OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maddie W. Taylor

Maddie W. Taylor (nascut Matthew William Taylor, Flint, Michigan, Estats Units, 12 de juliol de 1966) és un comediant i actor estatunidenc amb una reeixida carrera tant en el vessant humorista com en el d'actor en pel·lícules, conegut per la seva veu de Verminious Snaptrap en T.U.F.F. Puppy I Sparky en The Fairly OddParents.

## Biografia

Mentre començava com a artista a la Sony Pictures Animation, Taylor va posar la seva veu a Deni, l'ànec boig, i Buddy, el blau porc espí, en la primera actuació completa Open Season, així com la veu d'Elliot en l'adaptació del vídeojoc, reemplaçant Ashton Kutcher. En les dues seqüeles de la pel·lícula, va reemplaçar Patrick Warburton en Open Season 2, i va reemplaçar Joel McHale com la veu d'Elliot en Open Season 3, abans de ser reemplaçat per Will Townsend en Open Season: Scared Silly.
El 2006, va posar les veus d'ADR per George W. Bush per l'episodi "Mystery of the Urinal Deuce" de "South Park, però no va ser inclòs en els crèdits.
Taylor va ser llançat en T.U.F.F. Puppy, com a Verminious Snaptrap i es va unir al repartiment de The Fairly OddParents, com a Sparky, el 2013, cap dels dos projectes van ser desenvolupats per Nickelodeon, sinó creats per Butch Hartman. A finals de 2016, Taylor va posar la veu pel personatge interactiu, Gary la Gavina, per PlayStation VR.
El 2016, Taylor públicament va sortir de l'armari com a trans dona.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper |
| 2006 | The Very First Noel | Pastor, Caesar, Tax Man, ciutadà |
| 2006 | Open Season | Deni, Buddy |
| 2007 | Bojos pel surf (Surf's Up) | Glen's Buddy, Ivan |
| 2007 | The Chubbchubbs Save Xmas | Elf, ninot de neu, testimoni, mosca |
| 2008 | Open Season 2 | Ian, Deni, Buddy |
| 2010 | Open Season 3 | Elliot, Ian, Reilly, Buddy, Deni, veus addicionals |
| 2012 | Hotel Transsilvània (Hotel Transylvania) | veus addicionals |
| 2013 | Cloudy with a Chance of Meatballs 2 | |
| 2015 | Open Season: Scared Silly | No surt als crèdits |
| 2016 | Gary the Gull | Gary, Frank |
| 2016 | The Angry Birds Movie | Hamilton Pig, Acrobat Pig |
| 2017 | Rock Dog | veus addicionals |

### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2006 | South Park | George W. Bush | no surt als crèdits Episodi: "Mystery of the Urinal Deuce" |
| 2010–15 | T.U.F.F. Puppy | Verminious Snaptrap, Quacky the Duck, Mole, Mr. Wong, veus addicional | |
| 2013–present | The Fairly OddParents | Sparky, veus addicional | |
| 2014 | Mixels | Glomp, Hoogi | Episodi: "Mixed Up Special" |
| 2015 | Breadwinners | Pizza Lord | Episodi: "Wrath of the Pizza Lord/Shrunken Ducks" |
| 2016 | The Loud House | Donnie | Episodi: "Toads and Tiaras/Two Boys and a Baby" |

### Videojocs

| Any | Títol | Paper |
| 2006 | Open Season | Elliot, Beaver #3, Porcupine |
| 2007 | Surf's Up | Reggie Belafonte, Elliot |
| 2013 | Lightning Returns: Final Fantasy XIII | veus addicionals |

## Referències

* 1 2 «Behind The Voice Actors - Maddie Taylor».
* ↑ «Matthew W Taylor's Profile and Production Credits - Staff Me Up».
* ↑ «Open Season v2 - Sony Pictures».

## Enllaços externs

* [ Maddie W. Taylor - Lloc web oficial]
# Pèplum

* Per a altres significats, vegeu «pèplum (cinema)».
El peple (del grec πέπλος, peplos) o pèplum (del llatí peplum), també conegut com túnica dòrica, era una capa de l'antiguitat clàssica, sobretot la grega, més llarga que la clàmide i que el pal·li, que encara que era més llarga que la clàmide, era més gruixuda i ampla. Les dones eren les úniques que l'utilitzaven. El pèplum era fi, estret i llarg. S'usava també com a protector d'articles valuosos, generalment de rebosteria, i per a adornar un tron, però el més comú era com a peça de vestir de les dones. Més endavant, amb la generalització de l'ús del lli com a fibra vegetal, va perdre acceptació en favor del quitó, també conegut com túnica jònica.
Modernament, s'ha adoptat aquest nom en la seva variant llatina, peplum, per referir-se al gènere cinematogràfic que reflecteix històries de l'època antiga, especialment la grecoromana, en la tradició cinematogràfica italiana.

## Referències

* ↑ «Pèplum». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Pèplum». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Pèplum». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.158. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 6 desembre 2014].
# Pèndol de segons

Un pèndol de segons o pèndol reial (el va definir la Royal Society), és un pèndol que té un període de dos segons (d'aquí el nom); un segon per l'oscil·lació d'anada (en un sentit) i un segon per l'oscil·lació de tornada (en el sentit contrari).
En la gravetat estàndard la seva longitud és de 0,994 m. Aquesta longitud va ser mesurada (en toeses) per Marin Mersenne el 1644. En 1660, la Royal Society va proposar la seva adopció com la unitat estàndard de longitud. El 1675 Tito Livi Burattini va proposar que se li donés el nom de "Meter" (mesurador). El 1790, un any abans que el metre fos finalment definit sobre la base d'un quadrant de meridià terrestre, Talleyrand va proposar que el metre fos la longitud del pèndol de segons, a una latitud de 45°.
El 1670 el pèndol de segons va ser utilitzat per William Clemente, en la seva versió millorada del rellotge de pèndol original de Christian Huygens, creant un rellotge de paret que podia marcar segons.
El 1855 la iarda britànica es va definir com una fracció de la longitud del pèndol de segons.

## Determinació de la longitud del pèndol

    $T=2\pi {\sqrt {\frac {l}{g}}}$
La longitud del pèndol reial és, doncs, funció de la durada del lapse de temps de mig cicle $T_{1/2}$
    $l=g\left({\frac {T_{1/2}}{\pi }}\right)^{2}$.
tenint en compte que
$T_{1/2}=1\ \mathrm {s}$ i $g=9{,}81\ \mathrm {\frac {m}{s^{2}}}$ s'obté $l=0{,}994\ \mathrm {m}$

## Vegeu també

* Pèndol
* Rellotge de pèndol
* Llista de rellotgers catalans

## Referències

* ↑ Seconds pendulum
* ↑ Cochrane, Rexmond. «Appendix B: The metric system in the United States». A: Measures for progress: a history of the National Bureau of Standards. U.S. Department of Commerce, 1966, p. 532 [Consulta: 21 maig 2018]. Arxivat 2011-04-27 a Wayback Machine.
* ↑ 18 + 19 Vic. cap. 72 («Weights and Measures Act, 1855»).

## Bibliografia

* Beudant, F. S. (1839). . Arias. Arias. p. 50.

## Enllaços externs

* colorado.edu-pendulum
# Quico Sallés

Francesc Sallés i Fibla, conegut com a Quico Sallés, (Barcelona, 1972) és un periodista català, especialitzat en crònica política.
Fill d'una nissaga de calderers, és el petit de quatre germans. Va estudiar Dret, va compaginar els estudis amb diverses feines (calderer, mosso d'escorxador, cambrer...) abans d'estudiar periodisme. Com a periodista, va començar a la Cadena SER a Osona. Des de llavors ha cobert gran part de l'actualitat política catalana, incloent-hi judicis com el del procés, el de la cúpula dels Mossos d'Esquadra i el dels atemptats de 2017 a Barcelona i Cambrils. Ha col·laborat amb mitjans com La Vanguardia, Nació digital, Osona.com, El Nacional, ETB i El Món, i amb programes com Preguntes Freqüents de Televisió de Catalunya i Kids XS de Catalunya Ràdio.
Actualment (2023) treballa al digital El Món. Resideix a Sant Joan de Vilatorrada i té dos fills. És d'origen clotenc, però establert al Bages.

## Publicacions

* On eres l'1-O? (Rosa dels Vents, 2018) ISBN 9788416930760
* Crònica d'una revolta (Rosa dels Vents, 2019) ISBN 9788417444976
* Catalunya Zona Zero (Rosa dels Vents, 2020) ISBN 9788418033292

## Premis i reconeixements

* 2019 - Periodista de l'any per la Demarcació Catalunya Central del Col·legi de Periodistes de Catalunya.
* 2019 - Caganer de l'any.
* 2020 - Premi Nacional de Comunicació TGN 2020

## Referències

* ↑ Rodríguez, Nerea. «Quico Sallés: “L’1-O va ser una maduresa sobtada de l’independentisme majoritari”». El Món. [Consulta: 15 abril 2021].
* ↑ «Quico Sallés, el santjoanenc que segueix el judici de l'1-O». Cadena SER, 17-04-2020. [Consulta: 24 gener 2021].
* 1 2 «Quico Sallés: "Vaig entrar a l'ofici de periodista de gran."». TV3. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Francesc Sallés Fibla» (en castellà). [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «José Antich ficha a Quico Sallés para su nuevo diario digital» (en castellà). [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Quico Sallés». [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Quico Sallés deja a José Antich y ficha por 'La Vanguardia'» (en castellà). [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Col·laboradors de Kids XS».
* ↑ «Catalunya, capital Manresa (segons Quico Sallés)». El Món, 29-08-2022. [Consulta: 27 juny 2024].
* ↑ «Quico Sallés publica un llibre entorn els dies de l’1 d’octubre». [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «El Col·legi de Periodistes lliurarà els Premis Periodistes 2019 amb Rosa Maria Calaf». Regió7, 20-09-2020. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Quico Sallés». Amics del Caganer. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Quico Sallés, Premi Nacional de Comunicació TGN 2020». [Consulta: 24 gener 2021].
# Casa Armengol de Cardet

La Casa Armengol de Cardet és una edificació a Cardet, al municipi de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt edificat format per un habitatge, un paller i una era representatiu del model econòmic d'aquest indret durant bona part de la seva existència. Està construït amb els materials habituals a la zona (pedra, llosa de pissarra i fusta) i presenta un irregular estat de conservació.

## Referències

* ↑ «Casa Armengol de Cardet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Casa Mas (Sant Sadurní d'Anoia)

La Casa Mas és una obra noucentista de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de dues crugies. Té planta baixa i un pis sota coberta de teula àrab i terrat davanter. L'estructura de la façana és senzilla i de composició simètrica, i respon a les característiques del llenguatge noucentista.

## Història

La Casa Mas està situada al tram inferior del carrer de la Diputació, un dels eixos de l'eixample vuitcentista de Sant Sadurní. Aquest segon sector de construccions correspon als anys que van entre el 1929 i el 1936, i el llenguatge utilitzat en la major part de les obres és el noucentista.

## Referències

* 1 2 «Casa Mas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
# Ceratozamia

Ceratozamia és un gènere de gimnospermes de la divisió Cycadophyta, família Zamiaceae. Està distribuït al Nou Món i conté 26 espècies actuals i una o dues espècies fòssils. La majoria de les espècies són endèmiques de zones muntanyenques de Mèxic, mentre unes poques ho són de Guatemala, Hondures i Belize.
Gairebé totes les espècies es consideren en perill de desaparició.
El nom del gènere prové del grec ceras, que significa 'banya' per la forma del seu esporofil·le.

## Classificació

El gènere té 26 espècies conegudes:
* Ceratozamia alvarezii Pérez-Farr., Vovides & Iglesias
* Ceratozamia becerrae Pérez-Farr., Vovides & Schutzman
* Ceratozamia brevifrons Miq.
* Ceratozamia chimalapensis Pérez-Farr. & Vovides
* Ceratozamia decumbens Vovides, S.Avendaño, Pérez-Farr. & González-Astorga
* Ceratozamia euryphyllidia Vázq. Torres, Sabato & D.W. Stev.
* Ceratozamia fuscoviridis D. Moore
* Ceratozamia hildae G.P. Landry & M.C. Wilson
* Ceratozamia hondurensis J.L. Haynes, Whitelock, Schutzman & R.S. Adams
* Ceratozamia huastecorum S. Avendaño, Vovides & Cast.-Campos
* Ceratozamia kuesteriana Regel
* Ceratozamia latifolia Miq.
* Ceratozamia matudae Lundell
* Ceratozamia mexicana Brongn.
* Ceratozamia microstrobila Vovides & J.D. Rees
* Ceratozamia miqueliana H. Wendl.
* Ceratozamia mirandae Vovides, Pérez-Farr. & Iglesias
* Ceratozamia mixeorum Chemnick, T.J. Greg. & S. Salas-Mor.
* Ceratozamia morettii Vázq. Torres & Vovides
* Ceratozamia norstogii D.W. Stev.
* Ceratozamia robusta Miq.
* Ceratozamia sabatoi Vovides, Vázq. Torres, Schutzman & Iglesias
* Ceratozamia vovidesii Pérez-Farr. & Iglesias
* Ceratozamia whitelockiana Chemnick & T.J. Greg.
* Ceratozamia zaragozae Medellin-Leal
* Ceratozamia zoquorum Pérez-Farr., Vovides & Iglesias
Hi ha descrites dues espècies fòssils, Ceratozamia hofmannii i Ceratozamia wrightii, C. wrightii es va trobar a dipòsits de l'Eocè d'Alaska (illa Kupreanof). Això suggereix que durant el Terciari hi havia un clima subtropical en les zones del nord.

## Referències

* ↑ Haynes, J.L. 2011. World List of Cycads: A Historical Review Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.. IUCN/SSC Cycad Specialist Group.

## Bibliografia

* Jones, David L. Cycads of the World: Ancient Plants in Today's Landscape. Washington, D.C.: Smithsonian Institution Press, 2002. ISBN 1-58834-043-0.

## Enllaços externs

* Ceratozamia at The Cycad Pages Arxivat 2006-07-07 a Wayback Machine.
* Ceratozamia at the Gymnosperm Database
# Qasr Qarun

Qasr Qarun (àrab: قصر قارون) fou el lloc de la regió de l'Oasi del Faium (Egipte) on es va edificar el temple de Dionísies. El llac Qarun era a la vora, però després va desaparèixer. El llogaret egipci actual es diu Qarun.
# Pulegona

La pulegona és un compost orgànic natural obtingut a partir dels olis essencials d'una varietat de plantes com l'herba gatera (Nepeta cataria), la menta pebrera (Mentha x piperita) i el poliol (Mentha pulegium). Es classifica com un monoterpè.
La pulegona és un líquid oliós incolor i clar i té una olor agradable similar al poliol, la menta i la càmfora. S'utilitza en agents aromatitzants, en perfumeria i en aromateràpia.

## Vegeu també

* Mentofuran
* Mentol

## Referències

* ↑ Grundschober, Friedrich «Literature review of pulegone». Perfum. Flavorist., 4, 1, 1979, pàg. 15-17.
* ↑ Sullivan, John B. «Pennyroyal Oil Poisoning and Hepatotoxicity». JAMA: The Journal of the American Medical Association, 242, 26, 28-12-1979, pàg. 2873. DOI: doi:10.1001/jama.1979.03300260043027.
# Pulfero

Pulfero (friülà Pulfar, eslovè Podbonesec) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. Forma part de l'Eslàvia friülana. L'any 2007 tenia 1.095 habitants. Limita amb els municipis de Kobarid (Eslovènia), Faedis, San Pietro al Natisone, Savogna i Torreano. Segons el cens de 1971, el 76,5% de la població són eslovens.

## Fraccions

Antro/Landar, Biacis/Bijača, Brischis/Brišča, Calla/Kau, Cicigolis/Ščigla, Coliessa/Kolieša, Comugnero/Kamunjar, Cras/Kras, Erbezzo/Arbeč, Goregnavas/Gorenja Vas, Ialig/Jalči, Lasiz/Laze, Linder, Loch/Log, Mersino (nome collettivo degli abitati di: Bardo/Nabardo, Clin/Klin, Ierep/Jerebi, Iuretig/Juretiči, Marseu/Marsieli, Medves/Medvieži, Oballa/Obali, Pozzera/Pocera, Zorza/Žorži), Molino, Montefosca/Čarni Varh, Paceida/Pačejda, Pegliano/Ofijan (nome collettivo degli abitati di: Cedarmas/Čedarmaci, Cocianzi/Kočjanci, Dorbolò, Flormi/Floram, Parmizi, Sosgne/Šošnja, Stonder/Štonderi), Perovizza/Peruovca, Podvarschis/Podvaršč, Pulfero/Podbuniesac, Rodda (nome collettivo degli abitati di: Bizonta/Bizonti, Brocchiana/Bročjana, Buttera/Butera, Clavora/Klavora, Cranzove/Kranjcove, Domenis/Domejža, Lacove/Lahove, Oriecuia/Oriehuje, Ossiach/Ošjak, Pocovaz/Pokovac, Puller/Pulerji, Scubina/Skubini, Sturam, Tumaz/Tuomac, Uodgnach/Uodnjak, Zeiaz/Zejci, Spagnut/Podšpanjud, Specognis/Špehuonja, Spignon/Varh, Stupizza/Štupca, Tarcetta/Tarčet i Zapatocco/Zapatok

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004-2014 | Piergiorgio Domenis | Centredreta |
| 2014- | Camillo Melissa | Centredreta |
# Catocala nupta

Catocala nupta és una espècie de papallona nocturna de la subfamília Erebinae i la família Erebidae.

## Distribució

Es troba a Europa i Àsia.

## Descripció

Fa 80 mm d'envergadura alar.
Té les ales anteriors de colors monòtons per amagar-se durant el dia. Aquesta espècie i altres Catocala tenen les ales inferiors de colors brillants. Catocala nupta les té de color taronja, vermell o rosa. Aquests colors no són visibles en repòs, ja que queden amagats sota les ales superiors, però ajuden a evitar els depredadors, com les aus, si és molestada durant el dia. El sobtat centelleig dels colors vius de les ales inferiors pot confondre l'atacant, ja que quan aterra immediatament tanca les ales i sembla que desaparegui a mesura que el color "s'apaga".
Vola a l'agost i setembre, i és atreta per la llum i el sucre.

## Plantes nutrícies

Els adults s'alimenten de nèctar de les flors.
Les erugues mengen fulles de salze i pollancre.

## Subespècies

* Catocala nupta nupta
* Catocala nupta alticola Mell, 1942 (Xina: Yunnan)
* Catocala nupta centralasiae Kusnezov, 1903
* Catocala nupta clara Osthelder, 1933 (Turquia)
* Catocala nupta concubia Walker, [1858] (nord-est del Hindustan)
* Catocala nupta japonica Mell, 1936
* Catocala nupta kansuensis O. Bang-Haas, 1927 (Xina: Kansu)
* Catocala nupta japonica Mell, 1936
* Catocala nupta likiangensis Mell, 1936 (Xina: Yunnan)
* Catocala nupta nozawae Matsumura, 1911 (Japan)
* Catocala nupta nuptialis Staudinger, 1901 (Altai)
* Catocala nupta obscurata Oberthür, 1880 (sud-est de Sibèria)

## Galeria

* Il·lustració del volum 5 d'Entomologia britànica de John Curtis
* Catocala nupta
* Catocala nupta
* Catocala nupta
* Catocala nupta detall

## Referències

* ↑ «Red Underwing Catocala nupta» (en anglès). [Consulta: 14 març 2016].

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual: Catocala nupta (castellà)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa: Catocala nupta (anglès)
# Catocala puerpera

Catocala puerpera és una espècie de papallona nocturna de la subfamília Erebinae i la família Erebidae.

## Distribució

Es troba al mediterrani i subàrees mediterrànies d'Anatòlia, Orient Mitjà i al nord d'Àfrica.

## Descripció

Hi ha una generació per any. Els adults volen de maig a juny.

## Plantes nutrícies

Les larves s'alimenten de Populus i Salix.

## Subespècies

* Catocala puerpera puerpera
* Catocala puerpera rosea Austaut, 1884 (Algèria)
* Catocala puerpera pallida Alphéraky, 1887 (Transcaspia, Xinjiang)
* Catocala puerpera syriaca Schultz, 1909 (Israel)

## Referències

* ↑ «Funet» (en anglès). Arxivat de l'original el 2019-07-20. [Consulta: 15 març 2016].

## Enllaços externs

* Funetː Catocala puerpera Arxivat 2019-07-20 a Wayback Machine. (en)
* Biodiversidad Virtual: Catocala puerpera (castellà)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa: Catocala puerpera (en)
# Rosenhayn

Rosenhayn és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 1.099 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rosenhayn tenia 1.099 habitants, 373 habitatges, i 286 famílies. La densitat de població era de 160,1 habitants/km².
Dels 373 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,5% hi vivien parelles casades, en un 17,4% dones solteres, i en un 23,1% no eren unitats familiars. En el 17,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,29.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,9% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 13% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.702 $ i la renda mediana per família de 38.155 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.092 $ mentre que les dones 22.216 $. La renda per capita de la població era de 14.801 $. Aproximadament el 12,2% de les famílies i el 15,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rosenhayn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rosenhayn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gau de Main-Francònia

El Gau de Main-Francònia (Gau Mainfranken), anomenat fins al 1935 Gau de la Baixa Francònia (Gau Unterfranken), era una divisió administrativa de l'Alemanya nazi de 1933 a 1945 al territori bavarès de la Baixa Francònia. Abans d'això, de 1928 a 1933, era la subdivisió regional del partit nazi en aquesta zona.
El sistema nazi de Gau (en plural Gaue) va ser establert originalment en una conferència del partit, el 22 de maig de 1926, per tal de millorar l'administració de l'estructura del partit. A partir de 1933, després de la presa de poder nazi, els Gaue van reemplaçar cada vegada més als estats alemanys com a subdivisions administratives a Alemanya.
Al capdavant de cada Gau hi havia un Gauleiter, una posició cada vegada més poderosa, especialment després de l'esclat de la Segona Guerra Mundial, amb poca interferència des de dalt. El Gauleiter local freqüentment ocupava càrrecs governamentals i de partit, i s'encarregava, entre altres coses, de la propaganda i la vigilància i, a partir de setembre de 1944, el Volkssturm i la defensa de la Gau.
La posició de Gauleiter a Main-Francònia va ser ocupada per Otto Hellmuth durant l'existència del Gau, amb Ludwig Pösl (1931-37) i Wilhelm Kühnreich (1937-45) com els seus diputats.

## Gauleiter

* 1928-1945: Otto Hellmuth

## Referències

* 1 2 «Die NS-Gaue» (en alemany). Deutsches Historisches Museum. [Consulta: 29 març 2016].
* ↑ «The Organization of the Nazi Party & State». The Nizkor Project. Arxivat de l'original el 2016-11-09. [Consulta: 29 març 2016].
* ↑ «Gau Franken» (en alemany). [Consulta: 24 març 2016].
* ↑ «Übersicht der NSDAP-Gaue, der Gauleiter und der Stellvertretenden Gauleiter zwischen 1933 und 1945» (en alemany). Zukunft braucht Erinnerung. Arxivat de l'original el 26 de maig 2017. [Consulta: 24 març 2016].

## Enllaços externs

* Llista de Gauleiters