OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tamim ibn al-Muïzz

Abu-Yahyà (o Abu-t-Tàhir) Tamim ibn al-Muïzz as-Sanhají (àrab: تميم بن المعز, Tamīm ibn al-Muʿizz) fou emir zírida d'Ifríqiya, fill i successor de Xaraf-ad-Dawla al-Muïzz ibn Badis, a la seva mort el 1062. Va igualar al seu pare en duració del regnat, car va governar com ell 46 anys. Va destacar també com a poeta.
En vida del seu pare va tenir el govern de Mahdia, i el 1057 aquell s'hi va haver de refugiar pressionat pels Banu Hilal, abandonat la seva capital Kairuan.
L'economia zírida s'havia ensorrat amb la invasió dels àrabs nòmades que es van establir principalment al sud-est del país però que governaven altres territoris. A la mort del seu pare, Tamim només governava a la regió entre Sussa i Gabès i en aquesta darrera hi havia un poder independent. Tamim disposava d'una flota poderosa i feia incursions a territoris cristians i a naus de països cristians. Un bon nombre de xeics va demanar a l'emir hammàdida del Magreb central el nomenament d'un governador pels seus territoris que serien feudataris dels hammàdides. Al-Nasir va designar a Abd al-Hakk ibn Abd al-Aziz ibn Khurasan que fou el fundador de la dinastia khurasànida de Tunis. Vers el 1064 va enviar el seu fill Ayyub a Sicília i va combatre contra els normands, i el va enviar també contra algun dels emirs locals.
Amb el suport de nombroses tribus amazigues i dels àrabs hilàlides athbadj, l'hammàdida al-Nasir va envair Ifríqiya. Tamin ibn al-Muizz tenia el suport dels àrabs hilàlides riyàhides (Banu Riyah). La batalla decisiva es va lliurar a Sabiba, entre Kairuan i Tebessa i al-Nasir fou derrotat (1065). El Magreb central va quedar obert als hilàlides on els athbadj van esdevenir hegemònics, mentre els Banu Riyah van aconseguir l'hegemonia a Ifríqiya.
El 1067 la dinastia khurasànida de Tunis fou sotmesa per Tamim. L'hammàdida al-Nasir va obtenir el suport dels athbadj i va atacar Ifríqiya conquerint Laribus i Kairuan (1068), però després es va retirar retornant al Magreb central. El paper de l'emir hammàdida en la venda de la ciutat de Kairuan pels àrabs hilàlides zughba el 1077/1078 és fosc.
El 1078 es va signar la pau entre zírides i hammàdides i la filla de Tamim, Ballara, es va casar amb al-Nasir. La pau va durar tot el regnat de Tamim (mort el 1108) i va marcar un període de superioritat hammàdida sobre els zírides.
El 1087, en represàlia pels atacs de la fota de Tamim, una flota combinada de genovesos i pisans va atacar Mahdia, va ocupar la ciutat i el seu suburbi Zawila, i només es van retirar després de percebre un tribut de 100.000 dinars. El 1091 el darrer emirat de Sicília, Noto, a la punta sud-est, nominal feudatari zírida, va ser ocupat pels normands.
El 1096 el seu germà Úmar ibn al-Muïzz fou portat al poder a Gabès pels notables locals, però fou enderrocat a l'any següent pels Banu Jami.
Va morir el 1108. El va succeir el seu fill Yahya ibn Tamim.

## Bibliografia

* Chédly Bouyahia, La vie littérarie en Ifriqiya sous les Zirides (362-555/972-1160), Tunis, 1972.
# TWiiNS

TWiiNS (conegudes anteriorment com a Tweens i Twice as Nice) és un duo eslovac de pop, integrat per les germanes bessones Daniela Jančichová i Veronika Nízlová (nascudes el 15 de maig, 1986 a Hronský Beňadik).
Van guanyar popularitat després d'haver representat al seu país en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2011 amb la cançó "I'm still alive", a més del llançament del seu senzill Boys, Boys, Boys, una versió de la cançó Boys (Summertime Love) de la cantant italiana Sabrina Salern.
El 2011, el duo va ser triat internament per la cadena STV amb la cançó "I'm still alive" per representar al seu país en el Festival d'Eurovisió celebrat a Düsseldorf, Alemanya. Finalment, la cançó, que va competir en la segona semifinal, va obtenir el 13° lloc amb 48 punts, quedant fora de la final. A més del seu pas per Eurovisió 2011, van formar part del cor de Tereza Kerndlová a la competició Eurovisió 2008 amb la cançó Have some fun per la República Txeca.
El 15 de maig de 2010, Daniela Nízlová (ara Jančichová) va contreure matrimoni amb el manager de TWiiNS, Braňo Jančích

## Discografia

* Máme Čas (2001)
* Láska Chce Viac (2005)
* Compromise (2009)

## Referències

* ↑ Busa, Alexandru. «TWiiNS to represent Slovakia in Düsseldorf», 18-02-2011. Arxivat de l'original el 2012-03-20. [Consulta: 5 desembre 2016].
* ↑ IFPI Slovakia Track Info: TWiiNS, "I'm Still Alive"
# Marco Avirama

Marco Aníbal Avirama Avirama és un polític i líder indígena colombià. Nascut al departament del Cauca, és membre del poble coconuco.

## Biografia

En la dècada de 1970 es va vincular al moviment indígena i va ser president del Consell Regional Indígena del Cauca (CRIC); posteriorment va ser directiu de l'Organización Nacional Indígena de Colombia (ONIC) i representant dels indígenes en diferents juntes directives d'entitats estatals. Entre 2001 i 2003 va ser diputat departamental del Cauca a nom de la Alianza Social Indígena, partit que va presidir entre 2003 i 2009, promovent el treball conjunt amb altres moviments independents com el d'Antanas Mockus i Sergio Fajardo.
En 2010 va ser elegit Senador de la República per la circumscripció indígena.

### Senat 2010-2014

Presenta el projecte de llei d'ús terapèutic d'aigües termals.

### Senat 2014-2018

Com a Senador de Colòmbia per al període 2014-2018 és un dels dotze Senadors de la República que vota "SI" al tractat de Lliure Comerç amb Corea el 3 de desembre de 2014.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-08-01. [Consulta: 5 novembre 2021].
* ↑ Marco Aníbal Avirama a congresovisible
* ↑ Senador denuncia efectos negativos asociados a represa (Hidrosogamoso, Santander) Arxivat 2021-11-05 a Wayback Machine. al web de la Universitat Nacional de Colòmbia
# Enrique Palacios Hernández

Enrique Palacios Hernández (Melilla, 14 de juliol de 1951) és un policia i polític espanyol.
El 1980 entrà a formar part del Cos de la Policia Local. El 1982 s'afilià a AP i el 1986 formà part de la Junta Directiva del Partit Popular fins al 8 de febrer de 1997, que passà al Grup Mixt de l'Assemblea de Melilla. Des de 1998 va ocupar càrrecs institucionals del Partit Popular. El 28 de febrer de 1998 va accedir a la presidència per una moció de censura.

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 576. ISBN 84-930048-0-4.
# Estació d'Alfons X

Mapa Metro Línia 4 :
Alfons X és una estació de la Línia 4 del metro de Barcelona sota la Ronda del Guinardó al districte d'Horta-Guinardó de Barcelona. L'estació va entrar en servei el 1974 com a part de la Línia IV amb el nom de Alfonso X fins que el 1982 amb la reorganització dels números de línies i canvis de nom d'estacions va adoptar el nom actual. Hi ha accessos des de la Plaça d'Alfons X el Savi, la Ronda del Guinardó i el Carrer de Lepant.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Trinitat Nova | Guinardó | Hospital de Sant Pau | | Joanic | La Pau |

## Referències

* ↑ «Alfons X». Trenscat. [Consulta: 24 gener 2019].
* ↑ «Alfons X». TMB. [Consulta: 24 gener 2019].
# Maria de Xipre

Maria de Xipre o Maria de Lusignan (Nicòsia, Xipre 1273 a 1279 - Tortosa 1322), princesa de Xipre i reina consort de la Corona d'Aragó (1315-1322).

## Orígens familiars

Filla del rei de Xipre Hug III Lusignan i Isabel d'Ibelin. Era neta per línia paterna d'Enric de Poitiers i de la princesa de Xipre Isabel de Lusignan, i per línia materna de Guiu d'Ibelin i de Felipa de Berlais.
Fou germana del rei de Xipre Enric II de Lusignan i també del senescal de Xipre Felip d'Ibelin.

## Núpcies i descendents

El 15 de juny de 1315 es casà per poders a la Catedral de Santa Sofia de Nicòsia, Xipre, i a mitjans de desembre del mateix any en persona a la Catedral de Girona amb el comte-rei Jaume II el Just, convertint-se en la seva tercera muller. Jaume la trobà massa gran i tampoc aconseguiren tenir fills, per la qual cosa el rei pensava repudiar-la, però Maria va morir a Barcelona el 1322, abans que es produís la separació. Abans, havia emmalaltit greument el 1318 i el 1319, arribant a fer testament a Tortosa el mes d'abril de 1319.
Va ser enterrada al convent de Framenors de Barcelona. Quan el convent va ser enderrocat el 1837, les seves restes varen ser traslladades a la catedral de Barcelona, on es troben actualment.
Posteriorment, el rei Jaume es va casar amb Elisenda de Montcada.

## Referències

* 1 2 Sobrequés i Callicó, Jaume. Comtes, reis, comtesses i reines de Catalunya. 1. ed. Barcelona: Editorial Base, 2011, p. 119. ISBN 978-84-15267-24-9.
* ↑ David González Ruiz. Breve historia de la Corona de Aragón. Ediciones Nowtilus S.L., 9 abril 2012, p. 180–. ISBN 978-84-9967-308-0.
* ↑ Sanjust i Latorre, 2009, p. 24.

## Bibliografia

* Sanjust i Latorre, Cristina. L'obra del Reial Monestir de Santa Maria de Pedralbes des de la seva fundació fins al segle xvi. Un monestir reial per a l'orde de les clarisses a Catalunya. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona. Departament d'Art, 2009. ISBN 9788469236505 [Consulta: 14 juny 2013]. Arxivat 28 October 2019$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* Sobrequés i Callicó, Jaume; Morales i Montoya, Mercè. Comtes, reis, comtesses i reines de Catalunya. 1a. ed.. Barcelona: Base, 2011. ISBN 9788415267249 [Consulta: 14 juny 2013].
# Maria de Waldeck-Pyrmont

Maria de Waldeck-Pyrmont, princesa hereva de Württemberg (Arolsen, Hessen, 1857 - Ludwigsburg 1882) va ser una princesa de Waldeck-Pyrmont amb el tractament d'altesa sereníssima que contragué matrimoni en el si de la casa reial de Württemberg.
Nada el dia 23 de maig de l'any 1857 a la ciutat d'Arolsen, capital del principat de Waldeck-Pyrmont, filla del príncep Jordi Víctor I de Waldexk-Pyrmont i de la princesa Helena de Nassau, Maria era neta per via paterna del príncep Jordi II de Waldeck-Pyrmont i de la princesa Emma d'Anhalt-Bernburg-Schaumburg-Hoym mentre que per via materna era neta del duc Guillem de Nassau i de la duquessa Paulina de Württemberg.
El dia 15 de febrer de l'any 1877 es casà a Arolsen amb el príncep hereu i futur rei Guillem II de Württemberg, fill del príncep Frederic Carles de Württemberg i de la princesa Caterina de Württemberg. La parella tingué dos fills:
La princesa Maria era germana de la princesa Emma de Waldeck-Pyrmont, esposa del rei Guillem III dels Països Baixos, i de la princesa Helena de Waldeck-Pyrmont, esposa del príncep Leopold del Regne Unit, duc d'Albany.
Maria moria el dia 30 d'abril de l'any 1882 a una vil·la propera la centre industrial de Ludwigsburg sense haver pogut assegurar la continuïtat dinàstica al tron d'aquest meridional regne d'Alemanya.
# Tazacorte

Tazacorte és un municipi de l'illa de La Palma, situat a l'arxipèlag de les illes Canàries, que pertany a la província de Santa Cruz de Tenerife.

## Població

| Any | Població | Densitat |
| 1991 | 6.502 | - |
| 1996 | 6.909 | - |
| 2001 | 5.062 | 460.18/km² |
| 2002 | 6.108 | - |
| 2003 | 6.107 | 537.12/km² |
| 2004 | 5.797 | 514.37/km² |
| 2006 | 5.830 | 512,75/km² |

## Economia

La pesca és costanera i la seua agricultura de plàtans, fruiters i hortalisses.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia, 2004, p. 14.809.

## Bibliografia

* La Gran Enciclopèdia en Català. edicions 62, 2004. ISBN 84-297-5447-4.

## Enllaços externs

* Associació per al Desenvolupament Rural de l'Illa de La Palma. Arxivat 2006-04-27 a Wayback Machine.
# Taza-Al Hoceima-Taounate

La regió de Taza-Al Hoceima-Taounate (àrab: تازة الحسيمة تاونات, Tāza al-Ḥusayma Tāwnāt; amazic: ⵜⴰⵎⵏⴰⴹⵜ ⵏ ⵜⴰⵣⴰ ⵍⵃⵓⵙⵉⵎⴰ ⵜⴰⵡⵏⴰⵜ, Tamnaḍt n Taza Lḥusima Tawnat) fou una de les setze regions en què estava organitzat el Marroc abans de la reforma administrativa de 2015. En la nova divisió administrativa ha estat repartida de la següent manera: la província d'Al Hoceïma forma part de la nova regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima, la província de Guercif de la nova regió de l'Oriental i les de de Taza i Taounate de la nova regió de Fes-Meknès.

## Dades bàsiques

* Capital: Al Hoceima
* Superfície: 24.155 km²
* Població: 1.807.113 habitants (2004)

## Límits

Limita al nord amb el mar Mediterrani, a l'est amb la regió Oriental, al sud amb la regió de Fès-Boulemane, i a l'oest amb les regions de Gharb-Chrarda-Béni Hssen i Tànger-Tetuan.

## Divisió administrativa

* Província d'Al Hoceima.
* Província de Taza.
* Província de Taunat.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1994 | 2004 | 2007 |
| 1.719.844 | 1.807.113 | 1.828.897 |
| 1994, 2004 : cens oficial ; 2007 : càlcul. |||

## Referències

* ↑ «Décret n°2.15.40 du 20 Février 2015, fixant le nombre des régions, leurs dénominations, leurs chefs-lieux ainsi que les préfectures et provinces qui les composent, publié au Bulletin Officiel n° 6340 du 05 Mars 2015». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 27 juny 2021]. que entrarà en vigor en la mateixa data que el decret preveu a l'article 77 de la Llei orgànica Nº 59-11 sobre l'elecció dels membres del consell de les col·lectivitats locals.
* Dades de les regions del Marroc a Gazetteer.de (en francès).
# Teatro Lope de Vega (Valladolid)

El Teatro Lope de Vega és un teatre de Valladolid, situat en el carrer María de Molina, inaugurat el 1861 i dissenyat per l'arquitecte Jerónimo de Gándara. Actualment es troba pendent d'una rehabilitació en profunditat.

## Enllaços externs

* Fotografia del teatre
# Talaura

Talaura (segons les fonts literàries; en grec antic: Τάλαυρα) o Tàulara (segons les fonts epigràfiques; en grec antic: ΤΑΥΛΑΡΑ) fou una plaça forta situada al cim d'una muntanya del Pont on Mitridates VI Eupàtor va amagar els seus tresors durant les seves guerra contra Roma, fins on el general romà Luci Licini Lucul·le el va perseguir el 72 aC però no hi va combatre. Com que en cap altre moment històric no s'esmenta aquest indret, hi ha autors moderns que suposen que és el mateix que Gaziura, a l'actual Turhal. Aquesta població va batre moneda a l'antiguitat.

## Referències

* ↑ «Taulara». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Dió Cassi, Història Romana, XXXV 14.
* ↑ Apià, Història de Roma, XII 115.
* ↑ Talbert, Richard. Barrington Atlas of the Greek and Roman World (en anglès), p. Map 87 & notes. ISBN 0-691-03169-X.
* ↑ Asia Minor Coins - Photo Gallery: Taulara
# Talavera Club de Fútbol

El Talavera Club de Fútbol fou un club de futbol de Castella-La Manxa, de la ciutat de Talavera de la Reina.

## Història

Els primers clubs de futbol de la ciutat daten del 1921, entre els quals destacà el Club Deportivo Ebora. L'any 1929, amb la intenció de crear un club potent a la ciutat, diversos clubs de la mateixa es fusionen donant vida al Club Deportivo Talavera, que desapareixerà en arribar la Guerra Civil.
El Talavera Club de Fútbol va ser fundat l'any 1948 a partir d'un altre club fundat poc abans anomenat Club Deportivo San Prudencio. Ha rebut les següents denominacions:
* Club Deportivo San Prudencio de Educación y Descanso (1948-1958)
* Club Deportivo San Prudencio (1958-1962)
* Club Deportivo Talavera (1962-1966)
* Talavera Club de Fútbol (1966-2010)
No és fins a la temporada 1974-1975 que el club ascendeix a Tercera Divisió i fins a la 1982-1983 que puja a Segona Divisió B. L'agost de 2010 el club fou dissolt per problemes econòmics, amb un deute de més de 2 milions d'euros, ocupant el seu lloc a la lliga el Tomelloso CF.

## Dades del club

* Temporades a Primera Divisió: 0
* Temporades a Segona Divisió: 0
* Temporades a Segona Divisió B: 18
* Temporades a Tercera Divisió: 30
* Millor posició a la lliga: 2n (Segona Divisió B, temporada 96-97)
* Pitjor posició a la lliga: 16è (Segona Divisió B, temporades 99-00 i 04-05)

## Palmarès

* Lliga de Tercera Divisió (2): 1991, 1993

## Referències

* ↑ «web no oficial - Historia del club». [Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ «Historia». La Futbolteca. [Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ La deuda total del Talavera era de más de dos millones de euros, "una barbaridad" (Talavera's total debt ascended to more than 2 million euros, "out of this world"); ABC, 26 agost 2010 (castellà)
* ↑ El Tomelloso jugará en Tercera (Tomelloso will play in Tercera) Arxivat 2010-08-28 a Wayback Machine.; La Tribuna de Ciudad Real, 26 agost 2010 (castellà)
* ↑ El Talavera renuncia a competir y su plaza en la Tercera manchega será para el Tomelloso (Talavera folds and its place in Tercera Manchega will go to Tomelloso) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.; El Correo Gallego, 26 agost 2010 (castellà)

## Vegeu també

* CF Talavera de la Reina

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2021-12-25 a Wayback Machine.
* Web no oficial
# Talavera (desambiguació)

«Talavera» té aquests significats:
* Toponímia:
** Talavera (la Segarra), municipi de la comarca de la Segarra
** Talavera de la Reina, ciutat de l'interior d'Espanya, de la província de Toledo, Castella - la Manxa
** Talavera la Real, municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura
* Biografies:
** Antonio Talavera (Esplugues de Llobregat, Baix Llobregat, ~1967), ciclista català
** Mario Talavera (Veracruz, 1885 - Mèxic DF, 1960), cantant d'òpera i compositor mexicà
* Miscel·lània:
** Talavera Club de Fútbol, club de futbol de Castella-La Manxa, de la ciutat de Talavera de la Reina
** Batalla de Talavera, diversos esdeveniments
# Estat estacionari

* Per a altres significats, vegeu «Estat estacionari (mecànica quàntica)».
Un sistema en estat estacionari té nombroses propietats que no varien en el temps. Això implica que per qualsevol propietat p del sistema, la derivada parcial respecte del temps és zero:
    ${\frac {\partial p}{\partial t}}=0$
El concepte d'estat estacionari és rellevant en molts camps, particularment en termodinàmica, economia i enginyeria. L'estat estacionari és una situació més general que l'equilibri dinàmic. Si un sistema està en estat estacionari, llavors el comportament del sistema observat recentment continuarà en el futur. En sistemes estocàstics, les probabilitats que diversos estats es repetiran romandran constants.
En molts sistemes no s'aconsegueix l'estat estacionari fins que ha passat un temps després que el sistema s'hagi iniciat. Aquesta situació inicial se sol anomenar «estat transitori».
# Margarita Nájera Aranzábal

Margarita Nájera Aranzábal (Bilbao, País Basc, 1954) és una política establerta a Mallorca, a la localitat de Calvià. Està afiliada al Partit Socialista de les Illes Balears
Es va llicenciar dels estudis de ciències econòmiques i empresarials a la Universitat del País Basc. A més, és màster en direcció d'empreses i també en organització i direcció política.
Abans de ser consellera, va ser des de 1991, i durant dotze anys, batlessa del municipi de Calvià, i presidenta de la FELIB entre 1999 i 2003. L'any 2003 fou derrotada per la candidatura del Partit Popular encapçalada per Carlos Delgado, qui arribà al poder arran d'un acord amb Unió Mallorquina. Aleshores, ella renuncià a l'acta de regidora i es dedicà a l'empresa privada.
L'any 2007 va ser nomenada pel president del Govern de les Illes Balears, Francesc Antich, consellera de Treball i Formació de l'executiu balear, però al setembre de 2008, dimití com a consellera assumir un càrrec al Govern de Madrid per a rehabilitar la zona turística de la Platja de Palma.

## Referències

* ↑ http://www.diariodemallorca.es/mallorca/2008/10/12/perfil/400088.html
# Mas Barrot

El Mas Barrot és una masia gòtica de Riudarenes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa i un pis amb teulada a dues vessants i cornisa catalana. De les tres crugies la del costat esquerre no s'arribà a construir i, en el seu lloc, hi ha un porxo d'arc de mig punt de rajol vist, igual que la paret. El parament és de maçoneria fet amb una pedra molt fosca. Pel que fa a les obertures són rectangulars de pedra monolítica, de totes elles, només una, la finestra del costat dret de la porta, està tancada amb una reixa de ferro forjat quadriculada. El portal de l'entrada té la data inscrita de 1801 a la llinda, i és curiós l'arc rebaixat de rajol que està per damunt d'aquesta llinda. A la façana principal, situat a l'esquerra de la finestra del primer pis, hi ha un rellotge de sol molt malmès. L'entorn està abandonat i l'interior de l'edifici també es troba en molt mal estat, hi ha finestres trencades i objectes escampats. Al davant, a pocs metres de la casa, hi ha el pou.

## Referències

* ↑ «Mas Barrot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Escarabajosa de Cabezas

Escarabajosa de Cabezas és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 371 | 390 | 369 | 363 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Marta Reyero Echevarría

Marta Reyero Echevarría (Lleó, 1965) és una periodista espanyola.
Va cursar estudis de Filosofia i Lletres en la Universitat d'Oviedo, i va obtenir la seva Llicenciatura en Publicitat a la Universitat del País Basc.
Va començar la seva marxa periodística a la fi dels 80 a Radio Asturias Cadena SER, i més tard en TVE Astúries. Ja a Madrid, va treballar a Hora 25, que llavors dirigia Carlos Llamas, també a la Cadena SER, entre 1992 i 1994. En la mateixa cadena també edita i presenta Hora 20. Va entrar a Sogecable el 1994; primer a l'informatiu Redacción (a Canal +), el 1999 en l'edició nocturna de CNN+ i des de 2005 en Quatre. En aquesta última va treballar a l'àrea d'informatius, entre 2005 i 2006, en l'edició migdia de Noticias Cuatro juntament amb Marta Fernández Vázquez, i des de setembre de 2006 presenta juntament amb Miguel Ángel Oliver l'edició Cap de setmana. A partir de juliol de 2014 ho fa amb Roberto Arce Vilardebó.
El 2011 va rebre el Premi Antena de Oro en la categoria de Televisió.

## Referències

* ↑ Marta Reyero al web de Cuatro
* ↑ Marta Reyer a academiatv.es
* ↑ El armario de Marta Reyero a telecinco.es
* ↑ http://www.cuatro.com/noticias/portada/las-caras-de-noticias-cuatro/marta-reyero/ Arxivat 2011-06-23 a Wayback Machine.
* ↑ La presentadora Marta Reyero selecciona su música favorita en 'Hoy Programa', rtve.es
# Marta Repullo i Grau

Marta Grau i Repullo (Barcelona, 1976) és una escriptora catalana.
Llicenciada en periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona, ha col·laborat en diversos mitjans de comunicació dels Pirineus com Ràdio Seu, Ona Andorra i el Periòdic d'Andorra. Més enllà, orientava la seva carrera professional cap a la gestió i la cooperació cultural internacional. En el gènere de la narrativa curta ha rebut diversos premis. Amb el llibre Carícies de lletra va estrenar-se en el món de la poesia.

## Obra

* 2001 Carícies de la lletra, Editorial Andorra, Andorra la Vella
* 2020 La música que sona quan acaba la cançó, Rosa dels Vents

## Premis

* 2000 Premi de narrativa curta del Consell Comarcal de l'Alt Urgell
* 2001 Premi Recull del Concurs de Poesia de la Biblioteca Pública del Govern d'Andorra

## Referències

* ↑ Porta, Roser «Repullo presenta en societat el volum premiat "Carícies de lletra"». El periòdic d'Andorra, 21-12-2001, p. 14.
* ↑ «L'escriptora urgellenca Marta Grau publica ‘La música que sona quan acaba la cançó’». Viure als Pirineus, 24-02-2020. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ Luengo, Andrés «Repullo: "La poesia és una mena de teràpia que em permet revitalitzar la vida"». Diari d'Andorra, 21-12-2001, p. 35.