OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Irtyshita

L'irtyshita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la natrotantita. Rep el seu nom del riu Irtysh, al Kazakhstan, proper al lloc on va ser descoberta.

## Característiques

L'irtyshita és un òxid de fórmula química Na₂Ta₄O$_{11}$. Cristal·litza en el sistema hexagonal. Es troba en forma de petits filons, de 0,02 mm x 0,2 mm, i en grans irregulars. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7. L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu mineralògic Fersman, un dels museus de minerals més grans del món, situat a Moscou, Rússia.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'irtyshita pertany a «04.DJ - Minerals òxids amb proporció metall:oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitja); marcs polièdrics» juntament amb els següents minerals: calciotantita i natrotantita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1985 en pegmatites de granit del dipòsit de tàntal d'Ungursai, prop el riu Irtysh, a la Província del Kazakhstan Oriental (Kazakhstan), on sol trobar-se associada a altres minerals com: thoreaulita, tantalita-(Mn), litiotantita, ixiolita i cassiterita. Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Irtyshite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Entente sportive de Tighennif

L'Entente Sportive de Tighennif (àrab: الوفاق الرياضي تيغنيف, al-Wifāq ar-Riyāḍī Tīḡinīf), també conegut com a EST, Wifaq o Entente, és un club de futbol algerià amb seu a Tighennif. L'equip va ser fundat l'any 1995. El club juga a l'estadi Hassaine Zarkouk Lakhal de la ciutat. L'estadi té una capacitat d'uns 6.000 aficionats, el nom curt de l'equip és EST.
# Carrer Nou (Perafort)

Carrer Nou és un carrer del municipi de Perafort (Tarragonès) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Sorgí de l'expansió de l'antic nucli de Perafort. Recte i allargat, és el carrer principal del poble i el que el tanca per la banda de llevant.

## Descripció

El carrer Nou és el més llarg de Perafort. S'estén en direcció Nord-est/Sud-oest des de la plaça de l'església fins a la sortida del poble, al Sud. La major part dels edificis que conformen aquest carrer són de planta baixa amb un o dos pisos. El material predominant a la seva construcció és el reble i la paret de pedra.
No queden gaires restes d'edificis antics, ja que la majoria han sofert moltes i contínues reformes, cosa que impedeix comprovar amb exactitud la data de les primeres construccions. El que es pot assegurar és que molts són recents.

## Història

El carrer Nou sorgí de l'expansió de l'antic nucli de Perafort -que després de bastir els edificis de la plaça, s'expansionà a banda i banda del camí veïnal que duia al Codony, ja dins del terme d'aquest darrer- i del nou del Codony (a l'extrem meridional de l'actual poble de Perafort) -que se n'anà aproximant-.
El creixement demogràfic dels segles xviii i xix determinà aquest creixement urbanístic afavorit, a més, per la situació de l'església- des del primer terç del segle xviii al límit entre els dos antics termes-, fins que s'arribà a formar una continuïtat de construccions.
Abans de la fusió d'ambdós nuclis o pobles, l'any 1842, les cases corresponents a Perafort sembla que arribaven al carrer de Colom, segons unes làpides de ceràmica que palesen l'expansió de Perafort cap al Sud i que encara avui podem apreciar. El 1870, més del 40% de Perafort residia al carrer Nou.
Hi ha un edifici -el dispensari o clínica- per a la construcció del qual s'emprà pedra procedent del Castell dels Garidells.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Carrer Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Carrer Nou». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Prescriptor

El prescriptor és aquella persona que influeix en la decisió de compra del consumidor, en aconsellar-li o prescriure-li el consum d'un determinat producte o servei com per exemple els metges, els mecànics, els professors, etc..
Són instrument específics de promoció de vendes destinats al prescriptor:
* Participacions en congressos.
* Seminaris i conferències.
* Regals.
* Documentació tècnica i catàlegs.
* Visites a fàbriques.
* Mostres.
# Poblat ibèric de la Plana Basarda

