OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tines de l'Escudelleta

Les tines de l'Escudelleta són unes tines del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) protegides com a béns culturals d'interès local. Estan situades al llit del riu Flequer.

## Descripció

És un conjunt format per onze tines de planta circular i un total de set barraques. La part inferior de les tines és feta amb pedra i morter de calç i amb l'interior recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades. A la part superior els murs són fets amb pedra sense material d'unió i s'hi localitzen les entrades. Sobre els murs s'estén el voladís, construït amb pedres més planes. La coberta és feta amb el mètode d'aproximació de filades, i a sobre s'hi estén una capa de sorra i pedruscall. Observant el conjunt de cara a les portes d'entrada a les tines, descriurem les edificacions d'esquerra a dreta.
El primer grup amb què ens trobem és format per quatre tines. Les seves entrades donen el mateix camí i els brocs dels dipòsits queden protegits per les tres barraques d'aquest grup. Situat a 20 metres trobem un segon grup format per sis tines. Les tres primeres tenen l'accés directe des del camí i les tres darreres, des de l'interior d'una barraca comuna. Les tres tines següents tenen accés dins d'una barraca comuna. A 11 metres hi ha la darrera tina del conjunt. Pel que fa a les edificacions auxiliars, hi ha set barraques. Al primer grup n'hi ha tres, al segon tres més i finalment la darrera tina té la seva pròpia barraca. Algunes són de planta rectangular, altres són de planta trapezoïdal o irregular.

## Referències

* 1 2 3 «Tines de l'Escudelleta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].

## Vegeu també

* Tines enmig de les vinyes de les valls del Montcau
* Llista de monuments del Pont de Vilomara i Rocafort
# Tines de l'Oliva

Les tines de l'Oliva són unes tines del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) protegides com a bé cultural d'interès local. La construcció és constituïda per una única tina i la seva barraca.

## Descripció

La planta de la tina és circular. La part inferior és construïda amb pedra i morter de calç i amb l'interior recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades. La part superior dels murs és feta amb pedra sense material d'unió i s'hi localitzen l'entrada a la tina i una finestra. L'entrada era formada per dues llindes, una d'elles està partida. Sobre els murs s'estén el voladís, fet amb pedres planes. La coberta és feta amb el mètode d'aproximació de filades, al damunt hi ha una capa de sorra i pedruscall. A l'interior s'hi localitza una fusta encastada sobre la coberta, un amagatall i les restes de les frontisses de la porta. El conjunt de la construcció es troba en força bon estat.
La barraca es troba a la part posterior de la tina. És de planta rectangular i construïda amb pedra seca, amb blocs de pedra de grans dimensions i ben treballats. La coberta i la part superior dels murs han desaparegut. El gruix de les parets és de 44 cm. A l'interior i tapat amb fang hi ha el broc de la tina emmarcat en el parament. Al voltant de la barraca hi ha restes de teules de ceràmica; aquestes teules podrien haver format part de la coberta de la barraca. La vegetació creix a l'interior i l'estat de conservació és ruïnós.

## Referències

* 1 2 3 4 «Tines de l'Oliva». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Torre Granés Espinach

Torre Granés Espinach és una obra del municipi de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici aïllat dins de la tipologia ciutat jardí i ara dedicat a Casal de Jubilats. Està compost de planta subterrani, planta baixa i un pis. Té coberta composta de quatre aigües. Les diferents modificacions han fet canviar la seva fisonomia originària.

## Història

La construcció de la casa fou encarregada per Mercè Espinach. Es construí l'any 1891. El 1932 fou modernitzada. Del 1943 al 1959 fou casino de Cardedeu. El 1968 es va fer servir per col·legi de Batxiller. El 1973 es transformà en Casa de Jubilats, tot i que hi tenen seu diverses associacions de la Vila, entre elles la Televisió de Cardedeu. L'edifici forma part de les primeres construccions de tipologia ciutat jardí, que es feren a la carretera de Caldes a la fi del s. XIX.

## Referències

* 1 2 «Torre Granés Espinach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Torre Grimenella

La Torre Grimenella és una torre de guaita del municipi de Martorell (Baix Llobregat) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Situada dalt de la Serra de les Torretes, les seves ruïnes permeten apreciar la seva planta quadrangular i l'obra de filades regulars amb carreus de pedra calcària, barrejats amb d'altres de gres vermell. Les pedres estan disposades amb filades horitzontals, a excepció de les que es troben a l'alçaria de les espitlleres, on es va combinar la disposició horitzontal i la vertical per tal d'aconseguir una posició regular de les obertures. Els ampits es van delimitar amb lloses verticals. Els murs est i oest es conserven íntegrament fins a l'alçària de la planta baixa, mentre que al bell mig de les parets nord i sud hi ha amplis forats que emmascaren la posició de la porta d'accés. L'interior i l'entorn proper al monument estan colgats per un potent estrat de destrucció.

## Història

El lloc de Martorell és documentat per primera vegada el 1033. Va formar part de la baronia de Castellvell. La capital històrica de la baronia fou el castell de Sant Jaume (com s'anomena modernament el Castellví de Rosanes), mentre que a la baixa edat mitjana, potser durant la segona meitat del segle xiii, Martorell li prengué la capitalitat. En foren senyors les nobles famílies dels Castellvell (documentats a la primeria del segle xi, posseïren la baronia fins al 1228), els Montcada (1228-1309) i els Foix (1309-1396). El 1396 Martí l'Humà incorporà la baronia a la corona, el 1418 Alfons el Magnànim la donà a l'Infant Enric i el 1474 Joan II la vengué a Lluís de Requesens i de Soler. Dels Requesens, la baronia de Castellvell passà als Zúñiga (1549, als Fajardo, marquesos de Los Vélez (1618-1727) i als Álvarez de Toledo y Osorio (1727-1821).

## Referències

* ↑ «Torreta Grimenella». Diputació de Barcelona.
* ↑ «Serrat de les Torres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 febrer 2016].

## Enllaços externs

* «Serrat de les Torres». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Torre Guil

Torre Guil és una urbanització pertanyent a la pedania de Sangonera la Verde en el municipi de Múrcia. La població de Torre Guil té 151 habitants (86 barons i 91 dones) segons l'INE 2009. En Torre Guil té la seua ubicació el CEMACAM situat en la urbanització Torre Guil. És a uns 9 km de Múrcia

## Naturalesa

Parc Natural del Majal Blanc: La finca el Tajal Blanc, de 636 ha, és una finca de l'Ajuntament de Múrcia que és a la Serra de Carrascoy, dins dels límits del Parc Regional Carrascoy-La Vall. Al Majal Blanc s'accedeix per Sangonera la Verde i només pot visitar-se a peu o amb bicicleta. Compta amb un Centre d'Interpretació de la Naturalesa de l'Ajuntament de Múrcia i una Aula de Naturalesa, l'equipament de la qual funciona amb energies alternatives. El Punt d'Informació està situat en Torre Guil.
# Fredrik Svenonius

Fredrik Vilhelm Svenonius (Karlslund, Gammelstad, 25 d'abril de 1852 − 5 de març de 1928) va ser un geòleg suec. Fill de Carl Wilhelm Svenonius i Brita Johanna Sundström, va tenir fins a 10 fills.

## Obres

* Bidrag till Norrbottens geologi (1880)
* Den naturvetenskapliga stationen vid Vassijaure i Torne lappmark (1905)
* Beskrifning till kartbladet Ankarsrum (1905)
* Beskrifning till kartbladet Västervik (1907)

## Referències

* ↑ «Fredrik Wilhelm Svenonius». Geni. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Tombos

Tombos és una ciutat del Sudan situada a la riba est del Nil, a 10 km al nord de Kerma, que fou capital d'un regne de Núbia el segon mil·lenni aC. Al Nil hi ha una illa anomenada Tombos a la vora de la qual, prop de Hannek, s'han trobat inscripcions de Tuthmosis I gravades a la pedra. Hi ha també una pedra de granit amb un colós inacabat probablement del rei Taharqa.
Té un establiment fortificat i un temple anomenat Temple de l'Elefant. Molt posterior és una mesquita anomenada Musarat Alsafra que abans va ser una església copta. Hi ha altres restes menors d'època meroítica.
Les excavacions han posat a la llum una piràmide amb un cementiri de gent de grau entremig de la dinastia XVIII i posterior. Durant aquesta dinastia i la següent Tombos va ser a la frontera mes al sud. Tuthmosis I va establir una posició a Kombos al seu segon any de regnat.
Prop, a Sebou, hi ha pedres gravades que podrien ser neolítiques
Viccionari
# Fulcari

Fulcari o Foleric (nascut ? - mort el 769) fou bisbe de Lieja de 736 (o 738) fins a la seva mort.
Podria ser el mateix Folericus Tungrensis esmentat en una lletra del papa Zacaries I. Segons certes fonts incertes seria un parent dels comtes de Lovaina. Fulcari va ser el primer bisbe de Lieja que no va ser canonitzat automàticament després de la seva mort. Fins aleshores, el judici d'un sol bisbe bastava per a inscriure un sant al calendari, però de mica en mica el procediment va anar formalitzant-se.
El bisbat de Lieja, que depenia inicialment de la província eclesiàstica de Trèveris, després de la de Magúncia, sota Fulcari passà a l'arquebisbat de Colònia, al qual va quedar fins a la seva supressió a la revolució francesa (1795). No se sap gaire més d'ell, l'única cosa que el cronista Joan d'Outremeuse escriví era que deixà la seva diòcesi més rica que la va trobar.

## Referències

* ↑ Le Roy, Alphonse. «Fulcaire». A: Biographie Nationale de Belgique (en francès). tom 7. Brussel·les: Bruylants, 1866, p. 349.
* ↑ Fabritius, Karl Morz. «Fulcarius, Agilfridus, Gerbaldus». A: Geschichte des Hochstifts Luttich (en alemany). Leipzig: Weidmannschen Buchhandlung, 1792, p. 8. (en català: Història del principat bisbal de Lieja)
* ↑ Fisen, citat per a A. Le Roy, op.cit.
# Fulcini Prisc

Fulcini Prisc (en llatí Fulcinius Priscus) va ser un jurista romà esmentat per Juli Paule, Neraci Prisc, Gaius, Sext Pomponi i Ulpià, sobretot al Digest.
Probablement va viure al segle i entre els regnats de Tiberi i Trajà. Va escriure una obra sobre els edictes pretorians i les seves opinions són citades pels juristes que van tractar el tema.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/197?rgn=full+text;view=image;q1=FulciniusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 187. ]
# Tobias Lindholm

Tobias Lindholm (Næstved, Dinamarca, 5 de juliol de 1977) és un director de cinema i guionista danès.
Lindholm es va graduar de l'Escola Nacional de Cinema de Dinamarca el 2007. El 2010 va debutar com a guionista a la pel·lícula Submarino de Thomas Vinterberg i més tard en aquest mateix any va fer el seu debut com a director al drama carcerari R.
El 2011, juntament amb Michael Noer, va guanyar el premi Bodil a la millor pel·lícula danesa. Posteriorment va rebre crèdit com a guionista a la pel·lícula Jagten (2012) ia la sèrie de televisió danesa Borgen (2010-13).
Al setembre de 2015, es va donar a conèixer que Lindholm escriuria el guió d'un proper drama sobre el Mur de Berlín, dirigit per Paul Greengrass.
Kapringen (estrenat el 2012) és el segon llargmetratge de Lindholm com a director, on també es va fer càrrec del guió. El llargmetratge es va mostrar a la secció Horitzons (Orizzonti) del Festival Internacional de Cinema de Venècia de 2012.
El 2015 es va estrenar el seu tercer llargmetratge, The War. Per als Premis Oscar de 2015, The War va rebre una nominació per a l'Óscar a la millor pel·lícula internacional.
Lindholm va dirigir la controvertida sèrie de televisió Efterforskningen (La Investigació). La sèrie es basa en la investigació del cas “Submarine”, en què la periodista sueca de 30 anys Kim Wall va ser assassinada per l'inventor danès Peter Madsen.

## Referències

* ↑ Kristoffer Dahy Ernst «Tobias Lindholm: Den beskidte virkelighed». , 14-09-2012 [Consulta: 23 juny 2022].
# Torneig Comte de Godó 1983

El Trofeu Comte de Godó 1983 és una competició tennística que es jugà sobre terra batuda pertanyent al circuit Grand Prix. La 31a edició del torneig es va celebrar entre el 3 i el 9 d'octubre de 1983 en el Reial Club de Tennis Barcelona a Barcelona, Catalunya.

## Quadre individual masculí

| 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | M. Wilander | 6 | 6 | |
| | J. Avendano | 3 | 2 | | 1 | M. Wilander | 6 | 6 | 6 |
| Q | R. Vizcaino | 6 | 6 | 1r | | J. Gunnarsson | 7 | 0 | 3 |
| | J. Gunnarsson | 7 | 3 | 2 | | | | | | 1 | M. Wilander | 6 | 6 | 6 |
| 4 | A. Gómez | 6 | 6 | | | | | | | 4 | A. Gómez | 7 | 0 | 3 |
| | J. Nystrom | 4 | 4 | | 4 | A. Gómez | 2 | 6 | 6 | | | | | |
| | M. Mecir | 3 | 2 | | 7 | A. Jarryd | 6 | 2 | 4 | | | | | |
| 7 | A. Jarryd | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | 1 | M. Wilander | 6 | 6 | 6 |
| | R. Gehring | 2 | 2 | | | | | | | | | | | | 3 | G. Vilas | 0 | 3 | 1 |
| 15 | L. Pimek | 6 | 6 | | 15 | L. Pimek | 5 | 6 | 4 | | | | | |
| | P. Arraya | 2 | 4 | | | G. Vilas | 7 | 3 | 6 | | | | | |
| 3 | G. Vilas | 6 | 6 | | | | | | | 3 | G. Vilas | 7 | 6 | |
| 6 | T. Smid | 6 | 6 | | | | | | | | T. Smid | 6 | 1 | |
| | S. Simonsson | 4 | 1 | | | T. Smid | 6 | 7 | | | | | | |
| | J. Aguilera | 1 | 6 | 6 | | J. Aguilera | 3 | 6 | |
| 2 | J. Higueras | 6 | 3 | 4 | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Pavel Slozil Tomas Smid | 6 | 7 | 6 |
| | Andreas Maurer Libor Pimek | 7 | 6 | 3 | 1 | Pavel Slozil Tomas Smid | 6 | 2 | 2 |
| | Jim Gurfein Erick Iskersky | 2 | 6 | 8 | | Jim Gurfein Erick Iskersky | 3 | 6 | 6 |
| 8 | Sergi Casal Claudio Panatta | 6 | 3 | 6 | | | | | | | Jim Gurfein Erick Iskersky | 5 | 3 |
| 6 | Pablo Arraya Andrés Gómez | 6 | 6 | | | | | | | 2 | Anders Jarryd Hans Simonsson | 7 | 6 |
| 4 | Heinz Gunthardt Markus Gunthardt | 7 | 7 | | | Heinz Gunthardt Markus Gunthardt | 6 | 3 | 2 |
| | Jan Gunnarsson Schalk Van Der Merwe | 0 | 2 | | 2 | Anders Jarryd Hans Simonsson | 2 | 6 | 6 |
| 2 | Anders Jarryd Hans Simonsson | 6 | 6 | | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (català) (castellà) (anglès)
* Quadre individual masculí
* Quadre dobles masculins
Barcelona Open :
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
# Fressac

Fressac és un municipi francès, situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Fressain

Fressain és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 886 habitants. Limita al nord-est amb Monchecourt, a l'est amb Marcq-en-Ostrevent, al sud-est amb Féchain, al sud-oest amb Aubigny-au-Bac, a l'oest amb Bugnicourt i al nord-oest amb Villers-au-Tertre.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 802 | 828 | 808 | 844 | 933 | 925 | 886 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Didier Tassel | |
# Francesc Obrador Moratinos

Francesc Obrador Moratinos (Palma, 8 de febrer de 1942) és un polític mallorquí del PSIB-PSOE.

## Biografia

Nascut a la Soledat, barriada obrera i popular de Palma, cursà estudis eclesiàstics al seminari Conciliar de Sant Pere (Palma) i el 1968 s'ordenà capellà. El 1957 fou un dels fundadors de la Joventut Obrera Catòlica (JOC), el 1966 inicià la seva militància sindical i el 1968 entrà a Comissions Obreres. El 1969 ingressà a Bandera Roja i en fou membre del Comitè Nacional. El mateix any participà en la fundació de Cristians pel Socialisme. Milità en el Partit Comunista d'Espanya (PCE) i fou dirigent local de la Unió Sindical Obrera (USO) però l'abandonà per fundar, amb altres, el Partit Socialista de les Illes (PSI), del qual n'encapçalà la llista a les eleccions generals espanyoles de 1977.
En el terreny sindical, fou secretari a les Illes Balears de la Unió de Tècnics i Treballadors. Fundà l'Associació Sindical de Treballadors de l'Hostaleria (ASTH), en la qual milità, i fou secretari general de la UGT Balears del 1977 al 1990.
Fou conseller del Consell Insular de Mallorca (1979-1983) i batle de Calvià dues legislatures (1983-1987 i 1987-1991). construí escoles, instal·lacions esportives i les bases i infraestructures per a desenvolupar el municipi, però va rebre el Premi Ciment del Grup d'Ornitologia Balear (GOB) per la seva considerable falta de planificació i previsió, causant disfuncions en el medi ambient.
Posteriorment candidat a la presidència del Govern Balear pel PSIB a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1991. Va perdre les eleccions davant Gabriel Cañellas i es va convertir en líder de l'oposició al Parlament Balear i portaveu parlamentari dels socialistes.
Durant el Govern del Pacte de Progrés, fou director general de Formació del Govern Balear (1999- juliol de 2001) i cessà en aquest càrrec per passar a ser President del Consell Econòmic i Social de les Illes Balears (juliol de 2001-setembre de 2006). El 2007 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ 1942 a ixent.org
* ↑ Baleares: un sacerdote y una misionera, en las listas electorales, El País, 8 de maig de 1977
* ↑ «Las raíces de la Agrupación». Agrupació Socialista de Calvià, 2009. Arxivat de l'original el 2009-08-04. [Consulta: 18 juny 2015].
* ↑ Macià Blázquez Salom. «Grup Balear d'Ornitologia i Defensa de la Naturalesa / GOB». Alianza para un mundo responsable, plural y solidario.
* ↑ N. Togores. «Calvià, estrella y víctima de la balearización». Editorial Prensa Ibérica.
* ↑ «Diputats electes al Parlament Balear, 1991-1995». Arxivat de l'original el 2015-06-19. [Consulta: 18 juny 2015].
* ↑ «Comunidad Autónoma Illes Balears». Boletín oficial del estado, 2001.
* Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 12.
# Torre de Trabuccato

La Torre de Trabuccato és una torre de guaita situada a la punta homònima, a l'est de l'illa d'Asinara, municipi de Port de Torres, (Sardenya, Itàlia).
De forma cilíndrica, amb una planta amb volta de cúpula, va ser construïda l'any 1609 per projecte del capità ordinari de les Obres del Regne de Sardenya, Andrea Pérez. Va ser la primera de les 3 torres de guaita en construir-se a l'illa d'Asinara. Va ser restaurada diverses vegades entre 1770 i 1778. Estava dirigida per un alcaide, un artiller i tres soldats, armats amb cinc fusells, una pistola i dos canons. Actualment presenta greus problemes estructurals, amb un enfonsament al costat sud-est, i amb les escales interior i exterior semi derruïdes.

## Referències

* ↑ «Les torres costaneres» (en italià). Stintino.net.
* ↑ Diana, Antonio. Il tempo delle memoria. Storie, leggende e documenti di Stintino (en italià). EDES, 1 setembre 2015. ISBN 8860253543.
# Toixó d'Everett

El toixó d'Everett (Melogale everetti) és un carnívor de la família dels mustèlids que només viu al Mont Kinabalu, al nord de Borneo. Es troba a altituds d'entre 1.000 i 3.000 metres. Mesura uns 33-43 cm de llarg i pesa aproximadament 1-3 kg. Quant a la reproducció, neixen 1-5 cries després d'un període de gestació de 57-80 dies.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Fundació Cambó

La Fundació Cambó fou una entitat creada per Francesc Cambó a la ciutat París vers el 1930, F.Cambó en parla breument a les seves memòries:
Amb l'objectiu de donar a la cultura catalana una categoria internacional, vaig crear a la Sorbona una Fundació que portà el meu nom. Al davant d'ella, s'hi posà el professor Pierre Lavedan, que donava dos cursos als quals cada any estaven inscrits, assistint-hi regularment, un bon nombre de deixebles de les nacionalitats més diverses, que s'interessaven per la cultura catalana. Anualment es feren magnífiques publicacions i s'hi donaren copioses conferències, a les quals participaren intel·lectuals catalans, castellans i estrangers. De cada tanda de conferències, se’n publicà un volum.
La creació de la Fundació Cambó de la Sorbona de París serà un dels primers intents reeixits d'internacionalització de la cultura i llengua catalana, de fet la Fundació era aquella que pagava les activitats acadèmiques i culturals que es realitzaven a la universitat parisenca, activitats que es feien dins del Centre d'études del'Art catalan et de la Civilisation catalane (CEACC), centre creat per un conveni entre la Fundació i la Universitat de París i que tenia la seva seu a l'Institut d'Art i Arqueologia de la Sorbona.
La fi de la guerra civil espanyola va paralitzar les activitats del CEACC, però la Fundació Cambó, la institució titular del centre, continuà existint oficialment fins a 1955, data a partir de la qual la Universitat de París ja no en conserva documentació. A partir d'aquell any la biblioteca del CEACC, coneguda avui amb el nom de Fons Cambó, restà oblidada en una habitació –la Salle catalane– de l'Institut d'Art esmentat sense cap mena de vigilància i manteniment. Malgrat aquest fet la Salle Catalane fou un punt de trobada de l'exili català a París i el record del CEACC ajuda a crear l'oficina d'Òmnium Cultural a la capital francesa l'any 1964.
Aquesta biblioteca coneguda com a Fons Cambó, avui té la seu al Centre d'Études Catalanes de la Universitat de París-Sorbona (París IV), és la biblioteca de catalanística més antiga que existeix fora del domini lingüístic català i durant molts de temps fou la més important. Originàriament era composta per unes 3.000 obres –entre monografies, publicacions periòdiques i altres– amb data de publicació majoritàriament entre la segona meitat del segle xix i la Guerra civil espanyola, encara que també hi havia volums d'anys anteriors i posteriors, actualment la Biblioteca del Centre d'études catalanes té uns 15.000 llibres.

## Referències

* ↑ "Francesc Cambó, Memòries Editorial Alpha, 1981, p. 415-416"
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-03-23. [Consulta: 11 setembre 2010].

## Enllaços externs

* Bernat Baltrons Francesc El fons Cambó de París: Història, Descripció i Catàleg