OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bossell

«Bossell» té aquests significats:
* Bossell (nàutica), dispositiu consistent en diverses politges. Els bocells dobles tenen dues politges, mentre que els de tres i quatre politges s'anomenen ternals i quadernals, respectivament.
* Bossell (arquitectura), motllura dels bassaments de les columnes.
* Bossell (eina), un tipus de ribot emprat en fusteria.
# Pere-Pasqual Moles i Corones

Pere Pascual Moles i Corones (València, 1741 - Barcelona, 1797) fou un gravador valencià, primer director de l'Escola de la Llotja.

## Biografia

Deixeble de Josep Vergara i de Josep Camaron, després cursà estudis a la nova Reial Acadèmia de Santa Bàrbara de València. Fou també deixeble de Francesc Tramulles, a Barcelona. Instal·lat a Barcelona, el 1762 esdevingué gravador de la Junta de Comerç i participà com a gravador en la magna obra Máscara Real (1764), que li val ser acadèmic supernumerari de San Fernando. Amplià estudis a París, pensionat per la Junta (1766-74). Esdevindria aleshores el fundador de l'Escola Gratuïta de Disseny, germen de l'escola oficial de Belles Arts barcelonina, patrocinada per la Junta de Comerç, i que obrí el 1775, instal·lada a l'edifici de la Casa Llotja de Mar. A part de consolidar l'escola i de posar les bases del seu futur Museu de l'Acadèmia, que esdevindria el primer museu d'art de Catalunya -actualment a la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, continuà exercint com a excel·lent gravador de traducció en tècnica calcogràfica. Col·laborà intensament en la il·lustració de les Memorias históricas d'Antoni de Capmany, des del 1779. Després d'un breu període de desequilibri mental, poc advertit pels que l'envoltaven, se suïcidà tirant-se per una finestra de l'escola, que dirigí fins a la seva mort.

## Bibliografia

* Subirana i Rebull, Rosa Maria. Pasqual Pere Moles i Corones. València 1741 - Barcelona 1797. Barcelona: Biblioteca de Catalunya, 1990.

## Referències

* ↑ «Pere-Pasqual Moles i Corones». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Quílez i Corella, Francesc Miquel. «Introducció». A: Bonaventura Bassegoda. Col·leccionistes, col·leccions i museus. Barcelona: UdL, UAB, UdG i MNAC, 2007, p. 19 (Memoria Artium). ISBN 978-84-8043-174-3.
* ↑ Quílez i Corella, Francesc Miquel. «Introducció». A: Bonaventura Bassegoda. Col·leccionistes, col·leccions i museus. Barcelona: UdL, UAB, UdG i MNAC, 2007, p. 23-24 (Memoria Artium). ISBN 978-84-8043-174-3.
# Bosquerola de Puerto Rico

La bosquerola de Puerto Rico (Setophaga adelaidae) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita matolls i boscos de Puerto Rico.

## Referències

* ↑ «Bosquerola de Puerto Rico». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Perlodinella microlobata

Perlodinella microlobata és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1912. Coll. Zool. Selys. 4(1):28.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Wu, C.F., 1938. Bull. Pek. Soc. Nat. Hist. 13(1):55.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Brinck, 1954. Opusc. Entomol. Suppl. 19(2/3):190-201.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:389.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:237.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlodidae Species Listing Arxivat 2010-08-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Perloïdeus

Els perloïdeus (Perloidea) són una superfamília d'insectes de l'ordre dels plecòpters. El caràcter més important dels perloïdeus és la presència d'un palp labial que es va tornant més estret envers la punta. Aquest grup té una distribució gairebé mundial, tot i que tendeix a evitar les zones desèrtiques.
La majoria de perloïdeus han desenvolupat estratègies per fer que els seus ous quedin enganxats al fons dels rius i rierols on els ponen, incloent-hi tant adaptacions morfològiques pels ous com adaptacions conductuals per part de les femelles.

## Referències

* ↑ Isobe, Yu; Yoshimura, M.; Oishi, T.. «Stonefly Eggs in the Sandy Shore and the Ecological Importance of an Ovoid Egg in a Mountain Stream». A: F. Richard Hauer, Robert Newell, Jack Stanford. International Advances in the Ecology, Zoogeography, and Systematics of Mayflies and Stoneflies (en anglès). edició il·lustrada. University of California Press, 2008. ISBN 9780520098688.
# Partit Nacional Democràtic Angolès

El Partit Nacional Democràtic Angolès (Partido Nacional Democrático Angolano) és un partit polític d'Angola. El president del partit és Geraldo Pereira João da Silva i el secretari general és Pedro João António. A les eleccions generals d'Angola de 1992 va donar suport al candidat presidencial independent Daniel Chipenda (ex militant del MPLA i del FNLA) i va obtenir un escó a l'Assemblea Nacional d'Angola.
El 1997, el grup va passar a través d'alguns conflictes interns, en el moment de la seva primera conferència nacional. La seva candidatura a les eleccions legislatives d'Angola de 2008 fou rebutjada.

## Referències

* ↑ Eleitos delegados ao I congresso do PNDA, ANGOP, 28 de febrer de 2012
* ↑ PNDA apresenta este mês calendário eleitoral alternativo, ANGOP, 14 de setembre de 2004
* ↑ Lista integral dos candidatos do PNDA
# Partit Nacional Democràtic Àfar

Partit Nacional Democràtic Àfar (Afar National Democratic Party ANDP) és un partit polític d'Etiòpia que governa la regió Àfar unit a l'Organització Popular Democràtica dels Àfars.
Després de les eleccions del 1995 guanyades per l'Organització Popular Democràtica dels Àfars sense majoria, el Front d'Alliberament Àfar va conservar el poder; els partits d'oposició (el Front Nacional d'Alliberament Àfar ANLF, una facció de l'ALF, el Moviment Nacional Democràtic Àfar ANDM i algun menor) que havien pres part a les eleccions del 1995, es van agrupar en una aliança que va agafar el nom d'ANDP (Partit Nacional Democràtic Àfar) dirigit per Mohammed Yoyyo (cap del ANLF) i que va fer aliança amb l'APDO (que va aconseguir llavors la presidència regional). El 1998 es va fer un acord general i quatre partits van acordar unir-se en una sola organització: l'APDO, l'ANDM), el ALF (una facció) i l'ARDUF (Afar National Revolutionary Democratic Front). La unitat mai es va concretar i almenys una part de l'ARDUF es va mantenir com organització separada, mentre els altres mantenien l'aliança sota una sola bandera. L'aliança APDO/ANDP ha dominat les eleccions regionals del 2000, 2005 i 2010.

## Referències

* Yasin Mohamed Yasin, Political History of the Afar in Ethiopia and Eritrea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Brachychloa

Brachychloa és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

A juny de 2024, el gènere el formen 2 espècies acceptades:
* Brachychloa fragilis S.M. Phillips.
* Brachychloa schiemanniana (Schweick.) S.M. Phillips.

## Referències

* ↑ «Brachychloa S.M.Phillips» (en anglès). [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ «Brachychloa S.M.Phillips | Plants of the World Online | Kew Science» (en anglès). [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ «WFO Plant List | World Flora Online - Brachychloa S.M.Phillips». [Consulta: 9 octubre 2024].
# Pic de l'Estanyet

El Pic de l'Estanyet és una muntanya termenal entre la Torre de Cabdella, dins del seu terme primitiu, i la Vall de Boí (a l'antic terme de Barruera), i, per tant, entre les comarques del Pallars Jussà i de l'Alta Ribagorça.
Forma part de la carena que delimita tot el sector nord del terme municipal de la Torre de Cabdella; en aquest cas, pel nord-oest. Té al seu nord lo Pessó Petit, al seu sud-est lo Castell de Rus i a llevant, el Tuc de la Mina.
Li dona nom l'estany que té just al seu nord-oest, en terme de la Vall de Boí, l'Estanyet de la Comarqueta.

## Vegeu també

* Estany Conca

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pic de l'Estanyol

El Pic de l'Estanyol, és una muntanya de 2.575,9 metres d'altitud situada en el límit dels termes comunal de Porta i de Portè, tots dos de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Està situat a l'extrem nord del terme de Porta i al sud-oest del de Portè, al nord del Pic de Fontfreda, a ponent del Roc de les Ombres i al sud de la Coma de l'Estanyol.
És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme de la zona dels Pirineus entre Andorra i l'Alta Cerdanya.

## Referències

* ↑ El Pic de l'Estanyol en els ortofotomapes de l'IGN
# Branca (desambiguació)

«Branca» té aquests significats:
* Branca d'un arbre, arbust o mata
* Branca d'una família, família eixida d'un tronc comú
* Branca legislativa, branca del govern que s'encarrega de crear i aprovar lleis
* Branca executiva, branca del govern que s'encarrega d'implementar o executar la llei
* Branca judicial, branca del govern que s'encarrega de resoldre les disputes legals
* Branca asimptòtica de les gegants, estadi de l'evolució estel·lar
* Branca horitzontal, estadi de l'evolució estel·lar
* Revista Branca, revista en català de creació de textos narratius heterogenis

## Vegeu també

* Branques de l'escoltisme
Viccionari
# Ca l'Alsina (Cervera)

Ca l'Alsina és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa plurifamiliar entre mitgeres amb dues façanes. Consta de planta baixa i tres plantes superiors. Coberta de teula àrab amb cornisa. La façana plana de composició simètrica, està arrebossada. Les voltes estan formades per pilars cilíndrics de pedra de base i capitell de pedra, jàsseres i bigues de fusta.

## Referències

* ↑ «Ca l'Alsina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Hoplobatrachus

Hoplobatrachus és un gènere de granotes de la família Ranidae.

## Taxonomia

* Hoplobatrachus chinensis (Osbeck, 1765).
* Hoplobatrachus crassus (Jerdon, 1854).
* Hoplobatrachus occipitalis (Günther, 1858).
* Hoplobatrachus tigerinus (Daudin, 1802).

## Referències

* IUCN (anglès)
# Hoplobatrachus tigerinus

Hoplobatrachus tigerinus és una espècie de granota que viu al sud-est d'Àsia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Padhye, A., Manamendra-Arachchi, K., de Silva, A., Dutta, S., Shrestha, T.K., Bordoloi, S., Papenfuss, T., Anderson, S., Kuzmin, S., Khan, M.S. & Nussbaum, R. (2004). Hoplobatrachus tigerinus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 22 d'abril del 2008 (en anglès). IUCN
# Hinesburg

Hinesburg és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 4.340 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hinesburg tenia 4.340 habitants, 1.596 habitatges, i 1.174 famílies. La densitat de població era de 42,1 habitants per km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,9% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 36,5% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 5,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.788 $ i la renda mediana per família de 54.836 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.000 $ mentre que les dones 24.107 $. La renda per capita de la població era de 22.230 $. Entorn del 2,3% de les famílies i el 3,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Hinesburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hinesburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ca l'Estrany (Palau de Santa Eulàlia)

Ca l'Estrany és una obra de Palau de Santa Eulàlia (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres situat a cinquanta metres de l'església de Santa Eulàlia. Aquesta casa té dues façanes una de les quals té una porta allindada amb un escut a la llinda i una finestra al primer pis amb motius florals tant a la a llinda com a l'ampit. L'altra façana ha estat totalment rehabilitada i han desaparegut els elements que podien ser d'interès. Tot l'edifici està remolinat fet que no permet veure el parament original.

## Referències

* ↑ «Ca l'Estrany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 maig 2020].
# Ca l'Estudiant

Ca l'Estudiant, Can Serracanta o Ca n'Ensesa, és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat).

## Descripció

Es tracta d'una masia de planta basilical estructurada en tres cossos. El cos central posseeix planta baixa, pis i golfes, amb coberta a dues aigües. Els laterals, sense golfes, tenen la coberta a un vessant. La façana, originàriament simètrica, ha sofert intervencions. A més s'han afegit nous annexos tot modificant la seva imatge. Té un revestiment d'estuc blanc.

## Història

És un edifici possiblement anterior al segle XVIII; tot i que no hi ha documentació. L'única referència històrica de la casa la dona el rellotge de sol de la façana principal que té la inscripció "Casa Ensesa. Ave Maria Pura 1761", però és d'una restauració tardana. El 1870 surt en un plànol amb el nom de Ca l'Estudiant. Després s'ha conegut com a Can Serracanta, nom del seu propietari. L'any 1950 la va comprar Joaquim Ensesa.

## Referències

* ↑ «Ca l'Estudiant - Can Serracanta - Can Ensesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r maig 2012].
* ↑ «Ca l'Estudiant; edificis annexos; era, zona enjardinada i bassa». Inventari del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental d'Esplugues de Llobregat p. 99-102. Diputació de Barcelona. [Consulta: 7 maig 2012].
# Perelloner

El perelloner (Pyrus spinosa) és una espècie de planta dins el mateix gènere que la perera (Pyrus); és un arbret o arbust caducifoli molt ramificat i espinós.

## Descripció

Pot arribar a fer 6 m d'alt i sovint té un aspecte arbustiu. És un arbret espinós de capçada irregular i amb les gemmes i els branquillons joves tomentosos.
Les seves fulles són el·líptiques, de 3 a 7 cm, enteres o formades per tres lòbuls poc pronunciats. Les flors són blanques i apareixen de març a abril.
El fruit (perelló) és globulós d'1 a 3 cm de diàmetre, de forma de pera arrodonida, de color groga a marró i porta les restes del calze. Acostuma a fructificar entre els mesos de setembre i octubre.

## Hàbitat i distribució

És originari de la conca de la Mediterrània (submediterrània). Als Països Catalans n'hi ha tan sols al Principat de Catalunya en bardisses poc humides a partir de 100 m i fins a 1.050 m d'altitud.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbres dels Països Catalans. 3a edició. Barcelona: Pòrtic Natura, 1994, p. 112-113. ISBN 84-7306-390-2.
* 1 2 Panareda, Josep Maria. Els arbres silvestres de Catalunya. Brau Edicions, juny de 2019, p. 76. ISBN 9788415885856.
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya» (en català). [Consulta: 28 abril 2016].
# Hori

Sewadjkare Hori fou un faraó de la dinastia XIII d'Egipte. El seu nom de tron fou Sewadjkare i el seu nom Sa Ra fou Hori. Algunes vegades és esmentat com a Hor II. El papir de Torí diu que va regnar un any o cinc anys. La datació és complicada com que hi ha almenys dos altres reis amb el mateix prenom Swadjkare.

## Referències

* ↑ Schneider, Thomas. Lexikon der Pharaonen : die altägyptischen Könige von der Frühzeit bis zur Römerherrschaft [Lèxic dels faraons: el reis de l'antic Egipte de l'inici fins a l'ocupació romana]. Zürich: Artemis, 1994. ISBN 3-7608-1102-7.
* ↑ Ryholt, Kim. The political situation in Egypt during the Second Intermediate Period, c. 1800-1550 B.C. (en anglès). Copenhaguen: Carsten Niebuhr Institute of Near Eastern Studies, Universitat de Copenhaguen, 1997, p. 71. ISBN 87-7289-421-0.
* ↑ Beckerath, Jürgen von. Untersuchungen zur politischen Geschichte der Zweiten Zwischenzeit in Ägypten (en alemany). Glückstadt: J.J. Augustin, 1964.
# Bòbila de Bellamar

La Bòbila de Bellamar és una antiga fàbrica de Calafell (Baix Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La bòbila de Bellamar és una edificació de planta rectangular amb els extrems semicirculars, l'eix de la qual correspon a l'est-oest. A l'interior hi ha una cambra amb volta de canó que, com un túnel, es desenvolupa al voltant d'un nucli. Als murs exteriors, a excepció de l'extrem oest, hi ha una successió de portes d'arc escarser que comuniquen directament amb l'esmentada cambra. Els murs exteriors són fets, per la seva cara exterior, amb maçoneria unida amb fang (hi ha restes d'un revestiment fet amb calç i sorra fina), a excepció dels arcs de les obertures que són fets amb maons col·locats a sardinell units amb morter i, per la cara interior, amb peces de maó massís col·locats en sec. Amb aquest mètode són construïts la volta i el mur del nucli. A la volta hi ha una successió de tres fileres d'obertures de forma rectangular. A la part inferior del mur del nucli hi ha unes petites obertures d'arc escarser. La coberta de l'edificació és plena d'herbes i matolls.
Actualment, la bòbila només conserva el forn. Es tracta d'un forn Hoffmann, del qual es manté gairebé intacta la cambra de combustió. L'estructura superior, on es trobava la maquinària que introduïa el carbó a la cambra de combustió a través d'unes obertures d'uns 20 cm de diàmetre practicades a la volta d'aquesta, ha totalment desaparegut. Aquesta maquinària consistia en uns dipòsits de ferro verticals, d'uns 30 cm de diàmetre i 80 cm d'alçada, els quals tenien una obertura a la part inferior que es tapava amb una tapadora que s'obria i es tancava deixant caure cada cop una quantitat de carbó que mantenia encès el foc de la cambra de combustió.

## Referències

* 1 2 «Bòbila de Bellamar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2016].
# Brillantor (desambiguació)

«Brillantor» té aquests significats:
* Brillantor, claredat aparent i relativa d'objectes il·luminats o lluminosos captada per l'ull humà
* Brillantor superficial, en astronomia, brillantor aparent d'objectes astronòmics.
* Lluïssor (geologia), en mineralogia, forma de reflectir la llum que té una gemma o qualsevol mineral.
* Lluminositat, en física, quantitat de flux lluminós que emet una font de llum.
* Luminància, intensitat lumínica emesa per la pantalla
# Brillecourt

Brillecourt és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 87 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Brillecourt era de 87 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 16 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 39 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 39 habitatges eren cases. Dels 34 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 1 en tenia tres, 9 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Brillecourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 54 persones, 44 eren actives i 10 eren inactives. De les 44 persones actives 41 estaven ocupades (24 homes i 17 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 10 persones inactives 2 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de transport i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Brillecourt hi havia 10 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 468 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Brillecourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Brillecourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Història eclesiàstica (Eusebi)

La Història eclesiàstica o Història de l'Església (en grec Ἐκκλησιαστικὴ ἱστορία) és un llibre escrit per Eusebi de Cesarea que abasta des dels començaments de l'Església fins al 324.
És sobretot una col·lecció valuosa de fets i documents dels inicis de l'Església, recollits amb un notable sentit crític. La seva intenció és apologètica, ja que es proposa presentar les llistes de bisbes de les seus principals, els testimonis de la tradició i els heretges, els càstigs de Déu als jueus, el martiri i la persecució dels primers cristians, seguit per la victòria de l'Església. La Història eclesiàstica va tenir un gran èxit i va ser un llibre molt conegut tant a Orient com a Occident. És una font prou bona, de les millors existents, per conèixer l'antiguitat dels cristians.
El contingut consisteix en:
* Llibre I: introducció detallada sobre Jesucrist
* Llibre II: la història de l'època apostòlica, des de la caiguda de Jerusalem fins a Tit
* Llibre III: l'època després de Trajà
* Llibres IV i V: el segle ii
* Llibres VI: el període de Septimi Sever a Deci
* Llibres VII i VIII: historial de les persecucions sota el regnat de Dioclecià
* Llibre IX: història de la victòria de Constantí sobrer Maxenci a Occident i sobre Maximí Daia a Orient
* Llibre X: el restabliment de les congregacions i la rebel·lió i conquesta de Licini.

## Referències

* ↑ Wright, William (ed.). The ecclesiastical history of Eusebius in Syriac. Cambridge: Cambridge University Press, 1898, p. VI-XI.