El Poblat ibèric de la Plana Basarda és situat al municipi de Santa Cristina d'Aro (Vall d'Aro, Baix Empordà). Es tracta d'un poblat ibèric ben defensat, habitat entre els anys 350 i 50 aC, ubicat als primers contraforts de l'Ardenya des de la vall del Riudaura, a 298 m d'altitud. Té una extensió de 2 hectàrees.
Aquest poblat (oppidum) tenia un costat feble, així que s'hi va construir una muralla. Hi havia un carrer central, una cisterna d'aigua i unes trenta sitges subterrànies per guardar el gra.
Pels volts de l'any 50 aC, desembarcats els romans i formada la Tarraconense, els habitants es van anar romanitzant i van baixar a les planes, abandonant d'aquesta forma el poblat.

## Referències

* ↑ Gaitx, Jordi Santa Cristina d'Aro, Llocs d'història, 2015, pàg. 8-9.
# Premi Princesa d'Astúries dels Esports

El Premi Príncep d'Astúries dels Esports serà concedit a aquella persona o persones, o institució que, a més de l'exemplaritat de la seva vida i obra, hagi aconseguit noves metes en la lluita de l'home per superar-se a si mateix i contribuït amb el seu esforç, de manera extraordinària, al perfeccionament, cultiu, promoció o difusió dels esports.

## Llista de guardonats

* 2024 Carolina Marín
* 2023 Eliud Kipchoge
* 2022 Equip Olímpic de Refugiats
* 2021 Teresa Perales
* 2020 Carlos Sainz
* 2019 Lindsey Vonn
* 2018 Reinhold Messner i Krzysztof Wielicki
* 2017 Selecció de rugbi XV de Nova Zelanda
* 2016 Francisco Javier Gómez Noya
* 2015 Pau i Marc Gasol
* 2014 Marató de Nova York
* 2013 José María Olazábal
* 2012 Xavi Hernández i Iker Casillas
* 2011 Haile Gebreselassie
* 2010 Selecció espanyola de futbol
* 2009 Ielena Issinbàieva
* 2008 Rafel Nadal
* 2007 Michael Schumacher
* 2006 Selecció espanyola de bàsquet
* 2005 Fernando Alonso
* 2004 Hixam el Guerrouj
* 2003 Tour de França
* 2002 Selecció de futbol del Brasil
* 2001 Manel Estiarte
* 2000 Lance Armstrong
* 1999 Steffi Graf
* 1998 Arantxa Sánchez Vicario
* 1997 Equip espanyol de Marató: Abel Antón, Martín Fiz, José Manuel García, Fabián Roncero, Alberto Juzdado i Diego García
* 1996 Carl Lewis
* 1995 Hassiba Boulmerka
* 1994 Martina Navrátilová
* 1993 Javier Sotomayor
* 1992 Miguel Induráin
* 1991 Serguei Bubka
* 1990 Sito Pons
* 1989 Severiano Ballesteros
* 1988 Joan Antoni Samaranch
* 1987 Sebastian Coe

## Enllaços externs

* (castellà) Premi dels Esports

## Referències

* ↑ «Els All Blacks, nou Premi Princesa d'Astúries dels Esports 2017». esport3, 30-05-2017 [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Javier Gómez Noya, Premi Princesa d'Astúries del 2016». esport3, 08-06-2016 [Consulta: 9 juny 2016].
* ↑ «Els germans Pau i Marc Gasol guanyen el Premi Princesa d'Astúries dels esports». 324.cat, 03-06-2015 [Consulta: 3 juny 2015].
* ↑ «La Marató de Nova York guanya el Príncep d'Astúries dels esports 2014». 324.cat, 18-06-2014 [Consulta: 18 juny 2014].
* ↑ «El golfista Txema Olazábal guanya el Premi Príncep d'Astúries dels esports 2013». 324.cat, 18-06-2014 [Consulta: 18 juny 2014].
# Joan Antoni Poch i Goicoetxea

* «JAP» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «JA Prestwich Industries Ltd».
Joan Antoni Poch i Goicoetxea conegut sobre el seu pseudònim en JAP (Girona, 27 de juny de 1958) és un il·lustrador, ninotaire i professor català.

## Biografia

És llicenciat en filologia catalana de la Universitat Autònoma de Barcelona el 1981. Ha estat catedràtic, cap d'estudis i director (2004-2012) de l'Institut Ramon Muntaner de Figueres. Com a dibuixant es reconeix la influència de la seva mare, la catedràtica de dibuix de l'Institut Vicens Vives de Girona, Maria Lluïsa Goicoechea. Des del 1980 ha publicat diàriament «La punxa d'en JAP» a El Punt Avui. Es tracta d'un acudit d'una sola vinyeta, de caràcter satíric, còmic o didàctic, que és tingut sovint per una veritable editorial del diari. Ha estat il·lustrador d'una quarantena d'obres de literatura juvenil, sobretot de les escrites per Maria Àngels Gardella i Quer, la seva muller.
JAP també ha col·laborat en moltes altres iniciatives relacionades amb l'humor gràfic. Autor també de dos àlbums del personatge El Puntet al setmanari Presència, els seus acudits han estat recollits a diversos llibres antològics, com ara Tretze anys i un dia, Quina por, etc. Premiat amb l'Àngel de Girona, la seva obra ha estat excusa per fer diverses exposicions.
JAP va publicar en el diari El Punt Avui un acudit sobre l'accident del tren Alvia a Galícia on van morir 78 persones on relacionava el cas amb la marca Espanya. L'acudit va ser molt criticat per la seva falta de sensibilitat i oportunisme polític i va ser ràpidament retirat pel diari. En 2012 va ser un dels professionals de la cultura que va donar suport a l'Assemblea Nacional Catalana.
El juny de 2018 es jubila després de 40 anys de ninotaire al llavors El Punt.

## Obra

* En JAP, canal gràfic al diari El Punt Avui.
* Maria Àngels Gardella i Quer, Un armariet, un cofre i un diari, premi de la Crítica Serra d'Or per les il·lustracions d'en JAP
* Maria Àngels Gardella i Quer, L'estel passerell, conte il·lustrat i escenificat amb motius d'en JAP, i interpretat per l'Orquestra de Cambra de l'Empordà.
* «Catàleg de les obres il·lustrades per en JAP», xarxa de les biblioteques d'Andorra

## Referències

* ↑ JAP a Revista de Girona
* ↑ JAP Arxivat 2016-10-13 a Wayback Machine. a la tebeosfera
* ↑ JAP a humoristan
* ↑ La caverna crucifica Jap per criticar la seguretat de l'alta velocitat espanyola Arxivat 2016-10-13 a Wayback Machine., directe.cat, 29 de juliol de 2013
* ↑ Suport de la cultura a l'Assemblea Nacional Catalana a llibertat.cat
* ↑ Xirgo, Xevi «"Jo també el trobaré a faltar, en JAP"». El Punt Avui.
* ↑ «Joan Antoni Poch i Goicoetxea». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «‘El Punt Avui' retira una viñeta de la web que relacionaba el accidente de Santiago con la marca España»
# Joan Oliva i Grau

* Aquest article tracta sobre Joan Oliva i Grau. Vegeu-ne altres significats a «Joan Oliva (desambiguació)».
Joan Oliva i Grau, conegut artísticament com a Juan Oliva (Organyà, 19 d'agost de 1910 - Buenos Aires, 1975) fou un dibuixant argentí d'origen català.
Especialitzat en el camp de la historieta, l'humor gràfic, la il·lustració i la publicitat, fou un dels pioners del dibuix animat a l'Argentina, on arribà el 1928, establint-se a Buenos Aires. Proessionalment, dibuixà caricatures per als diaris Ultima Hora, El Diario i revista Antena o el Mundo Argentino. Després de treballar entre el 1932 i el 1938 a l'estudi d'animació de Quirino Cristiani, el 1939 va fundar el seu propi estudi 'Companyia Argentina de Dibujos Animados', on produí curts animats d'entreteniment. Després de dissoldre el seu estudi el 1941, i dedicar-se a treballs de publicitat, posteriorment, va reorganitzar el seu estudi, anomenat Estudios Oliva, i es dedicà íntegrament a l'animació publicitària i a la docència.
L'any 2005 se li reté un homenatge pòstum en el marc de la 4a Biennal Internacional d'Humor de Catalunya, organitzada a Lleida per l'associació Humoràlia, i al seu poble natal d'Organyà s'inaugurà una font amb el seu nom.

## Referències

* ↑ «Juan Oliva». Arte de la Argentina, Asociación Civil sin fines de lucro, declarada de "interés cultural y educativo" por la Academia Nacional de Educación Argentina. [Consulta: 10 abril 2022].
* ↑ Artigas, Jordi «Joan Oliva, un català de l'Argentima». Lleida dibuixada: edició especial de Barret Picat, 2016, pàg. 13-15.
# Princesa Eréndira

La princesa Eréndira va ser una resistent indígena mexicana integrant de la noblesa P'urhépetxa que va viure entre 1503 i 1529,

## Vida

Eréndira tenia entre 16 i 17 anys quan els espanyols van arribar a Mèxic. El cazonci (monarca) de l'Imperi purépetxa, Tangaxuan II, havia cedit el seu regne i la seva gent als espanyols després de veure la caiguda de l'Imperi Asteca davant dels espanyols.
La història del paper posterior de la princesa Eréndira com a heroïna es basa en la tradició i pot reflectir o no l'actualitat, ja que no hi ha registres contemporanis de la seva existència. Segons la llegenda popular, va liderar una guerra contra els espanyols. Instal·lant la base en un turó, va atacar els espanyols que arribaven. Es diu que va matar un cavaller espanyol i li va robar el cavall i, posteriorment, el va utilitzar per entrenar a altres persones a l'equitació. Durant una batalla, alguns guerrers espanyols van trobar i assassinar el pare d'Eréndira mentre dormia. Eréndira va saber de la seva mort i el va anar a veure. Segons la tradició, va ser quan els purépetxa van començar a perdre la guerra. Hi ha moltes teories sobre el que li va passar. Alguns dels quals inclouen el seu suïcidi per ofegament, la seva sortida per entrenar a altres per a la guerra i que es va suïcidar per enamorar-se d’un monjo espanyol. Una llegenda fins i tot afirma que va ser segrestada pel seu propi poble i posada en un temple perquè els espanyols no la trobessin i la matessin.

## Llegat

Quan Lázaro Cárdenas era governador de Michoacán, va construir una casa a Pátzcuaro, que va anomenar "La Quinta Eréndira". Havia estat una figura regional, però com a governador i president, Cárdenas va augmentar el reconeixement del seu nom. Es va convertir en un símbol de la resistència indígena a la conquesta espanyola, específicament com a frustració del paper del traductor cultural indígena de Cortés, Malinche. Cárdenas va encarregar al muralista Fermín Revueltas que pintés murals de la història dels purépetxa i que remodelessin la narrativa nacional, des d'un enfocat als asteques fins a un arrelat als indígenes de Michoacan. La història d'Eréndira també es va fer servir per remodelar la "ideologia mestissatge de la construcció de la nació de Mèxic" i va posar "El passat purépetxa ... com l'origen ideal de la nació mexicana".

## Referències

* ↑ La historia de Eréndira, La Jornada, 16 de gener de 2005
* ↑ Jolly, Jennifer. Creating Pátzcuaro, Creating Mexico: Art, Tourism, and Nation Building Under Lázaro Cárdenas. Austin: University of Texas Press 2018 pp. 188-193.
* ↑ Ramírez Barreto, Ana Cristina, "'Eréndira a caballo': Acoplamamiento de Cuerpos e historias en un relato de conquista y resistencia."e-misférica: Performance and Politics in the Americas, 2 no. 2 (2005)1-19.
* ↑ Jolly, Creating Pátzcuaro, Creating Mexico pp. 192-93

## Bibliografia

* Salas, Elizabeth (1990). Soldaderas in the Mexican Military: Myth and History University of Texas Press (ISBN 0-292-77638-1)
* Ana Cristina Ramírez Barreto, Eréndira a caballo. Acoplamiento de cuerpos e historias en un relato de conquista y resistencia revista E-misférica, 2005.
# Polígon de Montbau

El Polígon de Montbau és un conjunt arquitectònic situat al barri del mateix nom de Barcelona, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un dels primers exemples dels esforços que es van dur a terme per tornar a sintonitzar amb l'arquitectura internacional d'avantguarda. La zona estava fins llavors poc habitada, però des del 1958 es va iniciar la urbanització de manera planificada per tal de cobrir les necessitats d'habitatges per acollir la immigració de la postguerra. El resultat és un nucli amb identitat pròpia que, gràcies a un bon projecte arquitectònic, resol molts dels problemes bàsics de l'habitatge del moment.

## Història i descripció

A la dècada del 1950, el Patronat Municipal de l'Habitatge (PMH) pretenia crear entorns urbans complets, diferenciats de la resta de la trama circumdant. Però Barcelona disposava de pocs terrenys de titularitat pública de gran superfície i els únics disponibles es trobaven als afores. El lloc triat, la falda de Collserola, permetia connectar la ciutat i la muntanya.amb edificis aïllats i segregació de circulació de vianants i vehicles. El polígon s'organitza mitjançant una gran rambla i un eix transversal, al voltant dels quals es distribueixen tots els blocs d'habitatge, de diferents alçades i que creen un joc volumètric respectant l'assolellament de tots els habitatges de tipologies diverses. Les plantes baixes es converteixen en espais comercials. El programa constructiu es basa en habitatges de 2, 3, 4 i 5 habitacions, agrupats en torres, blocs i cases unifamiliars.
Coincidint amb les dates de realització del projecte, el 1957 va tenir lloc a Alemanya un Congrés de tècnics municipals en el que participen alguns membres del PMV. Els assistents van visitar la Interbau i d'altres àrees de reconstrucció de postguerra, espais que els van servir com a font d'inspiració per a la realització de Montbau. No obstant això, l'execució del pla fou el resultat d'un gran esforç de planificació urbanística que organitzà 31,7 ha per a ubicar-hi 1.809 habitatges i acollir 8.140 nous habitants.
El projecte inicial va ser redactat pels arquitectes Xavier Subias, Pedro López Iñigo i Guillem Giráldez. Així i tot, el 1962 va ser retocat pels arquitectes, Iñigo López i Soteras, a més de Manel Baldrich, Bonet i Castellana, els quals van fixar un teixit urbà més tancat, amb places rectangulars delimitades per blocs. Pel que fa a les cases del conjunt superior, aquestes van ser dissenyades per Joan Bosch. El 1963 es va celebrar un concurs, després que Le Corbusier rebutgés l'encàrrec, per a construir l'església de Sant Jeroni de Montbau, guanyat p els arquitectes Vayreda i Montguió.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Polígon de Montbau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Arboix i Alió, Alba. Barcelona. Esglésies i construcció de la ciutat. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2018, p. 47-53. ISBN 978-84-9156-094-4.

## Bibliografia

* Rosselló i Nicolau, Maribel «El polígon de Montbau (1958-1968): l'èxit de la modernitat». Taller Arquitectura i Cine, 3, 2022, pàg. 16-19.
# Polígon equilàter

En geometria, un polígon equilàter és aquell els costats del qual tenen tots la mateixa longitud.

## Exemples

* Triangle equilàter
* Rombe (incloent-hi el quadrat)

## Propietats

* Un polígon equilàter que a més és equiangular (tots els seus angles són iguals) és un polígon regular.
* Un polígon equilàter que a més és cíclic (tots els seus vèrtexs estan sobre una circumferència) és un polígon regular.
* Tots els quadrilàters equilàters són convexos, la qual cosa no és certa per a polígons de més costats.

## Referències

* Weisstein, Eric W., «Polígon equilàter» a MathWorld (en anglès).

## Vegeu també

* Teorema de Viviani

## Enllaços externs

* Propietats dels polígons equilàters, a Cut the Knot (anglès)
# Pomacentrus coelestis

Pomacentrus coelestis és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Sri Lanka fins a les Illes de la Línia i el sud del Japó.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Principis i Paràmetres

Principis i paràmetres és un marc teòric dins la gramàtica generativa que postula les propietats de la gramàtica universal, així com les possibles variacions que puguin portar-la a constituir diferents llengües humanes.
Segons aquest enfocament, la facultat lingüística estaria dividida en dues parts:
* Els principis, que són universals i constants, i que mostren les semblances entre les llengües.
* Els paràmetres, que, tot i que també són universals, tenen un valor que canvia d'una llengua a una altra. Això explica les diferències existents. Dins aquest marc de treball, l'objectiu de la lingüística seria identificar tots els principis i paràmetres que siguin comuns a tots els éssers humans (gramàtica universal).
La diferència fonamental entre el model de principis i paràmetres i els anteriors enfocaments generatius (com la teoria estàndard) és la postulació d'un disseny modular de la facultat lingüística, en què diferents operacions gramaticals són encarregades a diferents submòduls de la facultat del llenguatge. Segons això, la generació d'una oració seria producte de la interacció d'un conjunt de principis generals. S'abandona la idea que hi ha regles específiques per a cada tipus de construcció. A més a més, les regles de reescriptura, que eren particulars per a cada llengua, però alhora molt semblants entre si, es redueixen a una de sola; això dona origen a la teoria de la X'.

## Vegeu també

* Programa minimalista
* Biolingüística
* Gramàtica universal
* Recció i lligament
# Jaime Arias Zimerman

Jaime Arias Zimerman (Barcelona, 1922 - 10 d'octubre de 2013) fou un periodista català.
Els seus pares eren jueus, la seva mare asquenasita originària d'Odessa i el seu pare sefardita oriünd de Turquia. Va iniciar la seva carrera professional el 1939 com a col·laborador de l'agència Mencheta. Va ser redactor i després secretari de redacció d'El Noticiero Universal (1941-1952). També va col·laborar a la revista Destino (1951) i al diari ABC (1953), corresponsal del diari Informaciones, i va dirigir el Diario Femenino (1968-1969). El seu coneixement de l'anglès va permetre que el fitxessin com a corresponsal de The New York Times, per a qui va explicar la vaga de tramvies de 1951 a Barcelona. També fou cap de comunicació de Paramount Pictures i United Artists, cosa que li va permetre passejar Ava Gardner per la Costa Brava i preparar entrevistes amb Sophia Loren.
Va ser conseller de direcció del diari La Vanguardia i columnista durant més de quaranta anys, on publicava les seves cròniques. Es considera molt rellevant la seva contribució a la construcció europea i també el seu paper incisiu i lúcid com a testimoni del final del segle xx, raó per la qual va rebre el 2006 la Creu de Sant Jordi. El 2007 el Col·legi de Periodistes de Catalunya li concedí el premi Ofici de Periodista. El 2011 va rebre el premi John F. Kennedy per la seva trajectòria.

## Obres

* Los hemos visto pasar (1947)

## Referències

* ↑ Jaime Arias, un periodista bueno a La Vanguardia, 28 de març de 2013
* ↑ Un gran cronista europeo Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. a La Vanguardia
* ↑ El periodista Jaime Arias recibe el premio John F. Kennedy por su trayectoria Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. 20 de juny de 2011
# Primera plana

«Primera plana» té aquests significats:
* Primera plana (diaris), pàgina inicial d'un diari on hi ha la capçalera i els titulars.
* Primera Plana (revista), setmanari argentí fundat el 1962 i publicat fins al 1973.
* Primera plana (pel·lícula de 1931) (títol original: The Front Page), pel·lícula estatunidenca de 1931 dirigida per Lewis Milestone i protagonitzada per Adolphe Menjou i Pat O'Brien.

## Vegeu també

* The Front Page, pel·lícula de 1974 dirigida per Billy Wilder i protagonitzada per Jack Lemmon i Walter Matthau.
# Joan Pujol (desambiguació)

Joan Pujol (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* Joan Pujol, poeta català.
* Joan Pujol García, agent secret català.
* Joan Pujol Pagès, ciclista català.
* Joan Pujol Fontanet, bandoler català conegut com a Panxa-ampla.

## Vegeu també

* Joan Puig i Pujol, escriptor català.