OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Petits grans amics

Petits grans amics (títol original en francès, Quand tu seras grand) és una pel·lícula de comèdia dramàtica francobelga dirigida per Andréa Bescond i Éric Métayer, estrenada el 2023. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Vincent Macaigne: Yannick
* Aïssa Maïga: Aude
* Évelyne Istria: Gigi
* Christian Sinniger: Yvon
* Kristen Billon: Brieuc
* Marie Gillain: Élisa
* Carole Franck: Nelly
* Éric Métayer: director de la residència
* Bernard Bloch: Gérard
* François Alu: Jean-Yves
* Clément Ducol: Juanito
* Stéphane Brel
* Andréa Bescond: neta d'un resident

## Referències

* ↑ «Quand tu seras grand: Les critiques presse» (en francès). AlloCine. [Consulta: 25 juliol 2023].
* ↑ «"Quand tu seras grand" : Vincent Macaigne et Aïssa Maïga dans un Ehpad tragi-comique accueillant des enfants» (en francès), 25-04-2023. [Consulta: 25 juliol 2023].
* ↑ «Petits grans amics». Cinema en català.
* ↑ «Petits grans amics». Goita què fan, ara!. [Consulta: 1r desembre 2023].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Phloeomys cumingi

Phloeomys cumingi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de les Filipines, on viu a altituds d'entre 0 i 900 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos de plana pertorbats. Està amenaçat per la caça i la destrucció del seu medi. Aquest tàxon fou anomenat en honor del naturalista i conquiliòleg britànic Hugh Cuming.

## Referències

* ↑ Heaney, L. et al. Phloeomys cumingi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 13 gener 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 92. ISBN 978-0801893049.
# Calice al Cornoviglio

Calice al Cornoviglio és un comune (municipi) de la província de La Spezia, a la regió italiana de la Ligúria, situat uns 70 km al sud-est de Gènova i uns 11 km al nord de La Spezia.
Limita amb els municipis de Beverino, Follo, Mulazzo, Podenzana, Rocchetta di Vara i Tresana.
Calice al Cornoviglio té les següents frazioni: Borseda, Bruscarolo, Castello di Calice (seu de l'ajuntament), Madrignano, Santa Maria i Usurana.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució demogràfica de Calice al Cornoviglio entre 1861 i 2001
# Calico Rock

Calico Rock és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 991 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Calico Rock tenia 991 habitants, 428 habitatges, i 264 famílies. La densitat de població era de 106,9 habitants/km².
Dels 428 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,8% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 38,3% no eren unitats familiars. En el 35,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 22,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.200 $ i la renda mediana per família de 31.328 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.833 $ mentre que les dones 18.125 $. La renda per capita de la població era de 14.305 $. Entorn del 20,2% de les famílies i el 26,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Calico Rock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Calico Rock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hibbingita

La hibbingita és un mineral de la classe dels halurs que pertany al grup de l'atacamita. Rep el seu nom de la localitat de Hibbing, a Minnesota (Estats Units), la seva localitat tipus.

## Característiques

La hibbingita és un halur de fórmula química Fe₂$^{2+}$(OH)₃Cl. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1991. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És soluble en aigua i en etanol.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hibbingita pertany a «03.DA: Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Cu, etc., sense Pb» juntament amb els següents minerals: atacamita, melanotal·lita, botallackita, clinoatacamita, kempita, paratacamita, belloïta, herbertsmithita, kapellasita, gillardita, haydeeïta, anatacamita, claringbul·lita, barlowita, simonkol·leïta, buttgenbachita, connel·lita, abhurita, ponomarevita, anthonyita, calumetita, khaidarkanita, bobkingita, avdoninita i droninoïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al complex Duluth de la localitat de Hibbing, al comtat de St. Louis de Minnesota, als Estats Units. També als Estats Units ha estat descrita als estats de Geòrgia, Oregon i Texas. També ha estat trobada a Mèxic, Canadà, Rússia, República Txeca, Alemanya, Dinamarca i Finlàndia.

