OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coigneux

Coigneux és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 47 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Coigneux era de 47 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 4 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 26 habitatges, 17 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 25 habitatges eren cases. Dels 17 habitatges principals, 13 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 5 en tenien quatre i 11 en tenien cinc o més. 16 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 6 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Coigneux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 8 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 25 persones, 19 eren actives i 6 eren inactives. Les 19 persones actives estaven ocupades(10 homes i 9 dones).. De les 6 persones inactives 5 estaven jubilades i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Coigneux hi havia 9 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Coigneux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Coigneux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Pinacol

El pinacol (2,3-dimetil-2,3-butanodiol) és un compost orgànic sòlid de color blanc. Es pot obtenir a partir de l'acetona mitjançant la reducció pinacolínica:

## Referències

* ↑ «Organic Syntheses Procedure» (en anglès). orgsyn.org. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ «Pinacol» (en anglès). Chemical Book. [Consulta: 16 gener 2022].
# Pinaki

Pinaki (abans Nganati i Whitsunday) és un atol de les Tuamotu, a la Polinèsia Francesa. Administrativament depèn de la comuna de Nukutavake. Està situat a 10 km al sud-est de Nukutavake.

## Geografia

És un atol circular format per tres illots, amb una superfície total d'1,3 km². La llacuna interior, de 0,7 km², queda gairebé tancada. És deshabitat i visitat ocasionalment pels veïns de Nukutavake.

## Història

Històricament es coneixia com a Nganati. Va ser descobert per l'anglès Samuel Wallis el diumenge de Pentecosta del 1767 (en anglès Whitsunday).

## Referències

* ↑ «Population». Institut de la statistique de la Polynésie française. Arxivat de l'original el 29 de març 2020. [Consulta: 15 octubre 2014].
* ↑ Buck, Peter H. «Explorers of the Pacific: European and American Discoveries in Polynesia». Victoria University of Wellington. [Consulta: 13 gener 2013].
# Pleurosicya annandalei

Pleurosicya annandalei és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sodwana Bay (Sud-àfrica), nord de l'oceà Índic i Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Weber M. 1913. Die Fische der Siboga-Expedition. E. J. Brill, Leiden. Fische Siboga Exped. . i-xii + 1-710.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Coll Virolet

El Coll Virolet (anomenat també Coll Urdiol Virolat), és una collada de la serra del Verd situada a 1.854,3 m. d'altitud entre la Roca d'en Carbassa i el Coll Veís. Hi passa la línia divisòria que separa els municipis de la Coma i la Pedra (al sud) i de Josa i Tuixén (al nord). Hi arriba una pista pel vessant nord que mena al prat de les Eugues.

## Referències

* ↑ «Coll Virolet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ploski (Gubkin)

* Per a altres significats, vegeu «Ploski».
Ploski - Плоский (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2016 tenia 32 habitants. Pertany al districte (raion) de Gubkin.

## Referències

* ↑ «Генеральный план Губкинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Kladovoye» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-10. [Consulta: 10 març 2022].
# Comarques d'Astúries

Astúries té una divisió administrativa en comarques (en asturià, cotarru, cotarros). Encara no estan reconegudes com a entitats administratives, tot i que l'Estatut d'Autonomia d'Astúries preveu el seu desenvolupament. Són les següents:
| Núm. | Comarca | Municipis |
| 1 | Avilés | Avilés, Candamu, Castrillón, Corvera de Asturias, Cudillero, Gozón, Illas, Muros, Pravia, Soto del Barco |
| 2 | Caudal | Ayer, Ḷḷena, Mieres |
| 3 | Eo-Navia | A Veiga, Bual, Castropol, Cuaña, El Franco, Grandas de Salime, Eilao, Navia, Pezós, Samartín d'Ozcos, Santalla d'Ozcos, San Tiso d'Abres, Tapia de Casariego, Taramundi, Valdés, Vilanova d'Ozcos, Villayón |
| 4 | Gijón | Carreño, Gijón, Villaviciosa |
| 5 | Nalón | Casu, Llangréu, Llaviana, Samartín del Rei Aurelio, Sobrescobiu |
| 6 | Narcea | Allande, Cangas del Narcea, Degaña, Ibias, Tinéu |
| 7 | Oriente | Amieva, Cabrales, Cangues d'Onís, Caravia, Colunga, El Valle Altu de Peñamellera, El Valle Baḥu de Peñamellera, Llanes, Onís, Parres, Piloña, Ponga, Ribadesella, Ribadedeva |
| 8 | Oviedo | Belmonte de Miranda, Bimenes, Cabranes, Grado, Llanera, Morcín, Nava, Noreña, Oviedo, Proaza, Quirós, Les Regueres, La Ribera, Riosa, Sariegu, Santo Adriano, Salas, Siero, Somiedo, Teberga, Yernes y Tameza |
| Comarca (2007) | Habitants | Superfície (km²) | Densitat (hab/km²) | Capital | Municipis |
| Avilés | 156.869 | 554,5 | 282,9 | Avilés | 10 |
| Caudal | 71.194 | 837,4 | 85,0 | Mieres | 6 |
| Eo-Navia | 51.244 | 1.642,2 | 31,2 | Navia | 17 |
| Gijón | 299.383 | 524,5 | 570,8 | Gijón | 3 |
| Nalón | 81.904 | 647,0 | 126,6 | Llangréu | 5 |
| Narcea | 31.920 | 2.127,1 | 15,0 | Cangas del Narcea | 5 |
| Oriente | 53.510 | 1.926,9 | 27,8 | Llanes | 14 |
| Oviedo | 328.838 | 2.343,9 | 140,3 | Oviedo | 21 |
# Comarques de Burgos

La província de Burgos està dividida en 10 comarques:
* La Comarca de Las Merindades amb cap comarcal a Villarcayo de Merindad de Castilla la Vieja.
* La Comarca de Páramos
* La Comarca de La Bureba amb Briviesca com a cap comarcal.
* La Comarca del Ebro amb cap comarcal a Miranda de Ebro. S'inclou en aquesta comarca el Comtat de Treviño.
* La Comarca de Odra-Pisuerga
* La Comarca de Burgos
* La Comarca de Montes de Oca
* La Comarca de Arlanza amb Lerma com a cap comarcal.
* La Comarca de la Sierra de la Demanda
* La Comarca de la Ribera del Duero amb cap comarcal a Aranda de Duero.

## Comarques

* Montes de Ayago
* Valle del Esgueva
* Valdelugaña
* Valdelucio
* Pinares
# Confederació Espanyola d'Organitzacions Empresarials

La Confederació Espanyola d'Organitzacions Empresarials, CEOE (en castellà Confederación Española de Organizaciones Empresariales) és una institució espanyola fundada al juny de 1977 que representa a empresaris espanyols, integrant a empreses públiques i privades de tots els sectors d'activitat. Centra la seva labor en l'ajuda als empresaris en contraposició amb la labor dels sindicats. L'afiliació es realitza a través de 2.000 associacions de base i 200 organitzacions territorials i sectorials. CEOE és membre de BusinessEurope, patronal que agrupa a les organitzacions empresarials europees, ostentant una de les seves vicepresidències.

## Història

La creació de la CEOE va tindre lloc en el context de la dissolució de les tres organitzacions empresarials que encapçalaven el moviment empresarial durant els inicis de la Transició espanyola: la Confederació Empresarial Espanyola, la Confederació General d'Empresaris i l'Agrupació Empresarial Independent.
Al principi de l'any de 1980, la CEOE obrí una oficina a Brussel·les, una Oficina Permanent de Relacions amb les Comunitats Europees i la Unió d'Industrials de la Comunitat Econòmica Europea, la Unió de Confederacions de la Indústria i Ocupadors d'Europa.
El 1985 es creà la Fundació CEOE, iniciant la presidència d'aquesta Carlos Ferrer. Anys més avant, el 1996 la CEOE junt a altres vuit confederacions empresarials d'Europa fan promoció del projecte Europeo Conpri II, per al diàleg social al continent europeu. L'abril de 1997, la CEOE fa una campanya informativa sobre la moneda única, a partir de la qual la CEOE fa activitats per a promoure l'Euro. El 1984 José María Cuevas Salvador esdevení president de la CEOE.

