History Since the Meiji Renovation 1868–2000. Palgrave Macmillan, 2001. ISBN 0-312-23915-7.
# Hugo Strange

El professor Hugo Strange és un supermalvat de ficció que apareix en còmics publicats per DC Comics, normalment com un adversari del superheroi Batman. Va ser creat per Bill Finger i Bob Kane El personatge és un dels primers bandits recurrents de Batman, apareixent per primera vegada al Detective Comics #36 publicat el 30 de desembre de 1939 (amb data de portada febrer de 1940) i també és un dels primers vilans de Batman a descobrir la identitat secreta de l'heroi. BD Wong interpreta el personatge de la sèrie de televisió Gotham.

## Referències

* ↑ «Detective Comics #36» (en anglès). Grand Comics Database. [Consulta: 14 febrer 2020].
* ↑ «GCD :: Cover :: Detective Comics #36». Grand Comics Database. [Consulta: 28 gener 2011].
# Paques

* Per a altres significats, vegeu «Paca».
Paques (en llatí Paches, en grec antic Πάχης "Pákhes") fou un general atenenc fill d'un home anomenat Epicur o, segons Diodor de Sicília, d'Epicler.
La tardor de l'any 428 aC va ser enviat al front de mil hoplites a reforçar les tropes atenenques dirigides per Clíppides contra els rebels de Mitilene, que assetjaven als atenencs situats en dos forts de la rodalia de la ciutat. La seva arribada va permetre restablir la situació per terra, encara que la flota estava bloquejada.
El 427 aC els espartans van enviar una flota dirigida per Alcides, que havia d'ajudar els rebels, però Alcides va tardar massa a actuar i fins i tot Salet un general espartà que va ser enviat al darrere, va arribar abans. Salet va aconsellar donar armes a tots els ciutadans però llavors aquestos es van revoltar contra el govern aristocràtic, que davant del perill, es va rendir a Paques. Finalment va arribar Alcides però en lloc d'atacar als atenencs va salpar cap al sud per la costa de Jònia. Paques el va empaitar algun temps sense èxit. En el seu viatge va parar a Nòtion, on el partit democràtic va demanar ajut davant els aristòcrates que tenien el suport de Colofó i d'un cos de mercenaris dirigits per Hípies d'Arcàdia, pagat pel sàtrapa Pisutnes. Paques va convidar a Hípies a parlamentar i quan aquest va accedir va ser detingut i immediatament va atacar als mercenaris que sorpresos van ser aniquilats. Paques havia promès a Hípies que si les converses no tenien èxit el retornaria a Nòtion sa i estalvi i ho va fer així, i una vegada a la ciutat, ara en mans dels atenencs, va ordenar que el matessin. Va considerar que complia la seva promesa. El govern de Nòtion va passar a mans dels demòcrates.
Paques va tornar a Lesbos i va dominar les parts de l'illa que encara romanien revoltades. Els presoners, incloent Salet, van ser enviats a Ténedos. Un decret del govern atenenc va ordenar l'execució de tots els adults de Mitilene i que les dones i nens fossin venuts com esclaus. Paques anava a complir el mandat quan un segon decret va modificar l'anterior que salvava la vida dels habitants de Mitilene, i s'ordenava no matar a ningú. En canvi ordenava derruir les muralles i confiscar la flota. Paques va obeir i després va tornar a Atenes.
A la seva arribada algú el va acusar i va ser portat a judici. Paques va intuir que seria condemnat i es va suïcidar clavant-se una espasa al cor en presència dels seus jutges, segons diu Plutarc. La causa de la seva acusació és desconeguda. Agàties en un epigrama diu que es va enamorar de dues dones de Mitilene, Hel·lanis i Lamaxis, i que va matar als seus marits per aconseguir posseir-les, i els parents de les víctimes van fugir a Atenes i el van denunciar. Aquesta podria ser la causa encara que s'han suggerit altres possibilitats.

## Referències

* ↑ Paches a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 76-77
Viccionari