OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Riu Bani

El Bani és un riu d'Àfrica occidental que travessa el Mali oriental. És un afluent del Níger. El riu Bani pròpiament es forma per la unió dels rius Baoulé (un riu diferent al Baoulé afluent del Bakhoy i Bagoé a uns 2 km de la població de Koumara; no obstant es considera el Baoulé el curs superior del Bani.

## Geografia

Neix de la confluència del Baoulé i del Bagoé, tots dos vinguts de Costa d'Ivori. Des del punt d'unió fins al final del seu recorregut, la seva longitud és de 430 km. No obstant això, afegint la longitud del Baoulé, considerat com curs superior del Bani, la longitud total d'aquest darrer és de més o menys 775 quilòmetres. El curs del Bani travessa les ciutats de Djenné i Mopti.
Desaigua al Níger pel costat dret, a l'altura de Mopti. Per Anteriorment, des de Djenné, emet una sèrie de braços que l'abandonen pel marge esquerre i contribueixen a l'alimentació del gran delta interior del Niger.
Els seu afluents són:
* El Baoulé, que és de fet el curs superior del Bani i neix a Costa d'Ivori a 20 km a l'est d'Odienné.
* El Bagoé (afluent per la dreta), igualment nascut a la Costa d'Ivori.
* El Banifing (afluent per la dret). Nascut a Burkina Faso.

## Hidrometria - els cabals a Douna

El cabal del riu ha estat observat durant 63 anys (1922-1984) a Douna, localitat situada prop de la ciutat de Zinzana, poc abans la irruption del Bani en el delta interior del Niger, a més o menys 150 kilomères de la seva conflueixen amb el Niger a Mopti.
A Douna, el cabal anual mig o modul observat sobre aquest període era de 513 mm³/s per una conca vessant d'uns 101.600 km², o sigui més del 95% de la totalitat d'aquesta última.
L'aigua fluida al conjunt de la conca arriba així a la xifra de 159 mil·límetres anuals.
El Bani és un curs d'aigua prou abundant, però és força irregular i té llargs períodes d'estiatge. Sobre la durada d'observació de 63 anys, el cabal mensual mínim ha estat de 0 m3/s (riu completament a sec), mentre que el cabal mensual màxim s'elevava a 4.090 m³/s.

## Enllaços externs

* Hydrology and Water Resources of Africa (chapitre 7 - page 304 et suivantes) - par Mamdouh Shahin

## Referències

* ↑ GRDC - Le Bani à Douna
# Hylomantis psilopygion

Hylomantis psilopygion és una espècie de granota que es troba a Colòmbia i l'Equador.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Bolívar, W., Jungfer, K.-H. & Renjifo, J.M. 2004. Hylomantis psilopygion. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Iakúpovo

Iakúpovo (en rus: Якупово) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 322 habitants. Pertany al districte de Iermolàievo.

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Highlands and Islands

Highlands and Islands (en gaèlic escocès Gaidhealtachd's nan Eilean, en scots Hielands an Islands) és el nom amb el qual es coneix el conjunt format per les terres altes d'Escòcia i les illes Hèbrides, Òrcades i Shetland.
Aquesta regió és sovint definida com el conjunt de territoris on es va aplicar el Crofters' Act l'any 1886. Aquesta àrea consistia en l'àrea de set comtats d'Escòcia:
* Argyll
* Inverness-shire
* Ross and Cromarty
* Sutherland
* Caithness
* Orkney
* Shetland
Highlands and Islands Enterprise empra una definició més àmplia, també usada a la NUTS de nivell 2 de l'Eurostat, i des de l'any 1999 també existeix la Regió electoral al Parlament Escocès de Highlands and Islands.
A Highlands and Islands Fire and Rescue Service el nom fa referència al govern local (council) de Highland, Orkney, Shetland i les Hèbrides Exteriors. Per referir-se a aquesta àrea també es pot fer servir de la paraula Northern (septentrional)..
La Highlands and Islands Partnership for Transport, establida l'any 2006, cobreix la major part dels consells d'Argyll and Bute, Highland, Moray, Orkney i les Hèbrides Exteriors, mentre que Shetland és responsabilitat de la Shetland Partnership for Transport.
A les eleccions al Parlament escocès de 2007, la regió electoral de Highlands and Islands va ser l'última a declarar els seus vots, que van resultar ser crucials per la victòria del Partit Nacional Escocès, que va obtenir la representació més gran al Parlament escocès per un escó, sobre del Partit Laborista Escocès.