## Referències

* ↑ «Hibbingite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 novembre 2017].
# Heinrich Krippel

Heinrich Krippel (Viena, 27 de setembre de 1883 - Viena, 5 d'abril de 1945) fou un escultor, pintor, calcògraf i dibuixant austríac. Es va formar a l'Acadèmia de Belles Arts de Viena entre el 1904 i el 1909. És l'autor de les estàtues monumentals de Mustafà Kemal Atatürk que hi ha repartides per tot Turquia.

## Obres més destacades

* Monument a Atatürk, Punta del Serrallo, Istanbul (1926)
* Monument a Atatürk, Konya (1926)
* Monument a la Victòria, Ankara (1927)
* Estàtua d'Honor, Samsun (1932)
* Monument al Gran Triomf, Afyonkarahisar (1936)
* Estàtua sedent d'Atatürk, Ankara (1938)

## Referències

* 1 2 «Heinrich Krippel» (en turc i alemany). WebCite + Goethe-Institut. Arxivat de l'original el 2020-07-18. [Consulta: 3 agost 2014].
# Piculives

Josep Bosch i Puy, conegut artísticament com a Piculives (Arbúcies, 1937 - Girona, 1998) fou un escultor, pintor i dibuixant autodidacte català.

## Biografia

Des dels seus inicis va desenvolupar una carrera artística molt lligada a la pedra i als elements de la natura, a la qual es va sentir fortament lligat. Amb una formació totalment autodidacta, Piculives treballà el dibuix, la pintura i l'escultura.
L'artista sempre va viure en contacte amb la natura i les primeres matèries, tots ells elements que va utilitzar en la mateixa construcció dels instruments i equipaments a l'hora de realitzar l'obra d'art.
En la seva mort, la ciutat de Girona va dedicar-li un carrer amb el seu nom.

## Obra

La seva obra es caracteritza per les formes arrodonides, els volums suaus i les línies sinuoses; i els seus temes tenen una forta càrrega simbòlica lligada sovint a la terra i la dona com a símbols de fertilitat i de renovació constant del cicle natural.
Té una obra prolífica i es mostra en diverses exposicions realitzades a Girona, Arbúcies, Llagostera o Puigcerdà. El treball artístic de Piculives ha quedat plasmat també en diverses obres públiques: La majordoma de Sant Narcís al Passeig arqueològic de Girona, L'atleta còsmic a les instal·lacions del GEiEG de Sant Ponç (Girona) i Homenatge a Pau Casals a Girona, La dama de l'Estany a Banyoles, La dama de la Garrotxa a Mieres, Sant Martí a Sant Martí de Llémena, El pagès a Amer, La Creu de Vulpellac, El drac i L'esperit dels camins, dues obres situades al terme municipal d'Oix.
El 1999 es va crear l'Associació d’amics d’en Piculives, i el 2020 l'Arxiu Municipal de Girona va encarregar la catalogació de la seva obra a la Glòria Granell.

## Citacions

* 1 2 Granell, Glòria Quan tot és veritat. Biografia artística de Josep Bosch Puy, Piculives (1937-1998). Editorial Gavarres i Fundació Valvi, 2023.
* ↑ «Piculives, personatge de llegenda». El Punt Avui, 12-12-2023. [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ «Piculives. Servei de Gestió Documental, Arxius i Publicacions de l'Ajuntament de Girona». Ajuntament de Girona. [Consulta: 22 desembre 2023].

## Vegeu també

* Llista de l'art públic de Girona

## Enllaços externs

* "Art al carrer", Ajuntament de Girona
* Piculives, art i vida. Glòria Granell, Revista de Girona, Nº 253, 2009, págs. 48-52
* En Piculives
# Pilota d'Or 1968

El premi Pilota d'Or 1968, atorgat al millor futbolista europeu de l'any, a criteri d'un panell de periodistes esportius d'arreu dels territoris membres de la UEFA, fou entregat a George Best el 24 de desembre de 1968.
Best va ser el primer nacional nord-irlandès a guanyar el premi. Va ser el tercer jugador del Manchester United FC a guanyar el trofeu després de Denis Law (1964) i Bobby Charlton (1966).

## Classificació

| Posició | Nom | Club | Nacionalitat | Punts |
| 1 | George Best | Manchester United FC | Irlanda del Nord | 61 |
| 2 | Bobby Charlton | Manchester United FC | Anglaterra | 53 |
| 3 | Dragan Džajić | Estrella Roja de Belgrad | Iugoslàvia | 46 |
| 4 | Franz Beckenbauer | Bayern de Múnic | RFA | 36 |
| 5 | Giacinto Facchetti | Inter de Milà | Itàlia | 30 |
| 6 | Gigi Riva | Cagliari Calcio | Itàlia | 22 |
| 7 | Amancio | Reial Madrid | Espanya | 21 |
| 8 | Eusébio | SL Benfica | Portugal | 15 |
| 9 | Gianni Rivera | AC Milan | Itàlia | 13 |
| 10 | Jimmy Greaves | Tottenham Hotspur FC | Anglaterra | 8 |
| 10 | Pirri | Reial Madrid | Espanya | 8 |
| 12 | Antal Dunai | Újpest FC | Hongria | 7 |
| 12 | Willi Schulz | Hamburger SV | RFA | 7 |
| 14 | Georgi Asparuhov | Levski Sofia | Bulgària | 6 |
| 14 | Albert Shesternyov | CSKA Moscou | Unió Soviètica | 6 |
| 16 | Ove Kindvall | Feyenoord | Suècia | 5 |
| 17 | Flórián Albert | Ferencvárosi TC | Hongria | 4 |
| 17 | Sandro Mazzola | Inter de Milà | Itàlia | 4 |
| 17 | Lajos Szűcs | Ferencvárosi TC | Hongria | 4 |
| 20 | Johan Cruyff | AFC Ajax | Països Baixos | 3 |
| 20 | Gerd Müller | Bayern de Múnic | RFA | 3 |
| 22 | Jack Charlton | Leeds United FC | Anglaterra | 2 |
| 22 | Bobby Moore | West Ham United FC | Anglaterra | 2 |
| 24 | Alan Ball | Everton FC | Anglaterra | 1 |
| 24 | Ferenc Bene | Újpest FC | Hongria | 1 |
| 24 | Angelo Domenghini | Inter de Milà | Itàlia | 1 |
| 24 | Mirsad Fazlagić | Sarajevo | Iugoslàvia | 1 |
| 24 | Tommy Gemmell | Celtic FC | Escòcia | 1 |
| 24 | Jimmy Johnstone | Celtic FC | Escòcia | 1 |
| 24 | Murtaz Khurtsilava | Dinamo Tbilisi | Unió Soviètica | 1 |
| 24 | Ivica Osim | Željezničar | Iugoslàvia | 1 |
| 24 | Louis Pilot | Standard Liège | Luxemburg | 1 |

## Referències

* ↑ «European Footballer of the Year ("Ballon d'Or") 1968». RSSSF, 25-06-2005. Arxivat de l'original el 18 gener 2009. [Consulta: 13 gener 2009].
* ↑ «European Footballer of the Year ("Ballon d'Or")». RSSSF, 18-12-2008. Arxivat de l'original el 16 gener 2009. [Consulta: 13 gener 2009].

## Enllaços externs

* France Football Web oficial
# Pilota d'Or 1965

El premi Pilota d'Or 1965, atorgat al millor futbolista europeu de l'any, a criteri d'un panell de periodistes esportius d'arreu dels territoris membres de la UEFA, fou entregat a Eusébio el 28 de desembre de 1965.
Eusébio va ser el primer portuguès en rebre el premi, i és encara l'únic jugador del SL Benfica que l'ha guanyat mai.

## Classificació

| Posició | Nom | Club | Nacionalitat | Punts |
| 1 | Eusébio | SL Benfica | Portugal | 67 |
| 2 | Giacinto Facchetti | Inter de Milà | Itàlia | 59 |
| 3 | Luis Suárez | Inter de Milà | Espanya | 45 |
| 4 | Paul Van Himst | RSC Anderlecht | Bèlgica | 25 |
| 5 | Bobby Charlton | Manchester United FC | Anglaterra | 19 |
| 6 | Flórián Albert | Ferencvárosi TC | Hongria | 14 |
| 7 | Gianni Rivera | AC Milan | Itàlia | 10 |
| 8 | Georgi Asparuhov | Levski Sofia | Bulgaria | 9 |
| 8 | Sandro Mazzola | Inter de Milà | Itàlia | 9 |
| 8 | Valery Voronin | Torpedo Moskva | Unió Soviètica | 9 |
| 11 | Denis Law | Manchester United FC | Escòcia | 8 |
| 12 | Karl-Heinz Schnellinger | AS Roma AC Milan | RFA | 6 |
| 13 | Jim Baxter | Rangers FC Sunderland AFC | Escòcia | 5 |
| 13 | Ferenc Puskás | Reial Madrid | Espanya | 5 |
| 15 | Mario Corso | Inter de Milà | Itàlia | 3 |
| 15 | Lev Yashin | Dynamo Moscow | Unió Soviètica | 3 |
| 17 | Amancio | Reial Madrid | Espanya | 2 |
| 17 | Franz Beckenbauer | Bayern de Múnic | RFA | 2 |
| 17 | Ferenc Bene | Újpest FC | Hongria | 2 |
| 17 | Mário Coluna | SL Benfica | Portugal | 2 |
| 17 | Milan Galić | FK Partizan | Iugoslàvia | 2 |
| 17 | Philippe Gondet | FC Nantes | França | 2 |
| 17 | Andrej Kvašňák | Sparta Prague | Txecoslovàquia | 2 |
| 17 | Slava Metreveli | Dinamo Tbilisi | Unió Soviètica | 2 |
| 25 | Ivor Allchurch | Cardiff City FC Swansea Town | Gal·les | 1 |
| 25 | Sigfried Held | Kickers Offenbach Borussia Dortmund | RFA | 1 |
| 25 | Köbi Kuhn | FC Zürich | Suïssa | 1 |

## Referències

* ↑ Pierrend, José Luis. «European Footballer of the Year ("Ballon d'Or") 1965». RSSSF, 22-06-2005. Arxivat de l'original el 18 gener 2009. [Consulta: 17 desembre 2008].
* ↑ «50 Ans De Ballon D'Or: 1965 - Eusebio - Une Lutte sans Merci» (en francès). France Football [Consulta: 17 desembre 2008].
* ↑ «European Footballer of the Year ("Ballon d'Or")». RSSSF, 22-10-2008. Arxivat de l'original el 17 desembre 2008. [Consulta: 17 desembre 2008].

## Enllaços externs

* France Football Web oficial
# Cafestol

El cafestol és una molècula de diterpè present al cafè. Per exemple, un gra de Coffea arabica conté al voltant d'un 0,6% de cafestol. El cafestol és present en una quantitat més gran en les begudes de cafè sense filtrar, com en el cafè de premsa francès o el cafè turc. En les begudes de cafè filtrat, com el cafè preparat per degoteig, està present només en quantitats insignificants.
Els estudis han demostrat que el consum regular de bullir el cafè augmenta el colesterol sèric en un 8% en homes i 10% en les dones. Per a aquells que beuen el cafè filtrat, l'efecte va ser significatiu només en les dones.
En experiments amb rates, el cafestol ha mostrat propietats anticanceroses. El cafestol pot actuar com un agonista lligand del receptor nuclear Farnese Pregnana X i del receptor X, blocant l'homeostasi del colesterol.

## Referències

* 1 2 National Toxicology Program (NTP): Cafestol (CASRN 469-83-0) and Kahweol (CASRN 6894-43-5) - Review of Toxicological Literature. Octubre de 1999. PDF
* ↑ Segons un estudi de 2007 de David Moore, del Col·legi Baylor de Medicina,The cholesterol-raising factor from coffee beans, cafestol, as an agonist ligand for the farnesoid and pregnane X receptors. (anglès)

## Enllaços externs

* The cholesterol-raising factor from coffee beans, cafestol, as an agonist ligand for the farnesoid and pregnane X receptors (anglès)
# Cal Codina de la Quadra

Cal Codina de la Quadra és una obra dels Prats de Rei (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un gran mas que consta d'un gran edifici d'habitatge i diversos edificis auxiliars, així com d'una notable capella, que comunica directament amb la casa, mitjançant un petit pont de pedra, que surt del primer pis. L'edifici principal, de planta rectangular i coberta de dos aiguavessos, consta de planta baixa i dos pisos, amb finestres i balcons de pedra ben treballada i ben escairada. A la planta baixa i a la façana principal, hi ha dos grans arcs a manera de porxo.

## Història

La Quadra de Galí és documentada ja des del 1068, com a terme autònom. Tradicionalment només tenia el mas de la Codina, per això se la coneix per Can Codina de la Quadra. La casa es construí, segons diu a la llinda d'un dels balcons, l'any 1728, i 15 anys més tard, el 1743 es feu la capella de Sant Antoni al costat del mas. L'any 1778 perdé la independència en unir-se a Solanelles. L'any 1840 s'uní juntament amb el poble de Solanelles, al municipi dels Prats de Rei.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Codina de la Quadra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Cal Coima

Cal Coima és una casa de Sant Agustí de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici format per dos cossos de planta rectangular en forma de L construïts amb murs de pedra irregulars, morter i en alguns casos de maó. L'actual construcció és fruit de diverses modificacions de l'edifici antic, al qual se li ha afegit un cos avançat al damunt de la porta principal formant un porxo baix i una galeria al primer pis, i un allargament lateral de la façana per la part esquerra. El conjunt queda unificat amb la teulada, que és nova.

## Història

Tot i no conservar cap data de construcció de l'edifici, tant per l'estructura com pels materials pot considerar-se dels segles xviii i xix amb modificacions.

## Referències

* 1 2 «Cal Coima». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2017].
# Hypselobarbus dobsoni

Hypselobarbus dobsoni és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 120 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Conspectus systematis Cyprinorum. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 20. 421-441.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Arunachalam, M., J.A. Johnson, A. Sankaranarayanan, R. Soranam, A. Manimekalan i P.N. Shanthi, 2000. Cultivable and ornamental fishes of Manimuthar river, Tamil Nadu. p. 247-253. A A.G. Ponniah i A. Gopalakrishnan (eds.) Endemic fish diversity of Western Ghats. NBFGR-NATP Publication. National Bureau of Fish Genetic Resources, Lucknow, U.P., Índia. 1,347 p.

## Bibliografia

* Arunachalam, M. i A. Sankaranarayanan, 2000. Hypselobarbus dobsoni - a cultivable fish endemic to Gadana river, South Tamil Nadu. p. 269-270. A A.G. Ponniah i A. Gopalakrishnan (eds.) Endemic fish diversity of Western Ghats. NBFGR-NATP Publication. National Bureau of Fish Genetic Resources, Lucknow, U.P., Índia. 1,347 p.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Piula de la Puna

La piula de la Puna (Anthus brevirostris) és un ocell de la família dels motacíl·lids (Motacillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita praderies a les muntanyes des del centre del Perú fins l'oest de Bolívia i el centre de l'Argentina

## Taxonomia

Considerat sovint una subespècie de la piula beccurta (Anthus furcatus), avui és considerada una espècie de ple dret arran els treballs de Van Els et Norambuena 2017.

## Referències

* ↑ P Van Els i V Norambuena. 2017. A revision of species limits in Neotropical pipits Anthus based on multilocus genetic and vocal data. Ibis 160: 158–172.
# Piula del Perú

La piula del Perú (Anthus peruvianus) és un ocell de la família dels motacíl·lids (Motacillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita les sabanes i praderies, sovint prop de l'aigua a les terres baixes de l'oest del Perú fins al nord de Xile.

## Referències

* ↑ «Piula del Perú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Piula de l'Himàlaia

La piula de l'Himàlaia (Anthus sylvanus) és un ocell de la família dels motacíl·lids (Motacillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita praderies dels Himàlaies, a l'est d'Afganistan, nord de Pakistan, nord de l'Índia, Nepal i sud i sud-est de la Xina.

## Referències

* ↑ «Piula de l'Himàlaia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Piula del Chaco

La piula del Chaco (Anthus chacoensis) és un ocell de la família dels motacíl·lids (Motacillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita praderies i chaco del sud de Paraguai i nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Piula del Chaco». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Hekenuhedjet

Hekenuhedjet (Ḥknw ḥḏt, "Elogi de la Corona Blanca") va ser una reina egípcia de la IV Dinastia. Va ser esposa del faraó Khefren.
Hekenuhedjet en jeroglífic :
Apareix representada a la tomba del seu fill, el djati Sekhemkare. A la paret occidental de la seva cambra es mostra Hekenuhedjet asseguda darrere del seu fill. Es representa una mica més gran que ell. Té un dels braços al voltant de les seves espatlles. Davant d’ells hi ha escenes que representen vaixells. El text està danyat, però descriu Hekenuhedjet com la gran favorita i sacerdotessa. Part d'un títol que conté les paraules "la seva estimada" és visible.
En una altra escena de la cambra, Hekenuhedjet i el seu fill estan asseguts abans d'oferir taules. El seu fill porta els títols de "Fill del Rei, del seu cos", "Director del Palau", "Mestre dels secrets de la casa del bant", "Posseïdor d'honor en presència del seu pare". Per la seva banda, els títols de Hekenuhedjet són "Possessora d'honor", "Ella que veu Horus i Set", "Sacerdotessa de [..]". Segons Grajetzki, els títols de Hekenuhedjet eren: Gran del ceptre (wr.t-ḥts), Ella que veu Horus i Seth (m33.t- [ḥrw] -stš), Esposa del Rei (ḥm.t-nỉswt), Esposa estimada del Rei (ḥm.t-nỉswt mrỉỉt = f) i Sacerdotessa de Bapef (ḥm.t-nṯr b3-pf).

## Referències

* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 56.
* 1 2 Hassan, 1943.
* ↑ Grajetzki, 2005.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Grajetzki, Wolfram. Ancient Egyptian Queens: A Hieroglyphic Dictionary (en anglès). Golden House Publications, 2005. ISBN 978-0954721893.
* Hassan, Selim. Excavations at Gîza 4: 1932-1933 (en anglès). El Caire: Government Press, 1943.
# Pierino Albini

Pierino Albini (Arconate, Llombardia, 16 de desembre de 1885 – Saronno, 12 de març de 1955) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1904 i 1915 i el 1919. En el seu palmarès destaquen les participacions al Giro d'Itàlia, cursa que finalitzà en dues ocasions entre els cinc primers i on guanyà tres etapes.

## Palmarès

* 1905
** 1r a la Coppa Desio
** 1r a la Coppa Morbegno
** 1r a la Legnano-Gravellona-Legnano
* 1906
** 1r a la Milà-Domodossola-Milà i vencedor de 2 etapes
* 1908
** Vencedor d'una etapa del Giro de Sicília
* 1910
** 1r a la Milà-Varese
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
* 1914
** Vencedor de 2 etapes del Giro d'Itàlia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1910. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1912. (3r de la classificació per equips)
* 1913. 4t de la classificació general
* 1914. 2n de la classificació general. Vencedor de 2 etapes

### Resultats al Tour de França

* 1910. 11è de la classificació general
* 1912. Abandona (15a etapa)
* 1913. Abandona (6a etapa)

## Referències

* ↑ «ALBINI Pierino». [Consulta: 22 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Pierino ALBINI» (en italià). [Consulta: 22 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Pierino Albini a sitiodeciclismo.net/