OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Medaller dels Jocs Olímpics d'hivern de 1952

El medaller dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1952 presenta totes les medalles lliurades als esportistes guanyadors de les proves disputades en aquest esdeveniment, realitzat entre els dies 14 i 25 de febrer de 1952 a la ciutat d'Oslo (Noruega).
Les medalles apareixen agrupades pels Comitès Olímpics Nacionals participants i s'ordenen de forma decreixent contant les medalles d'or obtingudes; en cas d'haver empat, s'ordena d'igual forma contant les medalles de plata i, en cas de mantenir-se la igualtat, es conten les medalles de bronze. Si dos equips tenen la mateixa quantitat de medalles d'or, plata i bronze, es llisten en la mateixa posició i s'ordenen alfabèticament.

## Medaller

| Jocs Olímpics d'hivern de 1952 | Jocs Olímpics d'hivern de 1952 | Jocs Olímpics d'hivern de 1952 | Jocs Olímpics d'hivern de 1952 | Jocs Olímpics d'hivern de 1952 | |
| Posició | CON | | | | Total |
| 1 | Noruega | 7 | 3 | 6 | 16 |
| 2 | Estats Units | 4 | 6 | 1 | 11 |
| 3 | Finlàndia | 3 | 4 | 2 | 9 |
| 4 | Alemanya | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 5 | Àustria | 2 | 4 | 2 | 8 |
| 6 | Canadà | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 6 | Itàlia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 8 | Regne Unit | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 | Països Baixos | 0 | 3 | 0 | 3 |
| 10 | Suècia | 0 | 0 | 4 | 4 |
| 11 | Suïssa | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 12 | França | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 12 | Hongria | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 22 | 22 | 23 | 67 |

## Notes

* ↑ Les medalles atorgades en els esports de demostració no són tingudes en compte.
* ↑ La base de dades del Comitè Olímpic Internacional (COI) presenta les medalles d'Alemanya i/o la República Federal d'Alemanya de forma unficada. L'informe oficial dels Jocs parla únicament d'"Alemanya" i no pas d'Alemanya Occidental o Alemanya Oriental, comitè aquest últim que no fou reconegut fins al 1968.

## Enllaços externs

* (anglès) Informe oficial Oslo 1952 Arxivat 2006-08-26 a Wayback Machine.
# Lo Parracó

Lo Parracó és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antiga caseria de Senyús.
Està situat al nord dels Masos de la Coma i al sud-est de Senyús, a la dreta de la llau dels Carants, al vessant nord-oest del Serrat de la Pera.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Taillebourg

«Taillebourg» té aquests significats:
* Taillebourg (Charente Marítim), municipi al departament del Charente Marítim (regió de la Nova Aquitània, França)
* Taillebourg (Òlt i Garona), municipi al departament d'Òlt i Garona (regió de la Nova Aquitània, França)
* Ponlat-Taillebourg, municipi al departament de l'Alta Garona (regió d'Occitània, França)
# Plumbogummita

La plumbogummita és un mineral de plom, alumini, fòsfor, oxigen i hidrogen, químicament és una sal doble, un hidroxifosfat de plom i alumini hidratat, de fórmula PbAl₃(PO₄)₂(OH)₅, de colors molt variats, una duresa de 4,5-5, i una densitat de 4,01-4,08 g/cm³, cristal·litza en el sistema hexagonal. El seu nom està format a partir de la forma prefixada del mot llatí plumbum, "plom", perquè el plom entra en la seva composició, i de l'anglès gum, "goma", per la seva semblança amb la goma aràbiga.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la plumbogummita pertany a «08.BL: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 3:1» juntament amb els següents minerals: beudantita, corkita, hidalgoïta, hinsdalita, kemmlitzita, svanbergita, woodhouseïta, gallobeudantita, arsenogoyazita, arsenogorceixita, arsenocrandal·lita, benauita, crandal·lita, dussertita, eylettersita, gorceixita, goyazita, kintoreïta, philipsbornita, segnitita, springcreekita, arsenoflorencita-(La), arsenoflorencita-(Nd), arsenoflorencita-(Ce), florencita-(Ce), florencita-(La), florencita-(Nd), waylandita, zaïrita, arsenowaylandita, graulichita-(Ce), florencita-(Sm), viitaniemiïta i pattersonita.
Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina San Miguel (Ribes de Freser, Ripollès).

## Referències

* ↑ Riba, O.; Melgarejo, J.C.; Mata, J.M. Vocabulari de mineralogia. Segons les normes de la International Mineralogical Association. Amb equivalències angleses. Edicions Universitat Barcelona, 2000. ISBN 9788493100100 [Consulta: 4 abril 2012].
* ↑ Anthony, J.W.; Bideaux, R.A.; Bladh, K.W.. «Plumbogummite». A: Handbook of Mineralogy (pdf). Chantilly, EUA: Mineralogical Society of America, 2005 [Consulta: 4 abril 2012].
* ↑ Pedro Mingueza, Joan Rosell-Riba, David Ruiz-Corominas, Jordi Ibáñez-Insa, Albert Vaquero, Valentín Bártulos «Estudi mineralògic de la mina "San Miguel", Ribes de Freser, el Ripollès, Girona, Catalunya, Espanya». Mineralogistes de Catalunya, 2, 2022, pàg. 3-38 [Consulta: 29 gener 2024].

## Enllaços externs

* http://rruff.geo.arizona.edu/AMS/viewJmol.php?id=06697
# Empiema

Un empiema (del grec ἐμπύημα "abscés") és una acumulació de pus dins d'una cavitat anatòmica natural preexistent. Per exemple, l'empiema pleural és l'empiema de la cavitat pleural. S'ha de diferenciar d'un abscés, que és una acumulació de pus en una cavitat de nova formació.

## Classificació

En medicina humana, l'empiema es produeix en:
* La cavitat pleural (empiema pleural també conegut com a piotòrax)
* La cavitat toràcica
* L'úter (piometra)
* L'apèndix (apendicitis)
* Les meninges (empiema subdural)
* Les articulacions (artritis sèptica)
* La vesícula biliar

## Referències

* ↑ «Empiema». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Aparell respiratori
# Cayetano Bonafós Bertrán

Cayetano Bonafós Bertrán (Madrid, 1822 - l'Havana, 1875) va ser un polític espanyol, dos cops Governador Civil de Barcelona i darrer ministre de governació durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Ressenya biogràfica

En 1851 va ser nomenat agregat al Ministeri de la Governació. En 1852 el nomenaren alcalde Corregidor de Cartagena i Inspector de Vigilància del seu Partit Judicial. En 1853 va ser Secretari del Govern de Cadis, en 1856 Secretari del Govern de Granada, en 1857 de Ciudad Real i de Jaén, en 1858 de Valladolid, en 1859 va ser de València i en 1860 de Granada.
En 1862 va ascendir a agregat al Ministeri de la Governació. En 1863 va ser nomenat governador civil de la província de Sevilla i poc després de la província de Saragossa, alhora que d'abril a novembre de 1863 era president de la Diputació Provincial de Saragossa.
Va ser dos cops de Governador Civil de Barcelona (1864-1865 i (1866-1867). En 1868 va ser nomenat Director de Política i a finals de setembre fou nomenat interinament Ministre de la Governació en plena revolució de 1868.

## Referències

* 1 2 Sánchez Lecha, Alicia. Los presidentes de la Diputación Provincial de Zaragoza (1813-1999). Diputación Provincial de Zaragoza, 1999, p. 216. ISBN 84-89721-58-0.

## Enllaços externs

* Web oficial de la Diputació de Saragossa
Càrrecs públics :
| Precedit per: Luis González Bravo | Ministre de la Governació setembre 1868 | Succeït per: Práxedes Mateo Sagasta |
| Precedit per: Jorge Barber | President de la Diputació Provincial de Saragossa (abril-novembre) 1863 | Succeït per: Joaquín Antonio de Cezar y Camacho |
| Precedit per: Francisco Sepúlveda Ramos Ignacio Méndez Vigo | Governador Civil de Barcelona 1864- 1865 1866-1867 | Succeït per: Antonio Hurtado García Romualdo Méndez de Sanjulián |
# Stonington (Maine)

Stonington és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 1.152 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Stonington tenia 1.152 habitants, 502 habitatges, i 326 famílies. La densitat de població era de 45,4 habitants/km².
Dels 502 habitatges en un 28,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,2% hi vivien parelles casades, en un 9,2% dones solteres, i en un 34,9% no eren unitats familiars. En el 28,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,4% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 26,4% de 45 a 60 i un 18,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.894 $ i la renda mediana per família de 34.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 19.063 $. La renda per capita de la població era de 15.634 $. Entorn del 9,6% de les famílies i el 12,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stonington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stonington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# El segador

El segador (també conegut com El pagès català en rebel·lia) és un gran mural que Joan Miró va pintar amb motiu de l'Exposició Universal de París (1937) per a decorar el Pavelló de la República, un edifici dissenyat per Josep Lluís Sert amb l'ajut de Luis Lacasa, junt amb el Guernica de Pablo Picasso i la Font de mercuri d'Alexander Calder. L'obra va desaparèixer durant el desmuntatge de l'exposició, i només se'n conserven algunes fotografies en blanc i negre.

## Història

L'obra va ser creada in situ, directament sobre el conglomerat del Pavelló de la República, dissenyat per Josep Lluís Sert i Luis Lacasa. Es va pintar sobre els panells de celotex de l'edifici. L'objectiu era relacionar d'una manera més estreta la pintura amb l'arquitectura. Un cop finalitzada l'exposició, Miró va preveure que el mural viatjaria amb el Guernica, però en acabar-se l'esdeveniment l'obra es va desmuntar i es va enviar a València, on se'n perd la pista. Es creu que va ser destruïda. Actualment es pot contemplar una reproducció de l'obra en blanc i negre a la reconstrucció del Pavelló de la República (actual seu del CRAI Biblioteca Pavelló de la República). Es troba penjada a la mateixa paret on Miró va pintar el quadre.

## Referències

* ↑ «Què se'n va fer d'‘El segador’ de Joan Miró?». Diari Ara [Barcelona], 15-08-2012, pàg. online. ISSN: 2014-010X.
* ↑ Malet, Rosa Maria. De Miró a Barcelona (paper). primera edició. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-4-942535-1-5.
* ↑ El segador
* ↑ El Pabellón Español en la Exposición Universal de París en 1937, Sevilla 1983

## Bibliografia

* MUNDY, Jennifer A Rival to Guernica? PDF(anglès)
# Albert Marco Zaurín

Albert Marco Zaurín (Tarragona, 28 de juny de 1975 - 8 de febrer de 2020) va ser un dirigent esportiu i gestor empresarial.
La seva trajectòria va estar vinculada especialment al món de l'activitat física. Va cursar estudis d'educació física i es llicencià en aquesta disciplina per l'Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya (INEFC), doctorant-se posteriorment en economia de l'esport. Exercí com a vicepresident de la Federació Catalana de Rugby entre els anys 2009 i 2011, i com a director del Consell Català de l'Esport entre el 2011 i el 2012. També exercí responsabilitats al Canal Olímpic de Catalunya i al Centre d'Alt Rendiment de Sant Cugat del Vallès (CAR). En l'àmbit empresarial, ocupà càrrecs de responsabilitat en diverses empreses relacionades amb el sector esportiu, en el sector privat del fitness, com ara amb l'empresa que gestiona la marca Precor, i fundà l'empresa de gestió d'equipaments esportius Illa Activa. A més de ser director d'expansió i vendes a la Península d'Anytime Fitness, tingué vinculació igualment amb Snap Fitness. També va focalitzar-se en la faceta de consultor i mentor, per a Xarxa Capital, i amb la seva pròpia consultoria Alma Raise. Estigué col·legiat i participà activament en el Col·legi de Professionals de l'Activitat Física i de l'Esport de Catalunya. Presidí el fòrum d'esports Alumni UB i impartí classes en màsters i seminaris. També fou soci fundador del Club Churchill Barcelona. El febrer del 2020 va morir després d'una llarga malaltia.

## Referències

* 1 2 3 «Albert Marco Zaurín». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Albert Marcoː in memoriam». COPLEFC. [Consulta: 18 març 2020].
* ↑ «In memoriamː Albert Marco Zaurín». La Vanguardia (Hemeroteca), 10-02-2020, pàg. 32 [Consulta: 18 març 2020].
# Bandera de Guanajuato

La bandera de l'estat de Guanajuato consisteix en un rectangle de color blanc, que significa la pau, la llibertat i l'harmonia, i un marc daurat en representació de la riquesa minera de l'estat, amb una proporció de quatre per set entre amplada i llargada. Al centre hi ha l'escut de Guanajuato, col·locat de forma que el seu diàmetre ocupi tres quartes parts de l'amplada. La bandera va ser adoptada oficialment el 23 de desembre de 2023 durant el mandat d'Héctor Astudillo Flores, i recollit a la Ley del Escudo, la Bandera y el Himno.

## Història

La diada del 20 de desembre del 2023 es va establir la primera bandera oficial de l'estat, per celebrar els 200 anys de la creació de l'estat de Guanajuato. El congrés de l'estat va assignar que el 20 de desembre fos el Dia de la Bandera de l'Estat de Guanajuato. En aquesta data, les autoritats fan les jornades cíviques en commemoració, respecte i exaltació de la bandera estatal.

### Galeria

* Bandera de la Nova Espanya (ratio 4:7)
* Bandera de Guanajuato (1996-1998)
* Bandera de Guanajuato (1998-2023)

## Referències

* ↑ Della Rocca, Vivian. «Guanajuato cuenta con su bandera estatal» (en castellà). El Sol de Irapuato, 20-12-2023. [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ Ley de símbolos de estado de Guanajuato.
* ↑ «Ley del Escudo, la Bandera y el Himno de Guanajuato». Arxivat de l'original el 2023-12-17. [Consulta: 31 desembre 2023].
# Cal Torres (Agramunt)

Cal Torres és una obra barroca de Mafet, al municipi d'Agramunt (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa majestuosa i senyorial que està subdividida en tres nivells clarament diferenciats. La planta baixa està centrada per un gran portal format pe runa llinda de mig punt on a bell mig hi ha encastat en escut amb el símbol de dos torres, referent al susdit nom de la casa. L'escut està flanquejat per la data de construcció: 1773. La segona planta està formada per cinc arcades de mig punt sostingudes per columnes dòriques llises en decoració. Finalment hi ha un tercer pis que són les golfes o el terrat, també format per cinc obertures adovellades de mig punt sostingudes per columnes vuitavades fetes amb totxanes. La teulada té ràfec i sobresurt notablement. A les bandes laterals de tot l'habitatge hi ha un marc motllurat com a decoració.

## Referències

* ↑ «Cal Torres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 març 2019].
# Kràiniaia Sxel

Kràiniaia Sxel - Крайняя Щель (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la desembocadura del riu Baxepsi al riu Sosnovka, a 29 km al nord-est de Tuapsé i a 78 km al sud de Krasnodar.
Pertany al municipi de Xaumian.
# South Solon

South Solon és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 405 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South Solon tenia 405 habitants, 141 habitatges, i 108 famílies. La densitat de població era de 781,9 habitants per km².
Dels 141 habitatges en un 40,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 22,7% no eren unitats familiars. En el 16,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,87 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,25.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,4% tenia menys de 18 anys, un 10,6% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 17,3% de 45 a 60 i un 10,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.583 $ i la renda mediana per família de 38.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.456 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 15.152 $. Aproximadament el 8,4% de les famílies i el 10% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South Solon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South Solon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Publi Herenni Dexip

* Per a altres significats, vegeu «Dexip».
Publi Herenni Dexip (en llatí Publius Herennius Dexippus, en grec Δέξιππος) fou un retòric i historiador grec, fill de Ptolemeu, nascut a la demos àtica d'Herms. Va viure al segle iii, sota els regnats de Claudi el Gòtic, Marc Aureli Quintil, Luci Domici Aurelià, Marc Claudi Tàcit, Florià i Marc Aureli Probe, fins aproximadament el 280. Va exercir les més altes magistratures d'Atenes i fou considerat un home molt savi.
El 262 quan els gots van entrar a Grècia i van assolar moltes ciutats, es va manifestar també com a gran general, i després que els gots van entrar a la ciutat d'Atenes, va reunir un grup de voluntaris i es va fer fort als turons de la rodalia. Va fer un inesperat atac cap al Pireu i va derrotar els bàrbars.
No es coneix si va escriure cap obra de retòrica. Foci esmenta tres obres històriques:
* 1) Τὰ μετὰ Ἀλέξανδρον, la història de Macedònia després d'Alexandre el Gran, en 4 volums
* 2) Σύντομον ἱστορία o χρονικὴ ἱστορία, història cronològica des dels temps mítics fins a Claudi II el Gòtic (268), amb almenys 12 volums, que van utilitzar els autors de la Historia Augusta.
* 3) Σκυθικά, relat de les guerres contra els gots i escites a Grècia en les que ell mateix havia lluitat.
Foci elogia l'estil i el vocabulari de Dexip, especialment en la tercera obra, i el considera un segon Tucídides. Però els fragments conservats no permeten afirmar-ho i es veu que el seu estil té totes les falles dels retòrics grecs tardans.

## Referències

* ↑ Dexippus, Publius Herennius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 996
# Spite Marriage

Spite Marriage és una pel·lícula estatunidenca d'Edward Sedgwick i Buster Keaton estrenada el 1929.

## Argument

Elmer, un modest responsable d'un comerç de neteja en sec, està fascinat i enamorat de l'estrella de teatre Trilby. La va a veure a cada representació. Un quid pro quo el porta a reemplaçar un actor de l'obra i, incidentalment, les catàstrofes se succeeixen en escena, però això permet almenys a Elmer apropar-se a la seva ídol. Per posar gelós l'actor del qual està enamorada, Lionel, Trilby – que no hi és tota - es casa amb Elmer.
Els agents de Trilby, per salvar la situació, intenten explicar l'equivocació a Elmer però no vol sentir res.

## Repartiment

* Buster Keaton: Elmer
* Dorothy Sebastian: Trilby Drew
* Edward Earle: Lionel Benmore
* Joe Bordeaux: extra (no surt als crèdits)

## Al voltant de la pel·lícula

* El títol Spite Marriage significa "matrimoni per despit".
* Destacar una escena memorable, aquella on Elmer intenta posar al llit la seva (nova) dona, Trilby, totalment èbria, evitant a qualsevol preu de tocar-la.
# Lynchburg

«Lynchburg» té aquests significats:
* Lynchburg (Carolina del Sud)
* Lynchburg (Mississipi)
* Lynchburg (Ohio)
* Lynchburg (Tennessee)
* Lynchburg (Virgínia)
# San Martín del Pimpollar

San Martín del Pimpollar és un municipi de la província d'Àvila a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 333 | 356 | 315 | 282 |
# Balaenifrons

Balaenifrons és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Balaenifrons homopteridia Hampson, 1896
* Balaenifrons ochrochroa Hampson, 1917

## Espècies antigues

* Balaenifrons aryrostrota Hampson, 1917

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 3 abril 2019].
# Campionat de Balears de ciclisme en pista

El Campionat de Balears de ciclisme en pista és una competició ciclista que es disputa a les Illes Balears per determinar els campions territorials de les diferents modalitats de ciclisme en pista. L'organització, amb caràcter anual, corre a càrrec de diferents clubs ciclistes, a més del suport de patrocinadors. Els resultats són supervisats i homologats per la Federació de Ciclisme de les Illes Balears, la qual els dona caràcter oficial.

## Història

Les primeres modalitats que varen néixer foren les de velocitat (1893) i de fons (1912), en qualitat de principals proves representatives de curta i llarga distància, respectivament. A mesura que les proves rere motocicleta guanyaven acceptació varen sorgir les proves rere moto stayer (1919) i moto comercial (1941).
La resta de disciplines es varen afegir a mesura que assolien força i adeptes entre ciclistes i públic: persecució (1952), americana (o madison) (1966), quilòmetre i persecució per equips (1972), puntuació (1991), keirin (2001), escratx (2002) i òmnium (2009).
El ciclisme femení es va desenvolupar molt més tard, a partir dels anys 70. Per això els campionats no es varen celebrar fins 1980, amb la celebració de proves de velocitat, fons i persecució (1980). Als anys 90 es va interrompre la seva organització fins resorgir el 2011, incorporant-se la resta de modalitats: 500 metres, puntuació, keirin i scratch.
En tots els casos les proves varen sofrir interrupcions per multitud de factors: manca de competidors, de clubs organitzadors, d'afició o per causes de força major com la Guerra Civil.

## Proves masculines individuals
### Velocitat

Categoria de corredors: (prof.), professionals; (indep.), independents; (afic.), aficionats

### Fons

Categoria de corredors: (prof.), professionals; (indep.), independents; (afic.), aficionats

### Mig fons rere moto stayer

Categoria de corredors: (prof.), professionals; (indep.), independents; (afic.), aficionats

### Mig fons rere moto comercial

Categoria de corredors: (prof.), professionals; (indep.), independents; (afic.), aficionats

### Persecució

Categoria de corredors: (prof.), professionals; (indep.), independents; (afic.), aficionats

### Òmnium
## Proves masculines en equip
### Persecució
## Proves femenines individuals
### Òmnium
## Proves femenines en equip
### Persecució
## Vegeu també

* Campionat d'Espanya de ciclisme en pista

## Bibliografia

* Flaquer Palmer, Mateu; Vidal Perelló, Miquel. Ciclistas de Mallorca. Palma: Última Hora, 2005.
* García Gargallo, Manuel. El velòdrom de Tirador. Una història de l'esport a Mallorca. Palma: Illa Edicions, 2018. ISBN 978-84-947890-1-4.
* García Marín, Jesús; Pampín Rodríguez, Gonzalo. Historia del Ciclismo en Mallorca. Palma: Miramar, 1991. ISBN 84-87818-04-8.
* Vidal Perelló, Miquel. Miquel Nadal Comas, Minaco. Palma: Documenta Balear, 2005. ISBN 84-95694-99-9.

## Enllaços externs

* Federació de Ciclisme de les Illes Balears