## Crítiques

En relació amb el seu finançament, la CEOE rep subvencions públiques per a formació que, encara que té una destinació finalista i a causa de la falta de transparència, estarien finançant altres activitats de la CEOE i suposa en tot cas, un llast moral per a l'organització.

## Presidents

* Carles Ferrer i Salat (1977 - 1984)
* José María Cuevas (1984 - 2007)
* Gerardo Díaz Ferrán (2007 - 2010)
* Joan Rosell i Lastortras (2010 - 2018)
* Antonio Garamendi Lekanda (2018 - actualitat)

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 668. ISBN 84-930048-0-4.
* ↑ «Crónica histórica. Confederación Española de Organizaciones Empresariales». Arxivat de l'original el 2012-08-20. [Consulta: 28 febrer 2015].
* ↑ «Confederació Espanyola d'Organitzacions Empresarials». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ ¿Una CEOE que ‘Fomente el Trabajo’?, Expansión, 5/10/2010
* ↑ La CEOE, un gran negocio engrasado con dinero público, 10/10/2010

## Enllaços externs

* Confederació Espanyola d'Organitzacions Empresarials - Lloc web oficial
# Confederació Espanyola d'Associacions de Joves Empresaris

Confederació Espanyola d'Associacions de Joves Empresaris (el nom original en castellà Confederación Española de Asociaciones de Jóvenes Empresarios (CEAJE)) és una associació d'empresaris espanyola creada l'11 de desembre de 1991 per la unió d'associacions de joves empresaris repartits per Espanya. El seu objectiu es facilitar la col·laboració entre els joves empresaris espanyols.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 670. ISBN 84-930048-0-4.
# Luciano Spalletti

Luciano Spalletti (Certaldo, 7 de març de 1959) és un entrenador de futbol i exjugador italià. Actualment és el primer entrenador de la selecció d'Itàlia.
Després de debutar com a entrenador a la banqueta de l'Empoli FC, Spalletti va guanyar dos títols consecutius de la Copa italiana amb l'AS Roma, va dirigir l'FK Zenit Sant Petersburg del 2009 al 2014 amb qui va guanyar dos títols de la Lliga russa de futbol. Després de dues temporades al càrrec de l'FC Inter de Milà, va ser nomenat entrenador de l'SSC Nàpols el 2021, on va guanyar la Sèrie A la temporada 2022-23 abans de deixar el club el juny de 2023. L'agost de 2023, va ser nomenat entrenador de la selecció italiana de futbol.
El 15 de gener de 2024, Spalletti va ocupar el segon lloc al premi al millor entrenador masculí de la FIFA 2023, darrere del guanyador Pep Guardiola.

## Referències

* ↑ «Spalletti, tip de l'actitud dels futbolistes: "Les Playstations es queden a casa"». Esport 3, 25-02-2024. [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ «Luciano Spalletti: no es el qué, es el cómo» (en castellà), 20-06-2024. [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ «Futbol.- Luciano Spalletti, nou entrenador de l'Inter de Milà». Vilaweb, 09-06-2017. [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ «El Nàpols, en erupció: Luciano Spalletti deixa la banqueta». Esport 3, 29-05-2023. [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ «How Luciano Spalletti led Italy to Euro 2024 qualification after World Cup qualifying disaster». CBSSports.com, 21-11-2023.
* ↑ «Bonmati and Messi crowned at The Best FIFA Football Awards 2023». FIFA.com. Fédération Internationale de Football Association, 15-01-2024. [Consulta: 15 gener 2024].

## Enllaços externs

* Luciano Spalletti a Goal.com
* Luciano Spalletti a Zenit-History.ru
# Golden Gate Park

El Golden Gate Park és el jardí públic més gran de San Francisco (Califòrnia, Estats Units). La seva superfície supera la del Central Park a New York. Té una llargada de 5 km i una amplada de 800 m. La superfície total és de 4,5 km². S'hi compten més d'un milió d'arbres i 10 km de pistes. Amb 13 milions de visitants l'any, és el tercer parc més visitat dels Estats Units darrere el Central Park de New York i el Lincoln Park de Chicago.

## Història

El projecte data dels anys 1860 quan els ciutadans de San Francisco volien per a la seva ciutat un jardí públic que pogués rivalitzar amb el de New York. No va ser acabat fins als anys 1870. El disseny del parc va ser realitzat per Frederick Law Olmsted i el seu ajudant John McLaren (qui va viure al parc fins a la seva mort el 1943), i els treballs van començar en un emplaçament deshabitat i cobert de sorra. El 1875, s'hi van plantar 60000 arbres (principalment eucaliptus, pins i xiprers de Lambert) per estabilitzar el terreny sorrenc.

## Parts del parc

Dins el parc, s'hi poden trobar nombroses construccions i jardins.
* El Young Memorial Museum, obert el 1921, on es troben teles d'artistes americans ( Hopper, Sargent, Whistler…).
* El Conservatory of Flowers: es tracta d'un hivernacle d'inspiració victoriana, construït el 1878, un dels més grans del món. Va ser restaurat el 1883 per Charles Crocker. Va sobreviure al sisme de 1906 i a un incendi el 1918. Va ser tot i això tancat al públic entre 1933 i 1946. Va ser malmès per la tempesta de 1995.
* El jardí del te japonès (Japanese Tea Garden): inaugurat el 1894, és un indret on es pot meditar sota les pagodes, prop dels bonsais i de les basses. És el jardí japonès més antic dels Estats Units.
* L'AIDS Memorial Grove: un indret creat el 1988 per recollir-se davant els noms de les víctimes de la SIDA. És el primer memorial d'aquesta mena als Estats Units.
* El Strybing Arboretum que alberga el Jardí botànic de San Francisco: compta amb més de 7500 espècies vegetals.
* Llacs artificials: Stow Lake amb una illa de més de 140 metres d'alçària i amb un salt d'aigua. Spreckels Lake que se situa al nord del parc.
* El Kezar Stadium: construït entre 1922 i 1925 a la cantonada sud-est del parc, d'una capacitat de 59000 places, va ser enderrocat el 1989 i reemplaçat per un estadi modern de 10000 places.

## Enllaços externs

* [Plànol del parc https://web.archive.org/web/20000815054713/http://www.sfgate.com/traveler/graphics/maps/ggpark-map_full.gif]
* [Visita virtual al Golden Gate Park http://www.virtuar.com/ysf2/golden_gate_park.htm]
# Manganonordita-(Ce)

La manganonordita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la nordita. Rep el nom per la seva relació amb la nordita-(Ce) i el seu contingut en manganès.

## Característiques

La manganonordita-(Ce) és un silicat de fórmula química Na₃SrCeMn$^{2+}$Si₆O$_{17}$. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 5 i 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la manganonordita-(Ce) pertany a «09.DO - Inosilicats amb 7-, 8-, 10-, 12- and 14-cadenes periòdiques» juntament amb els següents minerals: piroxferroïta, piroxmangita, pel·lyïta, nordita-(Ce), nordita-(La), ferronordita-(Ce), ferronordita-(La), alamosita i liebauïta.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir d'exemplars provinents de dues muntanyes del districte de Lovozero, a l'óblast de Múrmansk (Rússia): els monts Karnasurt i Kedykverpakhk. També ha estat descrita a la muntanya Malyi Punkaruaiv, també situada al districte rus de Lovozero. Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Manganonordite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 gener 2020].
# Manganosita

La manganosita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom per Christian Wilhelm Blomstrand en al·lusió a la seva composició química: manganès i oxigen.

## Característiques

La manganosita és un òxid de fórmula química MnO. Cristal·litza en el sistema isomètric. Es troba en forma de cristalls octaèdrics amb cubs i dodecaedres; comunament granular. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la manganosita pertany a «04.AB: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 2,1 i 1:1, amb Catió:Anió (M:O) = 2:1 (i 1,8:1)» juntament amb els següents minerals: crednerita, tenorita, delafossita, mcconnel·lita, bromellita, zincita, bunsenita, calç, monteponita, períclasi, wüstita i pal·ladinita.

## Formació i jaciments

És un producte d'alteració de la rodocrosita o altres minerals de manganès, que es formen durant el metamorfisme amb dèficit d'oxigen en dipòsits de manganès. Sol trobar-se associada a altres minerals com: pirocroïta, manganita, dolomita, hausmannita, granat, franklinita, wil·lemita o zincita. Va ser descoberta l'any 1817 a la mina Kaiser Franz, a Schäbenholz, Elbingerode (Harz, Alemanya).

## Referències

* ↑ «Manganosite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 abril 2016].
* 1 2 «Manganosite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 4 abril 2016].
# Taghazout

Taghazout (en àrab تاغازوت, Tāḡāzūt; en amazic ⵜⴰⵖⴰⵣⵓⵜ, Taɣazut) és una comuna rural de la prefectura d'Agadir Ida-Outanane de la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.260 persones. És un llogaret de pescadors la gran majoria d'ells amazics que es troba a 19 km al nord d'Agadir. També produeixen oli d'argània.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# São Pedro (Cap Verd)

São Pedro és una vila al sud-oest de l'illa de São Vicente a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada 10 kilòmetres al sud-oest de Mindelo. Vora la vila està l'antic aeroport de São Pedro, actualment aeroport Cesária Évora i el far de D. Amélia.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd

## Enllaços externs

* Descobriu el far (francès)
# São Roque do Pico

São Roque do Pico és un municipi de les Açores (Portugal) situat a l'illa de Pico i fundat el 1542. Se sotsdivideix en cinc parròquies:
* Prainha
* Santa Luzia
* Santo Amaro
* Santo António
* São Roque do Pico
Població del municipi de São Roque do Pico (1849 – 2004) :
| 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 7618 | 6314 | 5112 | 5292 | 3678 | 3675 | 3629 | 3705 |
# Maria Teresa Almoguera Miró

Maria Teresa Almoguera Miró (Barcelona, 1966) és una exjugadora de basquetbol catalana.
Aler, debutà la temporada 1985-86 a la Primera Divisió amb el Club Bàsquet l'Hospitalet. Després de la dissolució de la secció, jugà al Natural Casí en dues etapes (1986-87, 1988-90), amb el qual guanyà dues Lligues catalanes, i al Bàsquet Manresa Sant Francesc (1987-88). La temporada 1990-91 fitxà pel Club Bàsquet Godella, proclamant-se doble campiona de Lliga i de Copa i conquerí la primera Copa d'Europa de l'entitat valenciana (1992).

## Palmarès

* 1 Eurolliga de bàsquet femenina (1991-92)
* 2 Lligues espanyoles de bàsquet femenina (1990-91, 1991-92)
* 2 Copes espanyoles de bàsquet femenina (1990-91, 1991-92)
* 2 Lligues catalana de bàsquet femenina (1988-89, 1989-90)

## Referències

* ↑ «Maria Teresa Almoguera Miró». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gil Messeguer, 2004, p. 87-89.
* ↑ «Godella celebra los 30 años de la primera Copa de Europa del basket femenino español» (en castellà). Mundo Deportivo, 25-03-2022. [Consulta: 24 juliol 2024].

## Bibliografia

* Gil Meseguer, Enric. Que lluny ens ha portat! : 75 anys del Club Bàsquet L'Hospitalet. L'Hospitalet de Llobregat: Centre d'Estudis de L'Hospitalet, 2004. ISBN 8492220643.
# Mantel·lisaure

El mantel·lisaure (Mantellisaurus, "llangardaix de Mantell") és un gènere representat per una única espècie de dinosaure ornitòpode iguanodòntid, que va viure en el Cretaci inferior (fa aproximadament 125 milions d'anys, en l'Aptià) en el que avui és Anglaterra.

## Descripció

El mantel·lisaure va ser un herbívor bípede semblança a l'iguanodont, però d'una constitució física més lleugera. Aconsegueixo els 7 m de llarg.

## Referències

* Paul, G.S. 2006. Turning the old into the new: a separate genus for the gracile iguanodont from the Wealden of England; pp. 69-77 in K. Carpenter (ed.), Horns and Beaks: Ceratopsian and Ornithopod Dinosaurs. Indiana University Press, Bloomington.