OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rruffita

La rruffita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la brandtita. Rep el nom pel projecte Rruff, el qual al seu torn va rebre el nom del gat de Michael Scott: Rruff.

## Característiques

La rruffita és un arsenat de fórmula química Ca₂Cu(AsO₄)₂·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2010. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rruffita pertany a «08.CG - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: cassidyita, col·linsita, fairfieldita, gaitita, messelita, parabrandtita, talmessita, hillita, brandtita, roselita, wendwilsonita, zincroselita, ferrilotharmeyerita, lotharmeyerita, mawbyita, mounanaïta, thometzekita, tsumcorita, cobaltlotharmeyerita, cabalzarita, krettnichita, cobalttsumcorita, niquellotharmeyerita, manganlotharmeyerita, schneebergita, niquelschneebergita, gartrellita, helmutwinklerita, zincgartrel·lita, rappoldita, fosfogartrel·lita, lukrahnita, pottsita i niqueltalmessita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Maria Catalina, situada al districte de Pampa Larga, a la província de Copiapó (Regió d'Atacama, Xile). També ha estat descrita a la propera mina Jota, dins el mateix districte, així com a les mines La Amorosa i Cueva de la Guerra Antigua, totes dues situades a Vilafermosa, a la província de Castelló (País Valencià). Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Rruffite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 desembre 2019].
# Matlosa

Matlosa és una pel·lícula suïssa en italià del 1981 dirigida per Villi Hermann, es va presentar a competició a la Biennal de Venècia el 1981, al Festival Internacional de Cinema de Locarno el 1982 i al 13è Festival Internacional de Cinema de Moscou.

## Trama

Una família del Ticino marxa un cap de setmana a la muntanya, on Alfredo, el protagonista, va viure la seva infantesa. Però el viatge a la vall, que pateixen la seva dona i els seus fills, és més un ritual obsessiu que una fugida que el protagonista renova setmana a setmana a la recerca del seu passat. Alguns objectes o circumstàncies fan aflorar records a la ment d'Alfredo: es veu com un nen lluitant amb la realitat camperola, després un adolescent insegur i obligat a viure l'experiència d'un internat fora del cantó.
Fins i tot a la ciutat, a la feina, l'Alfredo no està serè: la manca de promoció fa tornar velles humiliacions que estan lligades a les actuals. L'equilibri d'Alfredo, incapaç de conciliar una infantesa viscuda en un món camperol ara distorsionat amb un present frustrant i repetitiu, el porta a una crisi. Però en aquesta fractura entre passat i present s'hi afegeix una segona contradicció: l'intent de redescobrir la infantesa es complica amb la recerca d'un pare, sigui real o simbòlic, que fos un "matlosa": en ticinès (masc 'lösa), venedor ambulant, fabricant de paraigües, triturador de ganivets, cisteller o fabricant de cordes, però també sense sostre, un marginat.

## Repartiment

* Omero Antonutti - Alfredo
* Francesca De Sapio
* Flavio Bucci - Il matlosa
* Nico Pepe - Zio Poldo
* Roger Jendly - Vincent
* Mario Marchetti
* Cleto Cremonesi
* Salvatore Landolina
* Roberto Pistone

## Referències

* ↑ «Matlosa». labiennale. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 30 gener 2013].
* ↑ «13th Moscow International Film Festival (1983)». MIFF. Arxivat de l'original el 7 novembre 2013. [Consulta: 30 gener 2013].

## Enllaços externs

* Matlosa "Behind the scenes" a YouTube
# Phyllomedusa palliata

Phyllomedusa palliata és una espècie de granota que viu a Bolívia, el Brasil, Equador i, possiblement també, a Colòmbia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Angulo, A., Azevedo-Ramos, C., Coloma, L.A., Ron, S., Hoogmoed, M., Gascon, C., Monteza, J.I. & Cisneros-Heredia, D. 2004. Phyllomedusa palliata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# We've Come for You All

We've Come for You All és el novè àlbum d'estudi del grup americà de thrash metal Anthrax. Va ser produït pel grup i per Scrap 60, i s'inclou els senxills de "What Doesn't Die," "Safe Home," i "Taking the Music Back."

## Llista de cançons

* Totes les cançons escrites per Charlie Benante, John Bush, Scott Ian i Charlie Benante, excepte les indicades.
* "Contact" – 1:15
* "What Doesn't Die" – 4:10
* "Superhero" – 4:03
* "Refuse to Be Denied" – 3:20 /feat. Anthony Martini of E.Town Concrete/
* "Safe Home" – 5:10
* "Any Place But Here" – 5:49
* "Nobody Knows Anything" – 2:57
* "Strap It On" – 3:32 (feat. Dimebag Darrell on Lead)
* "Black Dahlia" – 2:38
* "Cadillac Rock Box" – 3:41 (feat. Dimebag Darrell solo and introduction)
* "Taking the Music Back" – 3:11
* "Crash" – 0:58
* "Think About an End" – 5:09
* "W.C.F.Y.A." – 4:12
The album has also been released in several different limited editions in both CD and vinyl format. On CD editions, the following bonus tracks are included.
* "Safe Home (Acoustic)" – 5:55
* "We're a Happy Family" (Ramones cover) – 5:07

## Personal

* John Bush – Cantant
* Rob Caggiano – Guitarra
* Scott Ian – Guitarra rítmica, veu de fons
* Frank Bello – Baix, veu de fons
* Charlie Benante – Bateria
* Darrell "Dimebag" Lance Abbott - Track 8 "Strap it on" Lead Guitar and Track 10 "Cadillac Rock Box" Intro and Guitar solo
# Casa Comte

La Casa Comte de Llagostera (Gironès) és una casa urbana plurifamiliar cantonera inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La façana s'estructura a la manera clàssica de les cases urbanes del s. XIX. Hi ha balcons de ferro colat i lloses de pedra amb mènsules de terra-cuita. L'edifici es troba rematat per una cornisa també amb mènsules. Es tracta de la reedificació d'una casa més antiga de 1618. Amb posterioritat s'ha ampliat amb una planta l'edifici.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* ↑ «Casa Comte». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].
# Ícolo e Bengo

Ícolo e Bengo és un municipi de la província de Luanda. Pel decret 29/11 de l'1 de setembre de 2011 aquest municipi i el de Quiçama foren moguts de la província de Bengo a la província de Luanda, juntament amb els de Luanda, Belas, Cazenga, Cacuaco i Viana. La transferència fou signada el 2 d'abril de 2012 a Catete pel governador de la província de Luanda, Bento Bento, i João Miranda, de Bengo, en presència del ministre d'administració territorial, Bornito de Sousa.
Té una extensió de 3.819 km² i 74.644 habitants segons el cens de 2014. Es troba a l'est de la província, limit al nord amb el municipi de Dande, a l'est amb el de Cambambe, al sud amb el de Quiçama i a l'oest amb els de Viana i Cacuaco.

## Subdivisions

El municipi es divideix en cinc comunas:
* Catete. Hi ha una estació del Caminho de Ferro de Luanda, i és el principal cementiri de velles locomotores de vapor en la línia nord.
* Bom Jesus
* Cabiri
* Caculo Cahango
* Cassoneca

## Personalitats

* Agostinho Neto (1922-1979), 1r President d'Angola

## Referències

* ↑ Pedro Bica «Obras dão vida à vila de Catete» (en portuguese). Jornal de Angola [Luanda, Angola], 03-04-2012 [Consulta: 4 abril 2012].
* ↑ Cens de 2014 a Angola
* ↑ «Wayback Machine» (en anglès), 19-02-2009. Arxivat de l'original el 2009-02-19. [Consulta: 25 novembre 2021].
# Campionat del món de ciclisme en pista de 1986

El Campionat Mundial de Ciclisme en Pista de 1986 es va celebrar a Colorado Springs (Estats Units d'Amèrica) del 27 d'agost al 7 de setembre de 1986. La cursa de mig fons darrere moto, tant professional com amateur es va disputar a Zúric
Les competicions es van celebrar al 7-Eleven USOTC Velodrome de Colorado Springs i al Oerlikon Velodrome de Zúric. En total es va competir en 14 disciplines, 12 de masculines i 2 de femenines.

## Resultats
### Masculí
#### Professional

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Koichi Nakano Japó | Hideyuki Matsui Japó | Nobuyuki Tawara Japó |
| Persecució individual | Anthony Doyle Regne Unit | Hans-Henrik Ørsted Dinamarca | Jesper Worre Dinamarca |
| Cursa per punts | Urs Freuler Suïssa | Michel Vaarten Bèlgica | Stefano Allocchio Itàlia |
| Keirin | Michel Vaarten Bèlgica | Dieter Giebken RFA | Urs Freuler Suïssa |
| Darrere moto | Bruno Vicino Itàlia | Constant Tourné Bèlgica | Giovanni Renosto Itàlia |

#### Amateur

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Michael Hübner RDA | Lutz Hesslich RDA | Ralf-Guido Kuschy RDA |
| Persecució individual | Viatxeslav Iekímov Unió Soviètica | Gintautas Umaras Unió Soviètica | Dean Woods Austràlia |
| Persecució per equips | Txecoslovàquia Pavel Soukop Aleš Trčka Svatopluk Buchta Teodor Černý | RDA Steffen Blochwitz Bernd Dittert Dirk Meier Roland Hennig | Unió Soviètica Alexander Krasnov Viatxeslav Iekímov Viktor Manakov Sergei Khmelinin |
| Quilòmetre contrarellotge | Maic Malchow RDA | Martin Vinnicombe Austràlia | Jens Glücklich RDA |
| Cursa per punts | Dan Frost Dinamarca | Olaf Ludwig RDA | Leonard Nitz Estats Units |
| Tàndem | Txecoslovàquia Vitezlav Voboril Roman Řehounek | Estats Units Kit Kyle David Lindsey | Itàlia Andrea Faccini Roberto Nicotti |
| Darrere moto | Mario Gentili Itàlia | Luigi Bielli Itàlia | Roland Königshofer Àustria |

### Femení

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Christa Rothenburger RDA | Erika Salumäe Unió Soviètica | Connie Paraskevin Estats Units |
| Persecució individual | Jeannie Longo França | Rebecca Twigg Estats Units | Barbara Ganz Suïssa |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | RDA | 3 | 3 | 2 | 8 |
| 2 | Itàlia | 2 | 1 | 3 | 6 |
| 3 | Txecoslovàquia | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 4 | Unió Soviètica | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 5 | Bèlgica | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 6 | Dinamarca | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 6 | Japó | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 8 | Suïssa | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 9 | França | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 | Regne Unit | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 11 | Estats Units | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 12 | Austràlia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 13 | RFA | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 | Àustria | 0 | 0 | 1 | 1 |
| | TOTAL | 14 | 14 | 14 | 42 |

## Enllaços externs

* Resultats a la web de l'UCI
* World Championship Track Cycling (anglès)
# Pedras Tinhosas

Pedras Tinhosas és el nom que rep un petit arxipèlag format per dos illots al sud-oest de l'illa de Príncipe, en el golf de Guinea, de l'oceà Atlàntic, al país africà de São Tomé i Príncipe. Les seves illes principals són Tinhosa Grande i Tinhosa Pequena. Els illots serveixen com a lloc d'aniument per a una gran varietat d'aus marines en perill d'extinció.
Des de 2012 forma part de la Reserva de la Biosfera de l'Illa de Príncep (també coneguda com a Reserva de la Biosfera Príncep, que abasta les seves illes circumdants) i inclou aproximadament el 90% de la totalitat de la superfície que envolta l'illot i al sud de l'illa propera, des del nivell del mar fins a uns 140 metres més avall.

## Referències

* ↑ http://www.anchorageworld.com/content/pedras-tinhosas%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.satelliteviews.net/cgi-bin/w.cgi?c=tp&UF=-1312835&UN=-1899935&DG=ISLS%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «World Network of Biosphere Reserves». Island of Príncipe. UNESCO. [Consulta: 1r juny 2016].
# Bromur de beril·li

Bromur de beril·li és un compost químic inorgànic de beril·li i brom de fórmula química BeBr₂.

## Preparació i reaccions

Aquest compost fou preparat per primera vegada el 1828 per Friedrich Wöhler per acció de vapors de brom sobre el beril·li metàl·lic i també sobre una mescla de carbó i òxid de beril·li. Joachim L.E. Berthemot, el 1831, l'obtingué en dissolució de l'òxid de beril·li en àcid bromhídric, i Humpridge, el 1883, el sintetitzà a partir de l'acció de brom sec sobre una mescla d'òxid de beril·li i carbó.
Actualment es prepara mitjançant la reacció original de Wöhler entre 500 °C i 700 °C:$Be\,+\,Br_{2}\,\longrightarrow \,BeBr_{2}$o per l'acció del bromur d'hidrogen en estat gas o en dissolució (àcid bromhídric) sobre l'òxid de beril·li:
$BeO\,+\,HBr\,\longrightarrow \,BeBr_{2}\,+\,H_{2}O$

## Propietats

El seu punt de fusió està al voltant dels 490 °C que fon i sublima. Pot fondre per sota aquesta temperatura. Fus, el bromur de beril·li no és conductor del corrent elèctric, la qual cosa indica de que no és un compost iònic. Reacciona molt ràpidament amb aigua i desprèn bromur d'hidrogen. És soluble en etanol i forma composts cristal·lins amb ell. Es combina amb amoníac i amb bases orgàniques.

## Referències

* 1 2 Ropp, R.C.. Encyclopedia of the Alkaline Earth Compounds (en anglès). Newnes, 2012, p. 40. ISBN 9780444595539.
# Casa de Battenberg

Els Battenberg foren una família de comtes alemanys que vivien al castell de Kellerburg, a prop de Battenberg (Hesse-Nassau) i que s'extingiran al segle xiv (cap a 1314).
El títol comtal és rehabilitat pel gran duc Lluís III del Hesse (1806-1877) i el Rhin el 1851 per a ser atorgat a Júlia von Hauke (1825 - 1895), esposa morganàtica del seu germà el príncep Alexandre (1823 -1888). Com era habitual a l'època quan se produïa un matrimoni desigual, els fills nascuts d'aquesta unió passaren a ostentar el cognom de, en aquest cas, la mare (la part desigual de la parella) i la dignitat i tractament que el cap de la casa decidís.
El 1858 els Battenberg són elevats al rang de prínceps amb el tractament d'alteses sereníssimes. Gràcies a una sèrie de matrimonis, sense cap pretensió política, els Battenberg estan entroncats amb la pràctica totalitat de les cases reials europees.
El 1917 van canviar la versió alemanya del seu cognom per la traducció a l'anglès, passant-se a anomenar Mountbatten (muntanya de Batten), tot i això els membres de la família que formaven part d'altres cases reials continuaren fent ús del Battenberg (aquest és el cas de la reina Victòria Eugènia d'Espanya i els seus fills, o el de la princesa Alícia de Grècia, esposa del príncep Andreu de Grècia).
El rei Joan Carles I d'Espanya i el príncep Felip de Grècia, Duc d'Edimburg (els seus fills són Mountbatten-Windsor) són descendents d'Alexandre de Hesse i de la Princesa Júlia de Battenberg.
# Abergement-le-Grand

Abergement-le-Grand és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 60 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Abergement-le-Grand era de 60 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 34 habitatges, 28 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 33 eren cases i 1 era un apartament. Dels 28 habitatges principals, 24 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 6 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 10 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Abergement-le-Grand el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 37 persones, 19 eren actives i 18 eren inactives. De les 19 persones actives 18 estaven ocupades (11 homes i 7 dones) i 1 aturada (1 home). De les 18 persones inactives 11 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un guixaire pintor.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Abergement-le-Grand a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Abergement-le-Grand a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Joan Femenia «David»

Joan Femenia «David» (Santa Margalida, Mallorca, segle xvii - 1644). Bandejat de Santa Margalida.
La vila de Santa Margalida va ser, a l'illa de Mallorca, un dels llocs on el bandolerisme va tenir més força. Però la seva actuació va prendre una particular importància a mitjan segle xvii, en el marc de l'enfrontament obert entre el comte de Santa Maria de Formiguera i les autoritats de la vila i els vilatans de Santa Margalida. Joan Femenia "David" va ser el cap d'una de les principals colles de bandolers que va actuar a la contrada. La colla d'en Femenia actuava a Santa Margalida, Muro, Maria, Sineu, sa Pobla i Alcúdia.

## La colla d'en David

Tot i la seva activitat delictiva la colla d'en David va prendre partit per la vila, jugant un paper important en l'oposició a les pretensions del comte. Joan Femenia i un altre margalidà, Joan Ribes, amb en Martí Quetgles "Poll" de Maria, atacaren en Bartomeu Ribes, batle senyorial de les cavalleries de Santa Margalida. L'any 1643, el dia de Santa Margalida, el comte es va voler asseure davant del batle reial dins l'església, El batle i els jurats no comparegueren, però el comte se'n va anar en veure dins l'església els homes de la colla d'en David: Joan Ribes, Pere Molines, Mateu Calafat i Pere Bunyola, armats amb arcabussos. Tant en Joan Femenia "David" com molts dels altres bandejats margalidans varen ser capturats entre 1644 i 1645. En Mateu Calafat va ser penjat, en Pere Roca i en Miquel Fluxà també foren penjats, en Miquel Calafat, degollat, en Joan Ribes penjat i en Sebastià Rosselló va ser executat en una data incerta.

## La mort d'en Joan Femenia "David" i la guerra oberta entre Santa Margalida i el comte

Dia 8 de maig de 1644 en Joan Femenia "David" va ser capturat i executat. El 12 de maig va ser assassinat Cristòfol Morei, batle senyorial del comte, probablement com a venjança per l'execució d'en Femenia. El 29 de maig va ser assassinat Gabriel Estelrich, jurat de Santa Margalida, un dels dirigents de la resistència contra el comte. Es deia que el mataren per parlar bé d'en Joan Femenia i per haver tengut a veure en la mort de Cristòfol Morei. Gabriel Estelrich, que havia anat a Ciutat, va ser assassinat també pels homes del comte. Li pegaren, li tiraren arcabussades i finalment l'apunyalaren
La violència del comte contra els jurats de la Universitat de Santa Margalida es descrita en un document del consell municipal de 1653:
| « | “... un cas tant desastrat fins avui no està molt ponderat per la justÌcia perquè se diu veus altes per tota esta vila i ja s'és escampat per tota esta isla que el conde no deixarà a vida qui li ha fet contrari ab lo plet, que vossa mercè ha d'advertir que lo any 1643 que [el comte] intentà prece[d]ir lo batle de sa Majestat que lo Senyor guard, los qui regien [els oficis municipals] aleshores i feren contrari [al comte] fonc Gabriel Estelrich Reliu, Baltasar Calafat i dit Mateu Font i Roig i ja són tots tres morts d'arcabussades” | » |

## Referències

* ↑ Bordoy, Rafel i Mas, Antoni. La mort de Baltasar Calafat. Santa Margalida: Ajuntament de Santa Margalida, Juliol de 1998 (1a edició), abril de 2014 (2ª edició)..
# Pedra Picada (Toses)

La Pedra Picada és una muntanya de 2.010 metres que es troba entre els municipis de Castellar de n'Hug, a la comarca del Berguedà i de Toses, a la comarca catalana del Ripollès. Forma part de la Serra de Montgrony.
# Petrell

Petrell és el nom comú de diversos ocells que pertanyen a gèneres i espècies també diferents, la major part d'elles dins la família Procellariidae, que tanmateix agrupa també altres aus que no són petrells, però també d'altres, com ara la família Hydrobatidae.
Tots els membres tenen una distribució exclusivament pelàgica — tornen a la terra només per a criar.
L'etimologia de petrell deriva del nom de Sant Pere.

## Espècies conegudes amb el nom de petrell

* Petrell blau (Halobaena caerulea)
* Petrell carablanc (Pelagodroma marina)
* Petrell cuaforcat (Oceanodroma leucorhoa)
* Petrell de Barau (Pterodroma baraui)
* Petrell de Bulwer (Bulweria bulwerii)
* Petrell de cap blanc (Pterodroma lessoni)
* Petrell de les Bermudes (Pterodroma cahow)
* Petrell de les neus (Pagodroma nivea)
* Petrell de Swinhoe (Oceanodroma monorhis)
* Petrell de tempesta de Madeira (Oceanodroma castro)
* Petrell del Cap (Daption capensis)
* Petrell del Carib (Pterodroma hasitata)
* Petrell freira (Pterodroma madeira)
* Petrell gegant (Macronectes giganteus i Macronectes halli)
* Petrell gon-gon (Pterodroma feae)
* Petrell oceànic (Oceanites oceanicus)
* Petrell prió becfí (Pachyptila belcheri)

## Enllaços externs

* Petrel and Shearwater videos en la Col·lecció d'Ocells d'internet
* Agreement on the Conservation of Albatrosses and Petrels (ACAP)
* Termcat Arxivat 2010-09-18 a Wayback Machine.
# Verkhóvie (Oriol)

* Per a altres significats, vegeu «Verkhóvie».
Verkhóvie (en rus: Верховье) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Oriol, a Rússia, segons el cens del 2022 tenia 6.767 habitants. És la seu administrativa del districte homònim.

## Referències

* ↑ «Орловская область. Общая площадь земель муниципального образования. ФСГС». Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ «Закон Орловской области от 19 ноября 2004 года № 446-ОЗ «О статусе, границах и административных центрах муниципальных образований на территории Верховского района Орловской области»». Arxivat de l'original el 2018-09-12. [Consulta: 12 setembre 2018].
* ↑ «История Верховского района на сайте областной администрации». Arxivat de l'original el 2018-04-01. [Consulta: 22 maig 2011].
# Josu Anuzita Alegria

Josu Anuzita Alegria (nascut a Getxo, Biscaia, el 13 de gener de 1964) és un exfutbolista i entrenador basc.

## Trajectòria

Sorgit del planter del Sestao SC, el 1986 arriba al primer equip, on roman quatre anys, fins que el 1990 fitxa pel Deportivo de La Corunya. Amb els gallecs hi està tres campanyes, però aconsegueix la titularitat, sent el tercer porter de la formació. Tot així, va disputar 12 partits de lliga la temporada 91/92, encara que a la següent la xifra es redueix a només un.
L'estiu del 1993 deixa el Depor i marxa al Cadis CF, de Segona Divisió. Allí Josu es retrobaria amb la titularitat, però el seu equip perd la categoria. Una circumstància idèntica a la que li ocorreria la temporada 94/95, aquesta vegada amb el CA Marbella.
La temporada 95/96 fitxa per la UD Salamanca, que acabava de recuperar la màxima categoria. Suplent d'Aizpurua, Josu tan sols va aparèixer en dos partits, els últims de la seua carrera a primera divisió. A més a més, el club castellà quedava l'últim i retornava a la categoria d'argent.
Després d'una temporada, la 96/97, amb el Màlaga CF, a Segona Divisió B, el porter basc es va quedar sense equip. Va tornar als camps de joc el 1998, a les files del Barakaldo CF, on va romandre fins a la seua retirada el 2001.
Com a entrenador, des del 2007 dirigeix al club de la seua ciutat natal, l'Arenas de Getxo.