## Referències

* ↑ «Election analysis.». Arxivat de l'original el 2010-10-21. [Consulta: 24 agost 2010].
# Selenur de plom

El selenur de plom (PbSe) o selenur de plom (II) és un material semiconductor. Forma cristalls cúbics de l'estructura de NaCl; té una banda prohibida directa de 0,27 eV a temperatura ambient. Cal tenir en compte que identifica incorrectament PbSe i altres semiconductors IV-VI com a materials de buit indirecte. Un sòlid gris, s'utilitza per a la fabricació de detectors d'infrarojos per a imatges tèrmiques. El mineral clausthalita és un selenur de plom natural.
Es pot formar per reacció directa entre els seus elements constitutius, plom i seleni. El PbSe va ser un dels primers materials que es va trobar que era sensible a la radiació infraroja utilitzada per a aplicacions militars. Els primers treballs d'investigació sobre el material com a detector d'infrarojos es van dur a terme durant la dècada de 1930 i els primers dispositius útils van ser processats per alemanys, nord-americans i britànics durant i just després de la Segona Guerra Mundial. Des d'aleshores, el PbSe s'ha utilitzat habitualment com a fotodetector d'infrarojos en múltiples aplicacions, des d'espectròmetres per a la detecció de gasos i flames fins a espoletes d'infrarojos per a municions d'artilleria o sistemes de senyalització d'infrarojos passius (PIC).
Com a material sensible a la radiació infraroja, el PbSe té característiques úniques i destacades: pot detectar radiació IR de longituds d'ona d'1,5 a 5,2. μm (finestra infraroja d'ona mitjana, abreujat MWIR - en algunes condicions especials és possible estendre la seva resposta més enllà de 6 μm), té una alta detectivitat a temperatura ambient (rendiment sense refrigeració), i per la seva naturalesa quàntica, també presenta una resposta molt ràpida, la qual cosa fa d'aquest material un excel·lent candidat com a detector d'imatges infraroges d'alta velocitat de baix cost.

## Referències

* ↑ Kittel, Charles. Introduction to Solid State Physics. 6th. Nova York: Wiley & Sons, 1986. ISBN 978-0-471-87474-4.
* ↑ Ekuma, C. E.; Singh, D. J.; Moreno, J.; Jarrell, M. Physical Review B, 85, 8, 2012, pàg. 085205. Bibcode: 2012PhRvB..85h5205E. DOI: 10.1103/PhysRevB.85.085205.
* ↑ Lawson, W. D. Journal of Applied Physics, 22, 12, 1951, pàg. 1444–1447. Bibcode: 1951JAP....22.1444L. DOI: 10.1063/1.1699890.
* ↑ Lowell, D.J.. Some Early Lead Salt Detectors Developments. University of Michigan, 1968.
# Burmester

«Burmester» té aquests significats:
* Ludwig Burmester
* Plantilla Burmester, útil emprat en dibuix tècnic per facilitar el dibuix de corbes còniques o altres corbes suaus. Usualment estan fabricades
* Teoria de Burmester
# Braggita

La braggita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor de Sir William Henry Bragg (Wigton, Cumberland, Anglaterra 2 de juliol de 1862 - Londres, 12 de març de 1942), físic, químic, matemàtic de la Universitat d'Adelaida, de la Universitat de Leeds, de la University College Londres i la Royal Institution, i també del seu fill Sir William Lawrence Bragg (Adelaida, Austràlia 31 de març de 1890 - Waldringfield, Ipswich, Anglaterra 1 de juliol de 1971), físic i cristal·lògraf de raigs X a la Universitat de Manchester i la Universitat de Cambridge. Aquest equip pare-fill va rebre el Premi Nobel de Física el 1915 "pels seus serveis en l'anàlisi de l'estructura cristal·lina per mitjà de raigs x".

## Característiques

Químicament la braggita és un sulfur, i la seva fórmula química va ser redefinida l'any 2022 a PdPt₃S₄. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la braggita pertany a «02.C - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Ni, Fe, Co, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: achavalita, breithauptita, freboldita, kotulskita, langisita, niquelina, sederholmita, sobolevskita, stumpflita, sudburyita, jaipurita, zlatogorita, pirrotina, smythita, troilita, cherepanovita, modderita, rutenarsenita, westerveldita, mil·lerita, mäkinenita, mackinawita, hexatestibiopanickelita, vavřínita, cooperita i vysotskita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Mokopane, al districte de Waterberg (Província de Limpopo, Sud-àfrica). Tot i no tractar-se d'una espècie gens comuna, ha estat descrita en diferents indrets de tots els continents del planeta.

## Referències

* ↑ «Braggite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 abril 2019].
* 1 2 Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «Newsletter 69». Mineralogical Magazine, undefined/ed, pàg. 1–5. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.115 [Consulta: 22 octubre 2022].
# Sàlvia de Canàries

La sàlvia de Canàries (Salvia canariensis), és una espècie de planta amb flors del gènere Salvia dins la família de les lamiàcies, és endèmica de les Illes Canàries. És present a totes les illes, sent bastant abundant i amb una gran valor ecològic. Trobem aquesta espècie des del nivell del mar fins a grans alçades, des de la zona xeròfila fins a l'estatge montà.
Es tracta d'un arbust de fins a 2 m d'alçada que es caracteritza per les seves fulles grans, lanceolades, estretes i amb base sagitada. Tant les flors com les bràctees són de color porpre, i aquestes últimes són més llargues que el calze. Trobem diferents varietats segons l'indument o el color de la flor, que va del lila al blanc, essent molt més escasses les plantes de flor blanca.
El seu nom genèric llatí Salvia prové de la paraula "salvus", que significa "salut", per les virtuts medicinals que tenen les plantes d'aquest gènere. També té una antiga tradició com a planta ornamental i de jardineria, havent estat citada per Linné l'any 1737 per haver estat plantada als jardins d'un prestigiós banquer holandès.

## Referències

* ↑ «Salvia canariensis» a The Plant List. Data consulta: 29 de gener de 2014.
* ↑ «Salvia canariensis». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «Salvia canariensis» (en anglès). Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «Salvia canariensis» a Flora de Canarias.
# Rinaldo Nocentini

Rinaldo Nocentini (Montevarchi, 25 de setembre de 1977) és un ciclista italià, professional des del 1999. Actualment corre a l'equip Sporting-Tavira.
Fins al moment el seu major èxit esportiu és haver vestit el mallot groc del Tour de França de 2009 durant 8 etapes. Va mantenir el lideratge entre la 7a etapa, amb final Ordino-Arcalís, i la 14a etapa, amb final a Besançon.
El 2010 s'imposà al Tour del Mediterrani després de la desqualificació per dopatge d'Alejandro Valverde

## Palmarès

* 1998
** Vencedor d'una etapa del Giro de les Regions
* 1999
** Vencedor de 2 etapes del Tour de Langkawi
* 2003
** 1r al Giro de la Toscana
* 2004
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Polònia
* 2005
** 1r a la Subida al Naranco
* 2006
** 1r al Giro del Veneto
** 1r a la Coppa Placci
** 1r al Giro dels Apenins
* 2007
** 1r al Gran Premi Miguel Indurain
** Vencedor d'una etapa del Tour del Mediterrani
* 2008
** 1r al Gran Premi de Lugano
* 2009
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Califòrnia
* 2010
** 1r al Tour del Mediterrani
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Alt Var
* 2016
** 1r al Trofeu Joaquim Agostinho
* 2017
** Vencedor d'una etapa de la Volta a l'Alentejo
* 2018
** Vencedor de 2 etapes a la Tropicale Amissa Bongo

### Resultats al Tour de França

* 2009. 14è de la classificació general. Porta el mallot groc durant 8 etapes
* 2010. 98è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2000. 64è de la classificació general
* 2001. 66è de la classificació general
* 2003. 60è de la classificació general
* 2004. 34è de la classificació general
* 2007. 47è de la classificació general
* 2008. 56è de la classificació general
* 2011. 70è de la classificació general
* 2015. 73è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2008. 23è de la classificació general
* 2009. Abandona (13a etapa)
* 2010. 53è de la classificació general
* 2012. 18è de la classificació general
* 2013. 53è de la classificació general
* 2014. 96è de la classificació general
* 2015. 85è de la classificació general

## Referències

* ↑ Comunicat de l'UCI sancionant Alejandro Valverde (francès)

## Enllaços externs

* Fitxa de Rinaldo Nocentini a sitiodeciclismo.net
# Hemacroneuria malickyi

Hemacroneuria malickyi és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Etimologia

El seu nom científic honora la figura de H. Malicky, col·lector de l'holotip i de nombrosos altres espècimens de la mateixa regió.

## Descripció

* Els adults són, en general, de color marró fosc amb el cap marró, el pronot marró amb algunes rugositats disperses més clares, les ales marrons i les potes, els cercs i les antenes marrons.
* Les ales anteriors del mascle fan 20 mm de llargària i les de la femella 25.
* La vagina de la femella és membranosa, esvelta i similar a la d'Hemacroneuria marginalis.
* L'ou fa 0,40 mm de llargada i 0,34 d'amplada.
* La larva no ha estat encara descrita.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el Vietnam.

## Referències

* ↑ Enderlein, 1909. Zool. Anz. 34:390.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Stark, B.P. & I. Sivec, 2008. Systematic notes on Kiotina (Klapálek) and Hemacroneuria (Enderlein) (Plecoptera: Perlidae), with description of four new species. Illiesia, 4(17):161-175. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Iturrigorri

Iturrigorri (també Iturrigorri-Peñascal) és un barri del districte bilbaí d'Errekalde. Té una superfície de 0,18 quilòmetres quadrats i una població de 1.921 habitants (2004). Limita al nord amb el barris d'Errekaldeberri i Uretamendi i al sud amb les muntanyes Arraitz.

## Transports

Iturrigorri és un barri perifèric tot i que ben comunicat amb el centre de la ciutat.
* Bilbobus: Línies per El Peñascal
| Línia | Recorregut | Freqüència (minuts) |
| 77 | Peñascal - Mina del Morro | 12´ |

## Referències

* ↑ «Informacion Censal - Distritos». [Consulta: 30 juny 2018].
# Babe, el porquet a la ciutat

Babe, el porquet a la ciutat (títol original en anglès: Babe, Pig in the City) és una pel·lícula australiana i estatunidenca del 1998, dirigida per George Miller, una seqüela de la pel·lícula de Babe, el porquet valent (1995). Explica la història d'un porc a la ciutat fictícia de Metròpolis. Ha estat doblada al català.
Va ser un fracàs comercial, ja que els seus ingressos bruts de 69 milions de dòlars van ser inferiors al seu pressupost de 90 milions.

## Argument

La pel·lícula comença amb la gran celebració de l'arribada del campió, el porc pastor, a casa. Després de la gran notícia, l'Arthur rep milers de cartes, amb milers d'ofertes, les quals rebutja.
Però després de l'accident produït per la malaptesa de Babe, en què el senyor Hoggett, que estava reparant el pou de la granja, és copejat amb el mecanisme del pou, queda impedit, la senyora Hogget s'ha de fer càrrec de la granja, de la cura del seu marit, dels comptes... No triguen a arribar els homes del banc, ja que la senyora Hoggett no pot recaptar els diners necessaris per pagar els deutes pendents. Així, doncs, decideix anar amb Babe a un concurs, en el qual per només assistir-hi ja els donen una gran compensació econòmica.
Però, per desgràcia, Babe és separat de la seva propietària, i en el seu viatge decideix ajudar una sèrie d'animals amb la companyia del seu amic Fernando l'ànec, un mico caputxino i un gos terrier de Jack Russell amb cadira de rodes.

## Repartiment

* E. G. Daily: Babe (veu)
* Magda Szubanski: Esme Cordelia Hoggett
* Mary Stein: The Landlady
* James Cromwell: Arthur Hoggett
* Mickey Rooney: Fugly Floom
* Paul Livingston: el xef
* Julie Godfrey: el veí

## Referències

* 1 2 Títol en català a Ésadir
* ↑ Tobias, S. «The New Cult Canon: Babe: Pig In The City» (en anglès), 19 març 2018. Arxivat de l'original el 30 juny 2021.
* ↑ Lacher, Irene. «A Former Phantom, a Future Noah» (en anglès). The Los Angeles Times, 20 juliol 2001.
# Llinatge dels Sentmenat

Els Sentmenat és un llinatge català originari del castell de Sentmenat (Sentmenat, Vallès Occidental), del qual va prendre el nom.
Van ser els feudataris més importants dels Montcada, que els van encomanar la castlania del castell de Sentmenat. Els membres del llinatge més antics dels que es té notícia són els germans Arnau, Berenguer, Guillem i Pere, fills de Beatriu. Pere va ser el primer veguer de Tortosa, i de fet el llinatge va aconseguir béns i càrrecs a la Catalunya Nova. La línia masculina es va extingir i va passar als Fluvià, senyors de la casa forta de Sant Esteve de Palautordera, que es van cognomenar de Sentmenat. Entre els descendents, sembla que Ramon de Senmenat i de Ribes (m. 1308/10) va ser el fundador de la línia dels senyors de Campsentelles i del castell-cartoixa de Vallparadís de Terrassa, i Galceran de Sentmenat i de Peguera (ca. 1358-1448) la de Santa Fe, Rubí i Dosrius, extingida amb les seves netes, amb la qual cosa la línia principal va aconseguir el traspàs de la baronia de Dosrius i de les senyories de Fals i Canyamars.
A partir del segle xvi, es van formar les dues línies actuals del llinatge amb els fills de Jaume i Enric de Sentmenat. El primer va iniciar la línia dels marquesos de Sentmenat, amb possessions a Sentmenat, Vallparadís, Fals i Pera, que va ser elevat al grau de noble el 1542. Aquesta línia que arriba fins avui dia ha comptat amb nombroses personalitats conegudes, un dels darrers, Joaquim de Sentmenat i Sarriera (m. 1968) va ser un filantrop de la música i fundador de l'Associació Òpera de Cambra de Barcelona, així com president del patronat Pro Música de Barcelona. Dintre de la línia dels marquesos, un dels fills del segon marquès va iniciar la línia dels marquesos de Gironella, que es va extingir amb la tercera generació, si bé va sorgir una branca cubana, amb Baltasar de Sentmenat i de Ribera, que encara perdura a Amèrica.
La segona de les línies iniciada al segle xvi va ser la d'Enric i els marquesos de Castelldosrius, hereu de Dosrius i Canyamars i que va obtenir el privilegi de noble el 1577. Aquesta línia es va mantenir fins al segle xviii, quan la successió la va recollir el representant de la branca iniciada per un fill cabaler del primer marquès de Castelldosrius, Josep de Sentmenat i d'Oms (m. 1776). Els fills de la línia han tingut diverses ocupacions, algunes relacionades amb Amèrica, altres amb la política, i, per exemple, Ramon de Sentmenat i de Mercader, va ser actor.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sentmenat». Grup Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana.
# Juan Alberto Andreu Alvarado

Juan Alberto Andreu Alvarado, més conegut com a Melli, és un futbolista andalús. Va nàixer a Barbate el 6 de juny de 1984. Ocupa la posició de defensa.
Ha estat internacional amb les diferents seleccions inferiors espanyoles, tot guanyant l'Europeu sub-19, celebrat el 2002. El seu malnom prové de la paraula espanyola "mellizo" (bessó en català), ja que hi té un germà bessó, també futbolista.

## Trajectòria

Format al planter del Reial Betis, puja pels diferents equips fins a arribar al Betis B. El 2002 és cedit al Polideportivo Ejido, amb qui debuta a Segona Divisió; i eixe mateix any ho fa també a la màxima categoria amb el conjunt bètic.
Es consolidaria a la defensa verd-i-blanca a partir de la temporada 04/05. Eixe any hi guanyaria la Copa del Rei davant el CA Osasuna, sent titular a la final. Ha militat en primera divisió fins a l'estiu del 2009, quan el Betis perd la categoria.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Bragg (cràter)

Bragg és un antic cràter d'impacte que es troba a la cara oculta de la Lluna, just més enllà del seu extrem nord-oest. Aquesta formació ha estat fortament erosionada i reconfigurada per impactes posteriors, deixant una depressió irregular a la superfície. La part més intacta de la vora se situa al llarg de la cara occidental, mentre que el costat nord i est gairebé han desaparegut, envaïts per diversos cràters més petits. El més notable d'ells és Bragg H, que es troba a l'altre costat del perímetre est-sud-est.
* Localització de Bragg (centre de la imatge)
* Cràters satèl·lit
* Fotografia de la missió Clementine (1994)
Aquest cràter es troba al nord-nord-oest de la plana del cràter Lorentz. Cràters propers són Rynin (al nord), Stefan (al nord-oest), Lacchini (a l'oest), i Avicenna (al sud-est). La regió d'aquest cràter és molt accidentada i està marcada per nombrosos impactes més petits.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Bragg.
| Bragg | Coordenades | Diàmetre |
| H | 41° 42′ N, 101° 00′ O﻿ / ﻿41.7°N,101.0°O﻿ / 41.7; -101.0﻿ (Bragg H) | 40 km |
| M | 39° 06′ N, 102° 30′ O﻿ / ﻿39.1°N,102.5°O﻿ / 39.1; -102.5﻿ (Bragg M) | 45 km |
| P | 40° 00′ N, 104° 24′ O﻿ / ﻿40.0°N,104.4°O﻿ / 40.0; -104.4﻿ (Bragg P) | 30 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia