OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# En Grizzy i els Lèmmings

En Grizzy i els Lèmmings (francès: Grizzy et les Lemmings) és una sèrie de televisió francesa animada per ordinador produïda per Studio Hari amb la participació de France Télévisions, Cartoon Network i Boomerang. Es tracta d'una comèdia silenciosa centrada en un os grizzly, anomenat Grizzy, que ha de tractar amb el grup dels lèmmings homònims, pels quals està irritat. El programa no té cap diàleg real, ja que els personatges no parlen o utilitzen vocalitzacions inintel·ligibles. Els dissenys tridimensionals són de Bertrand Gatignol per als personatges i Édouard Cellura per als decorats. S'ha emès al canal Super3.
La sèrie es va anunciar el 22 de juny de 2015 i va debutar internacionalment a la tardor de 2016. Es va renovar per a una segona temporada el 5 de juliol de 2017, que es va emetre en diversos canals d'arreu del món el 2018. La temporada 1 es va estrenar per a Netflix el 15 de juliol de 2019. El 2019, Hari Productions (Studio Hari) va anunciar el desenvolupament de la tercera temporada. La temporada 3 es va estrenar el 2021 i va acabar el 8 d'octubre de 2022. Una quarta temporada està en preparació per ser llançada el 2024.

## Referències

* ↑ «Hari joins the distribution club | Page 710611» (en anglès). TBI Vision, 07-02-2017 [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ CCMA. «En Grizzy i els Lèmmings». [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ «Grizzy and the Lemmings Set for Season Two – TVKIDS», 05-07-2017. [Consulta: 5 setembre 2017].
* ↑ «Grizzy & the Lemmings gets second run». C21media. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ Grizzy and the Lemmings World Tour
* ↑ «Grizzy and the Lemmings are set on a world tour», 08-02-2021.
# Rocs del Solà de Baiarri

Els Rocs del Solà de Baiarri és una formació rocosa que forma una cinglera del terme de Conca de Dalt, dins de l'antic municipi de Claverol, a de l'enclavament dels Masos de Baiarri, al Pallars Jussà.
Estan situats a la part nord del terme municipal i de l'enclavament, al nord-oest del que fou nucli dels Masos de Baiarri. És a la dreta del barranc de Llabro i al nord-est del Solà de Baiarri. A una mica més de distància al nord s'estén l'Obaga de Baiarri.
En el seu extrem sud-est es troba la Roca del Pubill i la Collada de les Bordes, i en el nord-oest, el Coll de la Carbonera.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Jarratt

Jarratt és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 589 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jarratt tenia 589 habitants, 271 habitatges, i 175 famílies. La densitat de població era de 179,1 habitants per km².
Dels 271 habitatges en un 30,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,6% hi vivien parelles casades, en un 15,5% dones solteres, i en un 35,1% no eren unitats familiars. En el 32,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,4% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 17,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.125 $ i la renda mediana per família de 38.942 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.319 $ mentre que les dones 30.417 $. La renda per capita de la població era de 24.291 $. Entorn de l'11,4% de les famílies i el 13% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jarratt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jarratt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Plectrohyla lacertosa

Plectrohyla lacertosa és una espècie de granota endèmica de Mèxic.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Santos-Barrera, G. & Canseco-Márquez, L. 2004. Plectrohyla lacertosa. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 6 de gener de 2008.
# Mètode de projectes

El mètode per projectes és una metodologia pròpia de la tecnologia, el disseny i l'enginyeria, que es pot usar també a les arts, per a portar a terme un projecte a partir d'unes circumstàncies i voluntats donades. Es caracteritza, entre altres coses, pel fet que mai no hi ha una única manera de fer ni d'arribar-hi, que es parteix d'una anàlisi de la situació, de l'objectiu i de les condicions, i que d'aquest avantprojecte general es va desenvolupant, implementant i detallant cada pas fins al final. Inclou també el manteniment i la desmantellament, és a dir, tot el seu cicle de vida.
El preprojecte o avantprojecte té en compte des de la idea inicial al desmantellament de la construcció, organització, producte o sistema, tenint en compte també usos secundaris, mals usos, possibles renovacions, canvis, incidències o mal funcionaments. Forçosament ha de complir totes les normatives vigents que hi siguin pertinents.
El mètode té en compte tots els usuaris al llarg de tot el cicle de vida, el medi ambient, la viabilitat i sostenibilitat econòmica i social, la qualitat, la traçabilitat, etc. El projecte pot ser una innovació o millora, una ampliació, una rèplica, etc. Requereix sobretot creativitat, enginy, capacitat analítica, flexibilitat, sentit comú, mirada crítica, coneixement tècnic i científic de diferents àrees i saber-los integrar per a arribar a una resposta adient a tots els requeriments, incloent els recursos de tota mena (materials, humans, etc.) i el temps.

## Vegeu també

* Procés tecnològic

## Enllaços externs

* Edu365 Realització de projectes educatius de batxillerat Arxivat 2007-05-09 a Wayback Machine. (català)
Viccionari
# Vergellus

El Vergellus fou un torrent que creuava pel camp de batalla de Cannes. En donen notícia Florus i Valeri Màxim que expliquen que el curs fou obstruït pels cossos dels soldats morts en la batalla (216 aC) i els cartaginesos el van poder creuar per damunt dels cadàvers que van fer de pont; aquesta circumstància és explicada també per altres escriptors però no donen el nom del torrent. Aquest torrent desaiguava probablement a l'Aufidius per la dreta, entre Cannes i Canusium, i probablement era quasi sec a l'estiu.

## Referències

* ↑ «Vergellus» (en francès). Encyclopédie de Diderot, 1 décembre 1765.
* ↑ Bunbury, Edward Herbert. «Vergellus». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# L'Espinal

«L'Espinal» té aquests significats:
* l'Espinal (Santa Maria d'Oló), masia al municipi de Santa Maria d'Oló (Moianès)
* l'Espinal (Castellar de la Ribera), indret al municipi de Castellar de la Ribera (Solsonès)
* l'Espinal (Agramunt), indret al municipi d'Agramunt (Urgell)
* l'Espinal (l'Ametlla de Mar), indret al municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre)
* Bassa de l'Espinal, bassa al municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre)
* Ca l'Espinal (Odèn), masia al municipi d'Odèn (Solsonès)
* Ca l'Espinal (Argentona), masia al municipi d'Argentona (Maresme)
* Coll de l'Espinal, collada al municipi de Castellar de n'Hug (Berguedà)
* Creu de l'Espinal, collada entre els municipis de Vallfogona de Ripollès i de Vidrà (Ripollès)
* Font de l'Espinal (Gavet de la Conca), font al municipi de Gavet de la Conca (Pallars Jussà)
* Font de l'Espinal (la Sénia), font al municipi de la Sénia (Montsià)
* Font de l'Espinal (Saldes), font al municipi de Saldes (Berguedà)
* Pla de l'Espinal (Sallent), indret entre els municipis de Castellnou de Bages i Sallent (Bages)
* Pla de l'Espinal (Fogars de Montclús), indret al municipi de Fogars de Montclús (Vallès Oriental)
* Pla de l'Espinal (Saldes), indret al municipi de Saldes (Berguedà)
* Serra de l'Espinal, serralada al municipi d'Agramunt (Urgell)
* Torrent de l'Espinal, curs fluvial del Bages
* Xaragall de l'Espinal, curs fluvial del Maresme
# Melcart

Melcart o Melicertes, també Melqart o Melkart, ("rei de la ciutat", Baal de Tir) era el déu principal de la ciutat fenícia de Tir. També fou un déu de gran importància a la colònia de Tir, Cartago. És el déu de la colonització i de la protecció dels viatges amb vaixell i se li atribueixen la civilització de les tribus salvatges de costes llunyanes, la fundació de colònies fenícies i la introducció de la llei i l'ordre entre els humans. En diverses restes arqueològiques, entre les quals destaquen les monedes, sovint se'l representa cavalcant un hipocamp. En l'era tardana de la civilització fenícia, també se'l considerava el déu del sol que es troba en unió amb les forces benigna i maligna del cel (Baal i Moloc), que alleuja l'hostilitat entre ambdós signes zodiacals i que, per tant, redueix l'efecte del fulgor solar i dels freds hivernals. És per això que en el seu altar havia de cremar permanentment un foc.
Cada dia, l'esquiva Astarte el segueix fins que ell la troba en un punt remot d'occident i es casen, matrimoni que duu la perdició de la dea i la transformà en la dolça Aixera. El seu temple, descrit i admirat per Heròdot, es trobava en un illot davant de la costa de Tir. Els grecs l'anomenaven Μελικέρτης (Mĕlĭkertēs) i el comparaven amb Hèrcules.
Un altre temple important del culte a Melcart es trobava a Cadis, més concretament a l'illot de Sancti Petri, en què, segons la llegenda, Aníbal feu el famós jurament d'odi etern als romans abans de marxar cap a Sagunt i iniciar la Segona Guerra Púnica, tot i que també hi ha qui creu que aquest jurament el va fer de petit a Cartago. Els almoràvits van destruir-lo l'any 1146, buscant-ne el tresor, i damunt hi van construir el castell de Sancti Petri.

## Referències

* ↑ «Melcart». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* (castellà) Sobre el temple de Melcart a l'illot de Sancti Petri de Cadis Arxivat 2006-03-04 a Wayback Machine.
# Jarrett Jack

Jarrett Jack (Fort Washington, Maryland, 28 d'octubre de 1983) és un jugador estatunidenc de bàsquet que juga als New York Knicks a la NBA. Fa 1,91 m i pesa 91 kg. Normalment ocupa la posició de base, encara que també pot jugar com a escorta gràcies a la seva capacitat anotadora (aquesta qualitat també li permet sortir junt amb els jugadors de la banqueta i ser el líder anotador de la segona unitat).
# Plectrohyla pokomchi

Plectrohyla pokomchi és una espècie de granota endèmica de Guatemala.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Acevedo, M., Smith, E. & Mendelson III, J. 2006. Plectrohyla pokomchi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 6 de gener de 2008.
# Museu Arqueològic de Níssiros

El Museu Arqueològic de Níssiros és un dels museus de Grècia. Se situa a Mandraki, la capital de Níssiros, una illa del Dodecanès.
Es troba en un edifici que va ser atorgat al Ministeri de Cultura de Grècia l'any 2001. Des de llavors s'han realitzat diverses obres per condicionar-lo perquè exercisca adequadament la seua funció com a museu. Es va reobrir al 2017.

## Col·leccions

Les col·leccions del museu inclouen objectes procedents de l'assentament de l'illa de Guialí, que es remunta al període neolític.
Una altra secció del museu alberga troballes dels períodes arcaic, clàssic i hel·lenístic, procedents de les necròpolis de l'antiga ciutat de Níssiros, entre les quals destaquen riques peces de ceràmica. En particular, les troballes d'una necròpoli del segle iv aC mostren que aquesta va ser una època pròspera a Níssiros.
D'altra banda, hi ha una sèrie de peces escultòriques entre les quals destaca una estela funerària amb un relleu d'una dona seguda, del segle iv aC, i un altre relleu amb soldats del segle ii aC. També hi ha nombroses inscripcions epigràfiques, algunes de caràcter religiós i d'altres de contingut polític. Al pati del museu hi ha unes grans peces escultòriques de marbre, així com pedestals i làpides.
També hi ha en una altra secció del museu troballes de les èpoques dels primitius cristians i dels períodes bizantí i postbizantí, com capitells, frescs i icones.

## Referències

* 1 2 Museu Arqueològic de Níssiros a la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: descripció (en grec)
* ↑ Níssiros: torna a obrir el museu arqueològic[1] (en grec)
# Museu Arqueològic de Paleòpoli d'Andros

El Museu Arqueològic de Paleòpoli d'Andros és un dels museu grec situat a Paleòpoli, antiga capital de l'illa d'Andros, pertanyent a l'arxipèlag de les Cíclades. Es troba en un edifici construït al 1981 i fou inaugurat el 2003.
Conté una sèrie de peces arqueològiques procedents de l'antiga capital d'Andros, Paleòpolis, sobretot del període clàssic, hel·lenístic i romà, així com d'altres jaciments de l'àrea que inclouen també peces prehistòriques.
N'hi ha escultures, relleus, inscripcions, eines, peces de ceràmica, monedes i joies. Entre els objectes més destacats hi ha un lleó funerari de marbre de grandària natural, datat de cap al 320 ae; una inscripció del s. I ae en una placa de marbre d'un himne a Isis del qual es conserven 178 versos; una estatueta de marbre del període hel·lenístic (de cap al s. III ae) d'Àrtemis, i un grup escultòric de marbre que representa Pegàs i Bel·lerofont, que s'ha datat d'entre els s. VI i V ae.

## Galeria d'imatges

* Fragment d'un sarcòfag àtic amb relleu d'Eros (?). Marbre, període romà, 150-175 d.C.
* Tors de lleó funerari (segle IV a. C.)
* Estela del marbre del període hel·lenístic amb inscripcions de decrets.
* Figureta de terracota (segle V a. C.)
* Joies d'or d'època romana.

## Referències

* ↑ Ministeri de Cultura de Grècia: Museu Arqueològic de Paleòpoli d'Andros: descripció. (en grec)
* ↑ Museu Arqueològic de Paleòpoli en la pàgina andros.travel. (en grec)
# Nertereanes

Els nertereanes (en llatí nertereanes, en grec antic Νερτερέανες) eren un petit poble germànic. Els menciona Claudi Ptolemeu en un període tardà, i diu que ocupaven una part de l'antic país del cats, a l'est de les muntanyes Abnoba.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Nertereanes». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 31 juliol 2021].
# Nikolo-Mikhàilovka

Nikolo-Mikhàilovka (en rus: Николо-Михайловка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 105 habitants. Pertany al districte rural de Iàkovlevski.

## Referències

* ↑ Законодательное Собрание Приморского края. Закон Приморского края № 161-КЗ от 14 ноября 2001 г «Об административно-территориальном устройстве Приморского края», в ред. № 148-КЗ от 8 ноября 2007 г.
# Museu Juan Barjola

El Museu Juan Barjola és un museu situat en la localitat asturiana de Gijón dedicat gairebé exclusivament a l'obra de Juan Barjola.
El museu va ser inaugurat el 16 de desembre de 1988 després de la donació per part del pintor de 104 obres corresponents als anys que van des del 1950 a 1988. És gestionat per la conselleria de cultura del Principat d'Astúries.

## Edifici

El museu té la seu en el Conjunt de la Trinitat, un edifici històric de quatre plantes.

## Exposició

L'exposició ocupa tres de les quatre plantes de l'edifici. La planta baixa està destinada a exposicions temporals. El recorregut es comença des de la tercera planta on estan situats els seus primers treballs, pertanyents a la dècada dels cinquanta. És contínua per la segona planta amb obres de la dècada dels setanta per a finalitzar en la primera planta amb quadres de la dècada dels vuitanta.
# Museu Juan Manuel Blanes

El Museu Juan Manuel Blanes (en castellà i oficialment, Museo de Bellas Artes Juan Manuel Blanes) és un museu d'art ubicat a Montevideo, la capital de l'Uruguai.
El museu, dedicat al pintor uruguaià del mateix nom, es troba al barri de Prado sobre l'Avenida Millán 4015, en un edifici construït el 1870 l'estil del qual evoca el Renaixement italià.
A més de les pintures de Blanes, hi ha obres d'altres artistes uruguaians com Pedro Figari, Álvaro Amengual, José Cuneo i Rafael Barradas, així també com d'artistes estrangers, entre ells Courbet i Vlaminick. L'edifici es troba envoltat per un gran parc on el 2001, amb motiu del 80è aniversari de l'ambaixada del Japó a Montevideo, es va inaugurar un jardí japonès.

## Instal·lacions

* Sala Juan Manuel Blanes - Exposició permanent: Juan Manuel Blanes (1830-1901).
* Sala Pedro Figari - Exposició permanent: Pedro Figari (1861-1938).
* Claustre per a esdeveniments especials, amb una excel·lent acústica.
* Llibreria i botiga - hall d'entrada (des de l'any 1993 gestionat per Amigos del Museo).
* Jardí Japonès - jardí japonès, fora del museu.

## Referències

* ↑ CV d'Amengual a arteuy.com.uy (castellà)

## Enllaços externs

* Informació detallada sobre el museu al lloc web de la Intendència Municipal de Montevideo Arxivat 2011-04-26 a Wayback Machine. (castellà)
* Informació sobre el Museu Municipal de Belles Arts Juan Manuel Blanes (castellà)
# Großer Arber

El Großer Arber és el nom en alemany (Gran Arber) de la muntanya més alta de la Selva de Bohèmia. Fa 1.456 m d'alt. En idioma txec rep el nom de Velký Javor. Es troba a Baviera, Alemanya fent frontera amb Txèquia.
El Großer Arber i els boscos fins Bayerisch Eisenstein són propietat del Príncep de Hohenzollern.
# Vimaladharmasurya II

Vimaladharmasurya II (Mahastana) fou rei de Uda Rata (1687-1707). Era fill de Raja Sinha II al que va succeir.
El rei Raja Sinha II veient que arribava la seva fi es va reunir amb els seus ministres a Hanguranketa, i els va presentar un fill que havia mantingut en secret, de nom Mahastana, al que va declarar el seu hereu; tot i la incredulitat dels ministres, li van haver de jurar fidelitat. El rei va morir el 25 de novembre de 1687; el 10 de desembre següent ambaixadors reials van arribar a Colombo per anunciar la successió de Mahastana al tron amb el nom de Vimaladharmasurya II.
Va convidar a 33 monjos de la Upasampada (ordre superior) de Siam i va establir l'alta ordenació que va ajudar a protegir el budisme
El maig de 1707 el rei Vimaladharmasurya II va pelegrinar durant set dies al Samanala Kanda per adorar la petjada de buda oferint al santuari un para-sol de plata; el rei va morir poc després, el 4 de juny de 1707 amb gran pesar popular i el va succeir el seu fill Sri Vira Parakrama Narendra Sinha o escurçat a Vira Narendra Sinha, de 17 anys.

## Notes

* ↑ segons Ceylon and the Hollanders, 1658-1796, per Paulus Edward Pieris, 1918, però 6 de desembre de 1687 segons Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911

## Referències

* Ceylon and the Hollanders, 1658-1796, per Paulus Edward Pieris, 1918
* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Jean-Pierre Munch

Jean-Pierre Munch (Estrasburg, 12 de juny de 1926 - Estrasburg, 17 d'octubre de 1996) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1951 i 1955, aconseguint 4 victòries, entre elles la París-Niça de 1953.

## Palmarès

* 1952
** 1r a la Nancy-Estrasburg
* 1953
** 1r de la París-Niça i vencedor de 2 etapes

## Enllaços externs

* Palmarès de Jean-Pierr Munch Arxivat 2018-06-12 a Wayback Machine. (italià)
* Fitxa a www.sitiodeciclismo.net (castellà)
# Melcherita

La melcherita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor de Geraldo Conrado Melcher (1924-2011), professor i cap del Departament d'Enginyeria de Mines i Petroli de l'Escola Politècnica de la Universitat de São Paulo, al Brasil, pels seus estudis pioners sobre les carbonatites de Jacupiranga.

## Característiques

La melcherita és un òxid de fórmula química Ba₂Na₂Mg[Nb₆O$_{19}$]·6H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015, sent publicada per primera vegada el 2018. Cristal·litza en el sistema trigonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del museu de geociències de l'Institut de Geociències de la Universitat de São Paulo (Brasil), amb el número d'espècimen: dr982.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Jacupiranga, situada a Cajati (São Paulo, Brasil), on es troba en forma de cristalls tabulars irregulars de fins a 200 μm, en cavitats a les carbonatites. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Melcherite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 desembre 2021].
# 2-Etoxinaftalè

El 2-etoxinaftalè, també anomenat èter etil 2-naftílic o bromelia, és un compost orgànic que s'empra com a ingredient en perfumeria.

## Síntesi

La producció es pot fer mitjançant la síntesi d'èters de Williamson a partir de naftolat de sodi amb bromoetà o sulfat de dietil, o bé mitjançant la reacció del 2-naftol amb etanol i àcid sulfúric.

## Compostos relacionats

* 2-Metoxinaftalè
# Pithecopus nordestinus

Pithecopus nordestinus és una espècie de granota de la família dels hílids. És endèmica del Brasil. Va ser descrit com Phyllomedusa nordestina el 2006 per Caramaschi i reclassificat en el gènere Pithecopus el 2016.
És una granota arbòria. Mesura uns 3,0 a 4,0 cm de llarg i és majoritàriament de color verd llimona, que cobreix tota l'esquena, de color blanc a l'abdomen i taronja amb ratlles negres a les parts interiors de les potes. posterior i davanter. Poden practicar mimetisme, adquirint diferents tonalitats de verd fins i tot al marró, segons la superfície on s'estan. Per això són pràcticament invisibles per als depredadors.
Aquesta granota d'arbre se sol mantenir com a afició a tot el món, on popularment se'ls anomena granotes micos. Al Brasil, la seva creació encara està prohibida per les agències governamentals.

## Distribució

El nord-est del Brasil al sud del riu São Francisco des de Sergipe, Bahia, i fins al nord-est de Goiás i el centre de Minas Gerais; una població aparentment aïllada al municipi d'Aracruz, estat d'Espirito Santo, Brasil.
Espècie recent, no hi ha prou data per a avaluar el seu estat de conservació. Com altres Pithecopus, són sovint l'objectiu de la biopirateria.

## Referències

* ↑ Caramaschi, Ulisses «Redefinição do grupo de Phyllomedusa hypochondrialis, com redescrição de P. megacephala (Miranda-Ribeiro, 1926), revalidação de P. azurea Cope, 1862 e descrição de uma nova espécie (Amphibia, Anura, Hylidae)». Amphibians and reptiles of Brazil., 2006.
* ↑ Duellman, William E.; Marion, Angela B.; Hedges, S. Blair «Phylogenetics, classification, and biogeography of the treefrogs (Amphibia: Anura: Arboranae)». Zootaxa, 4104, 1, 19-04-2016, pàg. 1. DOI: 10.11646/zootaxa.4104.1.1. ISSN: 1175-5334.
* ↑ de Freitas, Marco Antonio; Silva, Thais F. S.. A herpetofauna das caatingas e áreas de altitudes do nordeste Brasileiro. Pelotas, RS: USEB, 2007. ISBN 978-85-89985-03-1.
* ↑ Frost, Darrel R. «Pithecopus nordestinus (Caramaschi, 2006)» (en anglès). Amphibian Species of the World, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
* ↑ Angulo, Ariadne «Pithecopus nordestinus» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2016. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2016-3.RLTS.T135878A107298562.en.
* ↑ Suzart, Rogério. «Linda Phyllomedusa nordestina!» (en portuguès). BioAquaBrasil:, 08-08-2008. [Consulta: 22 desembre 2022].