OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Stephanorhinus

Stephanorhinus és un gènere de la família Rhinocerotidae. Els membres d'aquest gènere foren abundants al Plistocè.
Les espècies d'aquest gènere són:
* Stephanorhinus etruscus
* Stephanorhinus hemitoechus
* Stephanorhinus hundsheimensis
Per a diferenciar les espècies clarament s'establí un mètode biomètric centrat a les mesures de les dents.
L'espècie Stephanorhinus kirchbergensis substituí Stephanorhinus etruscus a partir del Plistocè mitjà.

## Referències

* 1 2 Agustí, 1997, p. 136.
* ↑ Kahlke, Ralf-Dietrich; Kaiser, Thomas M.; Kaiser, Thomas M. «Generalism as a subsistence strategy: advantages and limitations of the highly flexible feeding traits of Pleistocene Stephanorhinus hundsheimensis (Rhinocerotidae, Mammalia)». Quaternary Science Reviews, 30, 17-18, 2011, pàg. 2250–2261. DOI: 10.1016/j.quascirev.2009.12.012.
* ↑ Lacombat, Frederic «Morphological and biometrical differentiation of the teeth from Pleistocene species of Stephanorhinus (Mammalia, Perissodactyla, Rhinocerotidae) in Mediterranean Europe and the Massif Central, France». Palaeontographica Abt. A, 274, 3-6, 2006, pàg. 71-111.
* ↑ Agustí, 1997, p. 144.

## Bibliografia

* Agustí, Jordi. Memoria de la Tierra: Vertebrados fósiles de la Península Ibérica. Barcelona: El Serbal, 1997. ISBN 84-7628-195-1.
# Jardins de José Ignacio Urenda

Els Jardins de José Ignacio Urenda són una zona verda molt propera al mercat de la Mercè i dels centres cívics Les Basses i Can Basté, al barri del Turó de la Peira de Barcelona.

## Història

Els terrenys on estan situats els jardins formaven part de la finca de Can Peguera, una extensa finca urbanitzada els anys 60 amb edificis de mala construcció i amb manca de serveis bàsics. L'esfondrament d'un edifici el 1990 a causa de l'aluminosi va ser la confirmació d'aquestes deficiències i punt de partida d'un procés de remodelació del barri. Els jardins es van inaugurar l'any 2003 en aquest context de rehabilitació del barri i l'any 2009 es van dedicar a José Ignacio Urenda un dels fundadors del PSC, exregidor i creador de la comissió de drets civils de l'Ajuntament de Barcelona.

## Tipologia

Aquest espai està situat a l'interior d'illa delimitada pel passeig de Fabra i Puig i el carrer Peñalara; dos fileres de 140 metres de blocs de pisos tanquen longitudinalment l'espai. Els jardins estan situats a sobre la coberta de les cotxeres de Vilapicina, en desús però no desmantellades. Això provoca unes limitacions en l'ús de l'espai pel que fa a la vegetació. Aquestes condicions estructurals també han condicionat l'absència de grans pèrgoles o d'un arbrat més gran fet que provoca que l'espai es caracteritzi per una evident manca d'ombres, una queixa recurrent del veïnat.
El paviment és d'asfalt acolorit, on s'hi disposen un seguit de jardineres d'acer de grans dimensions. També consta d'uns espais de pas en forma de ziga-zaga on hi ha situats mobiliari urbà, així com una àrea de jocs infantils en un dels extrems.
Algunes espècies d'arbres i arbusts que podem trobar a l'espai són: l'aloc (Vitex agnus-castus), l'acàcia de constantinoble (Albizia julibrissin, l'olivella (Cneorum tricoccon), l'Hakea laurina i la Dodonaea viscosa.

## Referències

* 1 2 «Jardins d'Interior d'Illa José Ignacio Urenda». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «El FAD dissenyarà la reforma dels Jardins de José Ignacio Urenda». betevé.
* ↑ «Flora de los Jardines de Ignacio Urenda». floraornamentaldebarcelona.com.
* ↑ «Arbrat de Zona». Ajuntament de Barcelona.
# Malc

«Malc o Màlic (Malchus o Malichus, Maliku, Málkos o Málikos Μάλχος, Μάλιχος)» té aquests significats:
* Àcid màlic, àcid orgànic.
* Biografies:
** Malc de Cartago, líder cartaginès del segle VI aC
** Malc de Judea, líder jueu assassí d'Antípater l'idumeu (s. I aC).
** Malc (servent de Caifàs), servent del gran sacerdot jueu, Caifàs, que va participar en la detenció de Jesús.
** Màlic I (Malichus I) rei dels nabateus de l'Aràbia Petrea 144-110 aC
** Màlic II (Malichus II) rei dels nabateus de l'Aràbia Petrea vers 50-28 aC
** Màlic III (Malichus III) rei dels nabateus de l'Aràbia Petrea vers 40-70
** Màlic IV (Malichus IV) rei dels nabateus de l'Aràbia Petrea 106
** Malc Monjo, monjo sirià
** Malc de Filadelfia o Malc el Sofista, escriptor romà d'Orient
** Malc de Tir (Malchus) fou el nom siríac hel·lenitzat del filòsof Porfiri.
# Szekszárd

Szekszárd és una ciutat d'Hongria i és la capital de la província de Tolna. És la capital de la província més petita d'Hongria en població i la segona més petita en extensió (després de Tatabánya). Szekszárd es troba en el punt de trobada dels turons Transdanubi i la Gran Plana Hongaresa, té una extensió de 96,27 km² i una població de 34.656 habitants

## Història

Szekszárd fou esmentada per primera vegada l'any 1015. El monestir benedictí de la ciutat va ser fundat pel rei Béla I l'any 1061.
Durant el regnat del rei Maties Corví, Szekszárd va ser la hisenda del Bisbe John, qui va estar involucrat en una conspiració contra el rei. A causa d'això el rei Maties Corví va ordenar que el castell de Szekszárd fos demolit.
L'any 1485 Szekszárd ja era una ciutat important, però durant l'ocupació turca d'Hongria, la ciutat es va tornar desèrtica i el monestir va ser destruït.
Al segle xviii Szekszárd va ser de nou una ciutat important, es va convertir en la seu del comtat, i va tenir un escut d'armes. La ciutat va ser destruïda per un incendi l'any 1794, però no va poder aturar el desenvolupament de la ciutat. La majoria dels edificis importants, incloent-hi la Càmera Municipal, la seu comtal i diverses esglésies, van ser construïts durant el segle xix. En aquest moment Szekszárd ja tenia 14.000 habitants.
Mihály Babits, un important poeta hongarès, va néixer a Szekszárd.
L'any 1994 se li va concedir a Szekszárd el rang de ciutat amb els drets de comtat, d'acord amb una nova llei que afirma que totes les seus de comtat són ciutats amb drets de comtat (anteriorment, només a les ciutats amb una població de més de 50.000 habitants se li concedien els drets de comtat i Szekszárd va ser una de les dues úniques seus de comtat en què hi havia menys de 50.000 habitants, l'altra era Salgótarján).

## Personatges il·lustres

* Mihály Babits, poeta

## Enllaços externs

* Web oficial
* Foto aèria de Szekszárd
# Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran

La Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran (Real Academia de Bellas Artes de San Fernando en castellà) va ser creada el 1752, amb seu a Madrid.
Els seus orígens es relacionen amb la Il·lustració. Els seus primers estatuts van ser aprovats l'any 1744 mitjançant Reial Cèdula de 13 de juny d'eixe any, però la seva constitució definitiva data de 1752, amb el Rei Ferran VI, que la va anomenar: Reial Acadèmia de les Tres Nobles Arts de San Fernando. Les seves activitats es basen en Pintura, Arquitectura i Escultura. El seu propòsit era convertir la matèria artística en matèria universitària. El 1873 va rebre la seva denominació actual i es va obrir una nova secció de Música.
Es van dur a terme dues reformes: amb la primera (1987) s'ampliava a 51 el nombre d'acadèmics numeraris i s'integraven televisió, fotografia, vídeo i cinema a la secció d'Escultura, que va passar a dir-se Secció d'Escultura i Arts de la Imatge; la segona reforma (1996) va elevar a 52 el nombre d'acadèmics numeraris.
Al llarg de tota la seva història la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando ha ocupat a Madrid tres seus distintes. Actualment es troba instal·lada al Palau Goyeneche (carrer d'Alcalá, 13). Amb l'arquitecte Fernando Chueca Goitia es va dur a terme l'any 1972 la remodelació de l'edifici.
Al marge de la seva activitat docent, la Reial Acadèmia és cèlebre per les seves col·leccions d'art, que s'exhibeixen (no sense limitacions) a la seva seu d'Alcalà. Entre les moltíssimes obres dignes d'esment, destaca un Bust de Crist de Giovanni Bellini, La Primavera, xocant puzle floral de Giuseppe Arcimboldo, el seu únic exemple a Espanya, així com Susanna i els vells de Rubens, diversos exemples de Ribera i una de les millors col·leccions de Goya, amb quadres famosos com El soterrament de la sardina i un Autoretrat (del qual hi ha un altre exemplar idèntic al Museu del Prado).
Forma part de l'Instituto de España.

## Acàdemics d'Honor

* Pablo Palazuelo (Medalla B)
* Jacobo Hachuel (Medalla D)
* Antoni Tàpies (Medalla F)
* José Ángel Sánchez Asiaín (Medalla G)
* Federico Mayor Zaragoza (Medalla I)
* Plácido Domingo Embil (Medalla J)
* José Milicua (Medalla K)
* Santiago Calatrava (Medalla L)
* Antonio Fernández Bordas (Acadèmic de número)

## Enllaços externs

* Real Academia de Bellas Artes de San Fernando (castellà)

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 228. ISBN 84-930048-0-4.
# Lophuromys makundii

Lophuromys makundii és un rosegador del gènere Lophuromys que és endèmic de Tanzània. Se'l pot distingir d'altres espècies del grup Lophuromys flavopunctatus per una sèrie de característiques cranials. Pesa 33-58 g i té una llargada corporal de 118-134 mm, sense comptar la cua, que mesura 59-85 mm. Les potes posteriors fan 21,0-23,1 mm i les orelles 16,5-20,7 mm.
Aquest tàxon fou anomenat en honor de l'entomòleg i catedràtic tanzà Rhodes H. Makundi.

## Referències

* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 258. ISBN 978-0801893049.
# Mistral

«Mistral» té aquests significats:
* Mistral (cràter), cràter d'impacte en el planeta Mercuri
* Mistral (vela)
* Mistral (vent), vent procedent del nord-oest
* Cine Mistral, sala d'exhibició cinematogràfica a Barcelona, inaugurada l'any 1934
* Mistral (lletra tipogràfica)
# Jardins de Hevsel

Els Jardins de Hevsel, són les set-centes hectàrees de terres fèrtils prop de la riba del Tigris, entre la Fortalesa de Diyarbakir i el riu.
La UNESCO va afegir l'edifici a la seva llista de temptatives l'any 2000, i apareix ja com patrimoni mundial a partir de l'any 2015, juntament amb la fortalesa de Diyarbakir.
El lloc va ser un centre important des dels períodes hel·lenístic, romà, sassànida i romà d'Orient i, més endavant, otomà i islàmic fins a l'actualitat. El lloc comprèn el castell d'Amida, anomenat İçkale (castell interior), les muralles de Diyarbakir, de 5.800 metres de longitud, nombroses torres, portes, contraforts i 63 inscripcions que daten de diferents períodes històrics i, finalment, els fèrtils jardins d'Hevsel, que uneixen la ciutat al riu Tigris, que proveeixen a la ciutat de queviures i d'aigua.

## Referències

* ↑ "Hevsel Bahçeleri de UNESCO'ya aday".
* ↑ "Diyarbakır Kalesi ve Surları (Diyarbakır)" Arxivat 2015-09-01 a Wayback Machine..
* 1 2 Web de la UNESCO
# Bisnaga malaguenya

Es coneix popularment com bisnaga el ramell de gessamí en forma de bola, de laboriosa elaboració, que a l'estiu se sol vendre pels carrers de Màlaga (Andalusia).
A part de la seva bellesa i el seu perfum, es diu que les bisnagues serveixen per a espantar els mosquits les nits d'estiu.
La bisnaga és, amb el "cenachero" (pescador que venia el peix fresc pel carrer) i el seitó, un dels símbols populars de la capital de la Costa del Sol. Per exemple, d'una banda, la Bisnaga d'Or és el principal guardó del Festival de Cinema de Màlaga; de l'altra, el típic venedor de bisnagues és representat en l'estàtua del biznaguero de Jaime Fernández Pimentel, que hi ha als Jardins de Pedro Luis Alonso.

## Confecció de la bisnaga

Mesos abans de l'estiu, es recol·lecta una espècie d'api silvestre anomenat nerdo (Ammi visnaga) quan encara és verd i que servirà d'estructura de la bisnaga. Després de llevar-li les fulles i les branques que sobren, per a deixar tan sols la tija principal i les puntes de la inflorescència, es deixa assecar fins que agafi una color beix i s'endureixi. A continuació, se n'escapça la tija i les puntes. Es cullen poncelles de gessamí les vesprades d'estiu, abans que no s'obrin, per tal d'introduir-les fàcilment d'una a una en els raigs de la inflorescència. Al vespre aquestes flors de gessamí es badaran i conformaran així la característica bisnaga amb la seva olor.
El bisnaguer porta les bisnagues sobre una penca (cladodi de figuera de moro) desproveïda d'espines, emprada com a base on s'han clavat les bisnagues. Aquesta és la presentació tradicional per a la venda posterior.

## Enllaços externs

* Entrevista a un bisnaguer de Màlaga a YouTube (castellà)
# Malcesine

Malcesine és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 120 quilòmetres al nord-oest de Venècia i a uns 40 quilòmetres al nord-oest de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 3.689 habitants.
Malcesine limita amb els següents municipis: Avio, Brentonico, Ferrara di Monte Baldo, Limone sul Garda, Riva del Garda, Tremosine, Brenzone, Nago-Torbole i Tignale.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Mare de Déu de Coaner

El santuari de la Mare de Déu de Coaner és una esglesiola situada a mig quilòmetre a ponent de l'església parroquial de Sant Julià, prop del poble de Coaner. Es troba catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El seu origen és ocasionat pel gran culte que despertà la Mare de Déu de Coaner, que es troba envoltada de vuit parròquies: Súria, Castelladral, Valldeperes, Orriols, Torroella, Salo, Castelltallat i la mateixa de Coaner. A causa de l'increment de feligresos, l'altra església de Sant Julià quedava petita.
Alçada sobre un petit turó i aïllada, presenta una estructura regular de planta rectangular amb un cos adossat a la part dreta (cos també de planta rectangular i de petites dimensions) i el cementiri, a l'esquerra. La façana és llisa, amb porta central i òcul a la part superior i acabada en un campanar d'espadanya doble. Les parets exteriors estan arrebossades, però pot apreciar-se l'ús de la pedra i el totxo (maó) per la construcció. El portal és romà amb una espècie de frontó a sobre. La coberta és a dues aigües. El retaule de l'altar major és barroc, realitzat el 1716 per Segimon Pujol de Gurb. Conservada a l'església de la Colònia de Valls i d'estil romànic dels segles XII-XIII trobem la imatge de la Mare de Déu de Coaner, feta de fusta policromada.

## Notes

* 1 2 «ESGLÉSIA SANTUARI DE LA MARE DE DÉU DE COANER». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2015].
# José Daniel Valencia

José Daniel Valencia (3 d'octubre de 1955) és un exfutbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1978.

## Referències

* ↑ «Argentina —- Record International Players —- José Daniel Valencia». Prepared and maintained by Roberto Mamrud for the Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 02-02-2017 [Consulta: 11 març 2017].
* ↑ José Daniel Valencia Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Lunamatrona

Lunamatrona (en sard, Lunamadrona) és un municipi italià, dins de la província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 1.819 habitants. Es troba a la regió de Marmilla. Limita amb els municipis de Collinas, Pauli Arbarei, Sanluri, Siddi, Villamar i Villanovaforru.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Alessandro Merici | Llista cívica |
# Atenodor

Atenodor és el nom dels següents personatges:
* Atenodor Cananita, filòsof estoic grec.
* Atenodor de Cleitor, escultor grec.
* Atenodor Cordilió, filòsof estoic grec.
* Atenodor d'Enos (en llatí Athenodorus) fou un retòric grec que va viure en temps de Pòl·lux.
* Atenodor de Soli, filòsof grec.
* Atenodor de Tars, diversos personatges.
* Atenodor de Teos, músic grec.
* Atenodor de Rodes, escultor grec.
* Atenodor (metge), metge grec.
* Atenodor (bisbe de Bizanci), bisbe de Bizanci (144 - 148).
* Atenodor (fill d'Odenat), succeí el seu pare el 267.
# Manganoquadratita

La manganoquadratita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom per la seva relació amb la quadratita.

## Característiques

La manganoquadratita és una sulfosal de fórmula química AgMnAsS₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, sent publicada per primera vegada un any després. Cristal·litza en el sistema tetragonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la manganoquadratita pertany a «02.GC - Poli-sulfarsenits» juntament amb els següents minerals: hatchita, wal·lisita, sinnerita, watanabeïta, simonita, quadratita, smithita, trechmannita, aleksita, kochkarita, poubaïta, rucklidgeïta, babkinita, saddlebackita, tvalchrelidzeïta i mutnovskita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural de la Universitat de Florència, a Itàlia, amb el número de catàleg: 3108/i.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Uchucchacua, situada a la província d'Oyon (Departament de Lima, Perú). També ha estat descrita a Săcărâmb, a la regió de Hunedoara (Romania). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Manganoquadratite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 maig 2021].
# Jardins de Joan Vinyoli

Els jardins de Joan Vinyoli són uns jardins públics situats al barri de Sarrià de Barcelona. L'espai, que ocupa uns 5.000 metres quadrats, es disposa longitudinalment al llarg del passeig de Sant Joan Bosco, des del carrer de Francesc Carbonell fins al passeig de Manuel Girona en la confluència de la gran via de Carles III i la ronda del General Mitre. Els jardins estan dedicats al poeta barceloní Joan Vinyoli i Pladevall.

## Descripció de l'entorn

Es van projectar durant la dècada dels 90 del segle xx per esmorteir la presència de trànsit viari amb una zona arbrada. Estan ubicats sobre la coberta d'un aparcament subterrani, les entrades i sortides del qual es troben a banda i banda dels carrers perpendiculars al passeig de Sant Joan Bosco. La solució que es va adoptar per tal crear l'efecte pantalla i de so sobre els carrers adjacents fou la creació d'un paisatge dunar amb la generació de dos talussos artificials amb arbres alts, un de més prominent i un segon de pendents més suaus, en el límit amb el passeig de Sant Joan Bosco.

## Vegetació

El jardí es caracteritza per la presència de fileres de pollancres alts i esvelts (Populus alba) alternats amb tipuanes (Tipuana tipu). El creixement ràpid dels pollancres ha complert amb escreix la funció de generar ràpidament un mur verd entre la ciutat i el passeig. Alguns pollancres s'han substituït per sapindes de la Xina (Koelreuteria paniculata), espècie de fusta més resistent que l'anterior. També hi ha una fila de lledoners (Celtis australis) prop de l'àrea de jocs infantils. En els accessos a l'aparcament també hi trobem en forma de parterres rectilinis, formacions de bambú groc (Phyllostachys aurea). El 14 de juny de l'any 2014, dins la celebració dels actes de l'any Vinyoli, es van plantar dos arbres a l'espai central: un garrofer (Ceratonia siliqua) i una alzina surera (Quercus suber), cedits pels Ajuntaments de Begur i de Santa Coloma de Farners.

## Referències

* 1 2 «Jardins de Joan Vinyoli». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 27 gener 2019].
# Torneig de les Cinc Nacions 1976

El Torneig de les Cinc Nacions de 1976 fou la 47a edició en el format de cinc nacions i la 82a tenint en compte les edicions del Home Nations Championship. Deu partits es van jugar entre el 10 de gener i el 20 de març. Gal·les s'enduria el títol per 19a vegada, a més d'aconseguir el Grand Slam, batent a la resta de contrincants, i conseqüentment la Triple Corona al batre a la resta de seleccions britàniques i a Irlanda.

## Classificació

| Posició | Nació | Partits | Partits | Partits | Partits | Punts | Punts | Punts | Taula de punts |
| Posició | Nació | Jugats | Guanyats | Empatats | Perduts | A Favor | En contra | Diferència | Taula de punts |
| 1 | Gal·les | 4 | 4 | 0 | 0 | 102 | 37 | +65 | 8 |
| 2 | França | 4 | 3 | 0 | 1 | 82 | 37 | +45 | 6 |
| 3 | Escòcia | 4 | 2 | 0 | 2 | 49 | 59 | −10 | 4 |
| 4 | Irlanda | 4 | 1 | 0 | 3 | 31 | 87 | −56 | 2 |
| 5 | Anglaterra | 4 | 0 | 0 | 4 | 42 | 86 | −44 | 0 |

## Results

| Escòcia | 6–13 | França | 10 de gener de 1976 {{{time}}} - Murrayfield, Edimburg Assistència: 55.000 espectadors Àrbitre: K Pattinson (Anglaterra) |
| Anglaterra | 9–21 | Gal·les | 17 de gener de 1976 {{{time}}} - Twickenham, Londres Assistència: 70.000 espectadors Àrbitre: G Domercq (França) |
| França | 26–3 | Irlanda | 7 de febrer de 1976 {{{time}}} - Parc des Princes, París Assistència: 42.585 espectadors Àrbitre: A Welsby (Anglaterra) |
| Gal·les | 28–6 | Escòcia | 7 de febrer de 1976 {{{time}}} - National Stadium, Cardiff Assistència: 50.000 espectadors Àrbitre: A Cuny (França) |
| Irlanda | 9–34 | Gal·les | 21 de febrer de 1976 {{{time}}} - Lansdowne Road, Dublín Assistència: 45.000 espectadors Àrbitre: N Sanson (Escòcia) |
| Escòcia | 22–12 | Anglaterra | 21 de febrer de 1976 {{{time}}} - Murrayfield, Edimburg Assistència: 70.000 espectadors Àrbitre: D Lloyd (Gal·les) |
| Gal·les | 19–13 | França | 3 de març de 1976 {{{time}}} - National Stadium, Cardiff Assistència: 55.000 espectadors Àrbitre: J West (Irlanda) |
| Anglaterra | 12–13 | Irlanda | 3 de març de 1976 {{{time}}} - Twickenham, Londres Àrbitre: A Hosie (Escòcia) |
| França | 30–9 | Anglaterra | 20 de març de 1976 {{{time}}} - Parc des Princes, París Assistència: 43.611 espectadors Àrbitre: K Clark (Irlanda) |
| Irlanda | 6–15 | Escòcia | 20 de març de 1976 {{{time}}} - Lansdowne Road, Dublín Assistència: 30.000 espectadors Àrbitre: M Lewis (Gal·les) |
Nota: El partit entre Escòcia i França es va jugar una setmana abans que Gal·les i Anglaterra, per permetre que la BBC pogués cobrir tant el segon partit, com l'Irlanda versus Austràlia a Dublín que es jugava el mateix dia. De manera inusual en aquella època, una mateixa jornada es va jugar en dies diferents.

## Referències

* ↑ «Six Nations roll of honour» (en anglès). Londres: British Broadcasting Corporation. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ Bronderson, Ian. The Five Nations/Six Nations 1970-2009: A Complete Record (en anglès). Parkbench Publications, 2009. ISBN 9780956272515 [Consulta: 20 juliol 2015].
# Alícia Borràs Ricart

Alicia Borrás Ricart (Ciutadella, Menorca, 1945) és una model menorquina escollida Miss Espanya l'any 1965.
L'any 1965 guanya el concurs de Miss Espanya i participa en altres concursos de bellesa com Miss Univers i Miss Europa, on va quedar com a Tercera Dama d'Honor. El 1973 es va casar amb el cantant d'origen alemany Carlos Bernardo Tessmar i viu durant dècades a Milà, Alemanya i Luxemburg. El 2016, amb 70 anys, va ser contractada per a la campanya de roba juvenil de Desigual.

## Referències

* ↑ Alicia Borrás: «Las pasarelas parecen desfiles militares» a abc.es
* ↑ Alicia Borrás, modelo de ropa juvenil a los 70 años en elmundo.es
# Taula d'Enserola

La Taula d'Enserola és una muntanya de 1.052,5 metres d'altitud situada en el límits dels termes actuals de Conca de Dalt (antic municipi de Toralla i Serradell) i Senterada, al Pallars Jussà.
És a l'extrem nord del primer dels dos termes esmentats, i al sud del segon, just a ponent del Congost d'Erinyà, a l'extrem sud-oriental del Serrat de Sant Roc. Aquesta muntanya constitueix tot un massís, que ocupa bona part del sector sud-occidental del terme de Senterada.

## Referències

* ↑ «taula d'Enserola». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 1r març 2023].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya