OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Histograma d'imatge

Un histograma d'imatge és un tipus de representació gràfica que il·lustra la freqüència relativa dels valors d'intensitat dels píxels d'una imatge respecte els propis valors. Més col·loquialment, és un gràfic que indica la proporció de píxels de cada tonalitat que hi ha en una imatge.

## Referències

* ↑ Solomon i Breckon, 2011, p. 63.
* ↑ Selva, Eduard. «Apunts de fotografia: Introducció a l'histograma». Nació Digital, 09-10-2013. [Consulta: 10 abril 2021].

## Bibliografia

* Solomon, Chris; Breckon, Toby. Fundamentals of Digital Image Processing. A Practical Approach with Examples in Matlab. Wiley-Blackwell, 2011, p. 328. ISBN 978-0-470-84472-4 [Consulta: 10 abril 2021].
# Platja d'Alcanar

La platja d'Alcanar, o platja d'Alcanar Platja, antigament anomenada platja de les Monges, és una petita platja urbana del municipi d'Alcanar (Montsià), situada a la zona d'Alcanar Platja, davant del càmping Els Alfacs, entre la platja de Montsià Mar, al sud-oest, i la platja del Codonyol, al nord-est. Té una longitud de 93 metres i una amplada mitjana de 7 metres, formada per sorres.

## Referències

* ↑ «Víctimes de les desmemòria: cala Darseneta». lo Rafal, hivern 2009, pàg. 6.
* ↑ «Fitxes Alcanar - Departament de Territori». Generalitat de Catalunya, Departament de Territori i Sostenibilitat.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
# Platja d'Albuerne

La platja d'Albuerne, coneguda també per Gancéu, és una platja aïllada, envoltada de grans penya-segats, està situada en el concejo asturià de Cudillero i pertany a la localitat de Albuerne. Forma part de la Costa Occidental d'Astúries i està catalogada com a Paisatge protegit, ZEPA i LIC.

## Descripció

Es tracta d'una platja de grava gruixuda amb uns tres-cents metres de longitud entre penya-segats.
Per accedir a ella cal travessar el poble en direcció a la costa i al final del camí es troba una casa aïllada on cal deixar el cotxe. Allí mateix s'inicia un camí d'uns 800 m que arriba al penya-segat que domina la platja a la qual no és recomanable baixar per cap costat. No obstant això les millors vistes es donen des del camí que va a la Platja de Salencia, sobrepassant més endavant el mirador. Els penya-segats són molt perillosos i s'insisteix que no és aconsellable baixar-los.

## Referències

* 1 2 «Guía de playas» (en castellà). Ministerio para la Transición Ecológica. Arxivat de l'original el 2018-10-02. [Consulta: 2 octubre 2018].
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 108. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Platja d'Arnao

La platja de Arnao està situada en la localitat de Arnao, del concejo de Castrillón (Astúries). Aquesta platja brinda al visitant un ambient natural i poc freqüentat, a més d'una part important de la història del lloc amb la presència de l'antiga Real Companyia Asturiana de Mines.
Es perllonga al voltant d'uns 300 - 350 metres, i la urbanització en ella és escassa, llevat per unes quantes cases disperses. A més posseeix un passeig marítim de 500 m. que enllaça amb una senda verda de diversos quilòmetres.

## Característiques

Té forma de petxina i es caracteritza per estar envoltada de vegetació i tenir una sorra fina i blanca, acompanyada d'una petita zona de palets. L'onatge és entre moderat i fort, per la qual cosa és una de la platja escollida pels surfistes per a la pràctica del seu esport. També es pot optar per la pesca, o gaudir d'un relaxant bany en una piscina natural coneguda com "La Hollina". Per accedir a aquesta platja cal circular per la N 634 i prendre la desviació cap a Salinas. Després de travessar un túnel i deixar enrere les platges de Platja de El Cuerno i del Dòlar es troba el desviament cap a la platja. També pot accedir-se en sentit oposat — d'oest a est— i una vegada arribats a Piedras Blancas, prendre el camí abans indicat.

## Plataforma de Arnao

En els voltants de la platja es troba la plataforma de Arnao, un conjunt de fòssils de formacions coralígneas que van formar un escull. Es distingeixen 3 tipus de capes rocoses denominades:
* Conjunt Calcari
* Conjunt Pizarroso-Margoso
* Conjunt de Margas vermelles i verdes

## Serveis

Posseeix diferents serveis a la disposició de l'usuari, com a dutxes, condícies, fonts d'aigua i papereres. També compta amb equip de vigilància i salvament en temporada estival. A més a la rodalia hi ha una zona d'aparcament, una parada d'autobús de la línia L-1 (La Luz-Piedras Blancas) i dos quiosquets que obren solament a l'estiu.

## Referències

* ↑ «Playa de Arnao» (en castellà). El Comercio, 17-02-2016.
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 146. ISBN 978-84-8459-669-1.
* ↑ «La plataforma o cantera de Arnao» (en castellà). Naturaleza y turismo. Arxivat de l'original el 2015-02-22 [Consulta: 22 febrer 2015].
# Ca (riu)

El Ca és un riu del sud-est asiàtic, que travessa dos països, Laos i Vietnam, i té la seva desembocadura a la mar de la Xina Meridional.

## Geografia

512 km de long, té la deu prop de la muntanya de Loi al nord de Laos, a la província de Xieng Khouang.
Després travessa, al nord del Vietnam, la província de Nghệ An i la província de Hà Tĩnh.
Desemboca a la mar de la Xina Meridional prop de la ciutat de Vinh, al golf de Tonquín. El pont de Ben Thuy connecta Vinh i Ben Thuy, port a la desembocadura del Ca.
En més de 300 km de long, el riu és classificat pel "Vietnam Geographical Survey".

## Notes i referències

* ↑ Marine research in Indonesia: Issues 16-20 - Page 229 Lembaga Oseanologi Nasional (Indonesia), Lembaga Ilmu Pengetahuan Indonesia - 1976 "The Ca River is the longest river in the central part of Vietnam, the main length belongs to Nghệ An and Hà Tĩnh provinces. This river possesses abundant natural resources and habitats of many valuable plants and animals"
* ↑ Journal of geology: Issues 9-12 Cục địa chất Việt Nam - 1997 "2. 7. Cả River zone: This zone lies along the Cả River and Rào Nay basins, with a length of 300 km"
# Ca Aleix

Ca Aleix és una obra eclèctica d'Ascó (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al carrer de la Placeta, l'edifici es troba enretirat respecte les cases del costat i queda tancat per un baluard. Aquest s'obre al carrer amb dos portals d'arc escarser adovellat el primer i ceràmic el segon. L'edifici està constituït per dos volums, adossats perpendicularment formant una "L". Consta de planta baixa i dos pisos i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana, que ha estat ampliada modernament en alçada. Els pisos inferiors presenten finestres d'arc rebaixat arrebossat, mentre que els superiors són d'arc apuntat ceràmic, agrupats formant galeries horitzontals. A la part superior hi ha una cornisa que precedeix un capcer de perfil sinuós amb barana d'obra intercalada. El parament dels murs és de pedra lligada amb fang revestida amb morter.

## Referències

* ↑ «Ca Aleix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Ca Balcebre

Ca Balcebre és una obra del municipi de la Fatarella (Terra Alta) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de caràcter senyorial, del segle xvi o XVII, on l'estructura gòtica dona pas a petits detalls clàssics com poden ser la cornisa motllurada de la façana principal.
Construcció de planta rectangular amb dues façanes lliures (la principal la més important del conjunt), de dues plantes i golfa. La primera planta presenta una porta de mig punt de grans dovelles, la segona està separada de l'anterior per una cornisa, i és la planta noble, amb dues finestres allindanades.
A les golfes trobem una galeria correguda de petites finestres de mig punt. El ràfec és de lloses de pedra i la coberta de teula àrab. Tota la façana principal és realitzada amb carreus.

## Història

Respon a una tipologia de casal senyorial que es troba també a altres llocs de la Terra Alta, com a Horta (Casa dels Delmes), Vilalba (Casa Damià Oriol), Bot (Casa Paladella), etc.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca Balcebre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 febrer 2016].
# Pop blanc

El pop blanc, polp blanc o manyuflà (Eledone cirrhosa) és una espècie comestible de mol·lusc cefalòpode de la família dels octopòdids. Els popets, que són molt apreciats a Catalunya, són individus joves d'aquesta espècie. Als mercats sovint es presenta barrejat amb el pop pudent (Eledone moschata).

## Característiques

Cos en forma de sac i berrugós amb una mena de cresta separant la regió dorsal de la ventral. El seu color és groguenc, taronja vermellós o roig marronós. El mantell fa de 9 a 11 cm de llarg, en total de 40 a 50 cm.

## Distribució

Es troba al Mediterrani i al nord-és de l'Atlàntic fins a una latitud de 66-67° N, essent el límit sud el Marroc.

## Hàbitat

Típic de fons marins tous fins a 700 m de fondària. S'alimenta principalment de crustacis.

## Referències

* ↑ Altaba, C. R. 1991. Els cefalòpodes. Història Natural dels Països Catalans, 8.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Eledone cirrhosa (Lamarck, 1798)». [Consulta: 12 abril 2021].
* ↑ «FAO AdriaMed: Eledone cirrhosa (Lamarck, 1798)». [Consulta: 12 abril 2021].
* d.org/html/Species/EledoneCirrhosa.html
# Caixa Saladin

Una caixa Saladin és un instrument utilitzat per al maltatge d'ordi, per controlar la germinació del cereal. És un dels primers exemples d'equips que permetien fer un maltatge pneumàtic del cereal. El disseny clàssic consisteix en un contenidor rectangular gran, que pot fer més de 50 metres de longitud, i un conjunt de cargols verticals subjectats a un travesser. El travesser es mou horitzontalment a través de la longitud del contenidor mentre el moviment rotatori dels cargols aixeca l'ordi de l'inferior a la part superior. Combinat amb el flux d'aire que circula a través de l'ordi per refredar-lo, això permet treballar amb llits d'ordi d'entre 60 i 80 cm de profunditat, els cargols recorren longitudinalment la caixa dos o tres cops en un dia per tal d'aconseguir una homogeïnització (de temperatura i humitat) del gra i evitar que les arrels de l'ordi en germinació s'entrelliguin. Els cargols són moguts i girats per un sistema de politges i cinturons.
La caixa Saladin fou inventada pel francès Charles Saladin (1878–1942) a finals del segle xix per vèncer el problema de l'entrecreuament de les arrels, que formava una massa de grans de cereal entortolligats difícils de barrejar, fent impossible la utilització del gra. Anteriorment l'agitació del gra durant la germinació es realitzava a mà, com en la tècnica tradicional de maltatge al terra (amb llits de grans menys profunds) i també en sistemes primitius de maltatge pneumàtic que ja utilitzaven fluxos d'aire artificials per refredar l'ordi en llits més profunds, com el que va dissenyar Galland.
La primera cerveseria dels EUA en emprar les caixes Saladin va ser la John A. Huck Brewery a Chicago, Illinois.
Els dispositius moderns de maltatge utilitzen uns sistemes similars de cargols com els inventats per Saladin, però empren transportadors helicoidals de cargols més que cargols tancats, la part inferior està perforada per l'aireació i refrigeració del llit de malts. L'aire que circula a través del gra pot tenir diferents concentracions d'humitat o d'oxigen, depenent del moment de la germinació, per tal de mantenir el gra humit i amb uns nivells de respiració adequats. Es poden emprar també dipòsits circulars en comptes de caixes rectangulars
A Escòcia hi ha només una destil·leria de whisky que encara utilitza la caixa Saladin: Tamdhu. Aquesta destil·leria empra dues caixes per realitzar la germinació i omplir el forn de torrat, a més de dos dipòstis per realitar l'amarat del gra. Aquesta també va ser una de les primeres destil·leries escoceses en instal·lar una caixa Saladin.

## Referències

* 1 2 «The Oxford Companion to Beer Definition of Saladin box,» (en anglès). [Consulta: 23 febrer 2021].
* ↑ «Realbeer.com: Gregg Smith». www.realbeer.com.
* ↑ Colicchio, Tom. The Oxford Companion to Beer. Oxford University Press, USA, 2011, p. 712. ISBN 0-19-536713-8. Colicchio, Tom; Dornbusch, Horst; Oliver, Garrett (2011). The Oxford Companion to Beer. Oxford University Press, USA. p. 712. ISBN 0-19-536713-8.
* ↑ Butler, John. «Edinburgh malt whisky tour». www.dcs.ed.ac.uk.
* ↑ Butler, John. «Edinburgh malt whisky tour». www.dcs.ed.ac.uk.
# Imsouane

Imsouane (àrab: إمسوان, Imswān; amazic estàndard marroquí: ⵉⵎⵙⵡⴰⵏ, Imswan) és una comuna rural de la prefectura d'Agadir Ida-Outanane, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 8.866 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d'octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Tarsius lariang

Tarsius lariang és un tarser originari del centre oest de Sulawesi (Indonèsia). Aquesta espècie fou descrita l'any 2006 i se'n coneixen sis espècimens de museu, dos dels quals foren identificats erròniament com a Tarsius pumilus abans del 2006. El seu nom fa referència al riu Lariang, a Sulawesi.
Tarsius lariang té el pelatge més fosc que el d'altres tarsers de Sulawesi. Té els dits mitgers molt llargs. Amb un pes d'entre 67 i 117 g, és el segon tarser més gran, superat només per Tarsius sangirensis.

## Referències

* 1 2 Merker, S.; Groves, C.P. «Tarsius lariang: A New Primate Species from Western Central Sulawesi.». International Journal of Primatology, vol. 27, 2, 2006, pàg. 465–485. DOI: 10.1007/s10764-006-9038-z.
# Eriocrànids

Els eriocrànids (Eriocraniidae) són una família de lepidòpters glossats, l'única de la superfamília dels eriocranioïdeus (Eriocranioidea) i de l'infraordre dacnònifs (Dacnonypha).
Són petites arnes, generalment diürnes, que poden ser observades en les primaveres temperades de la regió holàrtica. Tenen una probòscide amb la qual beuen aigua o saba. Les larves són perforadores de fulles de fagals, principalment de bedolls (Betula), roures (Quercus), i unes quantes salicàcies i rosals (Kristensen, 1999).

## Sistemàtica

Hi ha 6 gèneres descrits:
* Dyseriocrania
* Eriocrania
* Eriocraniella
* Heringocrania
* Issikiocrania
* Neocrania

## Bibliografia

* Davis, D.R. (1978): "A revision of the North American moths of the superfamily Eriocranioidea with the proposal of a new family, Acanthopteroctetidae (Lepidoptera)". Smithsonian Contributions to Zoology, 251: 1-131.
* Kristensen, N.P. (1999): "The non-Glossatan Moths". Cap. 5, pp. 51-64 a Kristensen, N.P. (Ed.). Lepidoptera, Moths and Butterflies. Volume 1: Evolution, Systematics, and Biogeography. Handbuch der Zoologie. Eine Naturgeschichte der Stämme des Tierreiches / Handbook of Zoology. A Natural History of the phyla of the Animal Kingdom. Band / Volume IV Arthropoda: Insecta Teilband / Part 35: 491 pp. Walter de Gruyter, Berlín, Nova York.
* Minet, J. (2002): "Proposal of an infraordinal name for the Acanthopteroctetidae (Lepidoptera)". Bulletin de la Société entomologique de France, 107 (3) 222
* Mizukawa, H.; Hirowatari, T.; Hashimoto, S. (2004): "Biosystematic study of Issikiocrania japonicella Moriuti (Lepidoptera: Eriocraniidae), with description of immature stages". Entomological Science. 7 (4), 389-397.
* Christopher O'Toole (ed.): Firefly Encyclopedia of Insects and Spiders. ISBN 1-55297-612-2, 2002

## Enllaços externs

* Tree of Life Arxivat 2012-12-19 a Wayback Machine.
* British moth Leaf Mines

## Vegeu també

* Classificació dels lepidòpters

## Referències

* ↑ Existia un gènere de braquiòpod anomenat Neocrania (Lee & Brunton, 1986) però ha estat rebatejat com a Novocrania (Lee & Brunton, 2001)
# Elisa Beni Uzabal

Elisa Beni Uzabal (Logronyo, 31 de juliol de 1965) és una periodista espanyola, especialista en periodisme judicial. En fer-se càrrec de El Faro de Ceuta amb 23 anys, es va convertir en la directora de diari més jove d'Espanya.

## Biografia

Llicenciada en Ciències de la Informació per la Universitat de Navarra, ha treballat en La Voz d'Almeria, La Razón, la revista Época i va ser redactora en cap del desaparegut Diario16. Ha sigut directora d'emissores de la Cadena SER i és col·laboradora habitual del programa de Júlia Otero a Onda Cero, Julia en la onda, així com de diversos programes de televisió com Las Mañanas de Cuatro, Al Rojo Vivo, Más vale tarde, la Sexta Noche (laSexta) y Madrid al Día (Telemadrid).
En 2001 es va casar en segones núpcies amb el jutge Javier Gómez Bermúdez, magistrat de l'Audiència Nacional. Es van divorciar l'abril de 2014.
El 2004 va ser nomenada directora de comunicació del Tribunal Superior de Justícia de Madrid, càrrec del que va ser destituïda el 2008 «per pèrdua de confiança», després de la publicació, al novembre de 2007, del llibre La soledad del juzgador, editat per l'Editorial Planeta, sobre com el seu marit, el jutge instructor del cas del 11-M, havia viscut el procés judicial.
El juny de 2014 va publicar una novel·la, Peaje de libertad, editada per Espasa.

## Algunes publicacions

* Levantando el velo. Manual de periodismo judicial (2006) CIE Inversiones Editoriales Dossat-2000, S.L., ISBN 9788496437395 - con Javier Gómez Bermúdez
* La soledad del juzgador (2007) Editorial Planeta
* Peaje de libertad (2014) Espasa
* La Justicia sometida (2015) Los Libros de la Catarata
* Pisa mi corazón (2017) Editorial Almuzara

## Referències

* ↑ Ficha biográfica Libertad Digital. Consulta: 22 de juny de 2014.
* ↑ «Mi enamoramiento por el juez no nubla mi sentido profesional.» El Correo Digital. Consulta: 22 de juny de 2014.
* ↑ «Julia Otero ficha a la periodista Elisa Beni.» El Mundo. Consulta: 22 de juny de 2014.
* ↑ «El juez Gómez Bermúdez y Elisa Beni firman su divorcio.» El Mundo. Consulta: 22 de juny de 2014.
* ↑ «Elisa Beni, primera jefa de prensa del Tribunal Superior de Madrid.» El Mundo]. Consultat el 22 de juny de 2014.
* ↑ «El Poder Judicial propone el cese de la esposa del juez Bermúdez tras negarse ésta a dimitir.» El País. Consultat el 22 de juny de 2014.
* ↑ «Elisa Beni, algo más que un caso judicial en su última novela.» El País. Consulta: 22 de juny de 2014.
* ↑ "La Otra Crónica", El Mundo, dissabte 20 de maig de 2017. Consultat el 21 de maig de 2017
# Elisa Cardona Ollé

Elisa Cardona Ollé (Pradell de la Teixeta (Priorat) 15 d´agost 1917 - Tarragona, 22 d'abril de 1939) fou l'única dona executada pel Franquisme a Tarragona.Tenia 21 anys i va formar part de les disset republicanes sotmeses a Consell de Guerra Sumaríssim i afusellades a Catalunya.
Resident al poble de Duesaigües (Baix Camp) treballava de cambrera a l'Hotel Nacional de Tarragona. Acabada la Guerra civil amb la desfeta del Bàndol Republicà, fou denunciada i acusada sense proves convincents de tenir relació amb els fets ocorreguts el 18 de setembre de 1936 quan un escamot de les milícies de la FAI, va irrompre a l'Hotel i es va emportar l'amo Andrés Alfonso Vallespín, cinc religiosos que tenia acollits i dos clients (pare i fill) de dretes, que van aparèixer morts poques hores després a la carretera de Barcelona.
Detinguda i empresonada, Elisa sempre es va declarar innocent, però fou sotmesa a un Consell de Guerra Sumaríssim i passada per les armes a la Muntanya de l'Oliva el dia 22 d'abril de 1939 a dos quarts de sis del matí, juntament amb 22 persones més. La família es va assabentar de l'execució per uns veïns que van llegir la notícia al Diario Español de Tarragona.

## Memòria històrica

La promulgació de la Llei de Memòria Històrica l'any 2007 impulsada pel Govern de José Luís Rodríguez Zapatero, va reconèixer alguns drets i mesures a favor dels que van patir persecució o violència durant la Guerra Civil i la Dictadura.
La ciutat de Tarragona i el Memorial Democràtic de Catalunya han dignificat l'espai i homenatjat els afusellats de la Muntanya de l'Oliva. La memòria d'Elisa ha estat recuperada i glossada per historiadors i col·lectius feministes.

## Referències

* ↑ «Document 66370, CARDONA OLLÉ, Elisa | IHR». [Consulta: 7 novembre 2018].
* ↑ «"Perilloses i roges": la història de disset dones afusellades». Ara.cat.
* ↑ admin «Les oblates, la presó de l'oblit». Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona, 28-11-2016.
* ↑ Subirats Piñana, Josep. Les Oblates (1939-1941) Presó de dones de Tarragona - Capítol III Elisa i el Dr.Battestini executats. Pàg. 41 a la 47. primera. Valls (Tarragona): Cossetània, 2006. ISBN 84-9791-218-7.
* ↑ jlinaresg. «L'Ajuntament senyalitza nous Espais de Memòria, emblemàtics en la resistència i oposició antifranquista — Ajuntament de Tarragona». [Consulta: 9 novembre 2018].
* ↑ NacióTarragona «Tarragona acull l'homenatge a les víctimes de la repressió franquista». Diari Nació digital - Tarragona.
# Esca (desambiguació)

«Esca» té aquests significats:
* Esca, material preparat per a fer foc qualsevol espurna.
* Esca o Eska, riu de Navarra.
* En l'art de pesca, esquer.
Viccionari
# Erotià

Erotià, en llatí Erotianus, en grec antic Ἐρωτιανός, o també Herodianus, Ἠρωδιανός, fou un escriptor grec, i potser també metge, autor de l'obra Τῶν παῤ Ἱπποκράτει Λέξεων Συναγωγή (Vocum, quae apud Hippocratem sunt, Collectio, Recull de paraules que es troben a Hipòcrates). Probablement va escriure altres obres sobre Hipòcrates. Va viure a Roma en temps de Neró i dedicà el seu llibre a l'arquiatre Andròmac el vell. Sembla que per confeccionar aquest llibre es va basar en una obra de Baqueu de Tanagra.
El llibre d'Eorotià és interessant perquè inclou la llista més antiga de les obres d'Hipòcrates, on hi consten títols ara perduts, però també n'hi falten d'altres que actualment formen el Corpus hipocràtic. El llibre inclou un glossari on les paraules estan ordenades de forma parcialment alfabètica, encara que sembla que aquesta no era la disposició original.

## Referències

* ↑ Erotianus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 51
# Sha

«Sha» té aquests significats:
* Secure Hash Algorithm, un conjunt de funcions hash dissenyat per l'Agència de Seguretat Nacional dels Estats Units.
* Xa, títol que reben els monarques de l'Iran.
* Scriptores Historiae Augustae, sis diferents autors de la Història Augusta.
# Errobi

El riu Errobi es troba al País Basc del Nord, Iparralde, en occità es diu Niva i en francès, i oficialment, Nive.

## Geografia

Neix al peu de la muntanya Mendi Zar (1.323 m d'altitud), rep el nom basc d'Harpeko erreka. Transcorre pels territoris històrics bascos de la Baixa Navarra, i Lapurdi. Fa 78 km de llarg i la seva conca és de 1.030 km². A Donibane Garazi, capital de la Baixa Navarra, s'ajunten tres afluents al riu Errobi que es diuen:
* Beherobia (el de més cabal),
* Laurhibar
* Arnegi
Al nord del poble d'Itsasu a l'entrada del territori de Lapurdi s'hi forma un congost. A Baiona s'uneix amb el riu Aturri.
Al riu Errobi s'hi practica la pesca del salmó i es fan esports d'aventura com el ràfting.

## Afluents principals

* Ezterrengibel
* Aldude
* Lakako
* Baztan
* Latsa

## Hidrologia

La conca del riu Errobi té una pluviometria important, amb una mitjana de 1.680 mm anuals. El règim del riu és pluvial, la neu hi té poca importància.
Basant-se en 42 anys de dades, obtingudes a l'estació d'aforament de cabal de Kanbo, (1967 a 2008. que comprenen el 85% de la conca total ha resultat un cabal mitjà de 30,2 m³ d'aigua per segon, amb els mesos d'estiu per sota de la mitjana anual.
Cabal per mesos en m³/s mesurat a Kanbo Dades: de 1967 a 2008
La crescuda més alta va ésser amb un cabal instantani de 745 m³/segon el desembre de 1994.

## Referències

* ↑ «Banque Hydro - Station Q9312510». Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 27 octubre 2009].

## Enllaços externs

* Web de pesca fluvial Arxivat 2007-02-02 a Wayback Machine.