OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc IV Crispo

Francesc IV Crispo, nascut el 1518, era fill de Joan IV Crispo. Va ser associat pel seu pare a feines del govern el 1536, i va restar fins a l'ocupació veneciana el 1544.
Va morir el 1550 i la posició d'hereu va passar a son germà Jaume IV Crispo.
Es va casar amb Fiorenza Gozzadini filla d'Àngel III Gozzadini, senyor de Sifnos i Kitnos i va tenir una filla (Fiorenza). Va tenir també un fill il·legítim, Nicolo Crispo, que fou pretendent al ducat, i cap de la línia de pretendents.
# Antoni Huguet Rovira

Antoni Huguet Rovira (Banyeres del Penedès, 1916 - Barcelona, 2003) fou un copilot de ral·lis i oficial de cursa català. En fer els cinquanta anys d'activitat dins l'esport de l'automobilisme rebé un homenatge de les escuderies i l'entorn d'aquest esport. També fou guardonat amb la medalla Forjador de la Història Esportiva de Catalunya.

## Trajectòria

Sempre com a copilot de Salvador Fàbregas guanyà diverses curses automobilístiques des de la dècada de 1930 i 1940 -la Barcelona-Saragossa, el Ral·li dels Alps i la Volta a Catalunya- fins al Ral·li de Montecarlo per a veterans (1973).
Amb Salvador Fàbregas i Sebastià Salvadó com a presidents del RACC, participà en l'organització de proves automobilístiques arreu de Catalunya i Espanya (fent-hi d'oficial, proveïdor logístic i d'ajuda), des de curses de Fórmula 1 al Circuit de Montjuïc o el de Catalunya fins a pujades de muntanya, ral·lis, eslàloms o autocròs.

## Referències

* 1 2 3 «Antoni Huguet Rovira». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Noms propis». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 264. ISBN 84-320-6249-9.
# Forn de l'Escoda

El Forn de l'Escoda és una obra de Colldejou (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Estructura arquitectònica de planta rectangular bastida amb blocs de pedra escairada i morter. Conserva diverses parts característiques de la disposició d'un forn de calç: el cintell o paret circular que s'aixeca a peu de murada, en la part inferior; en aquesta s'obre també la boca, obertura per on s'introduïa la llenya al forn; a la part superior, es diferencia la caixa. Trobem que es conserva també la coberta, no en massa bon estat, reforçada amb una biga de ferro.

## Referències

* 1 2 «Forn de l'Escoda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].
# Naviforme

«Naviforme o navetiforme» té aquests significats:
* La naveta d'habitació, l'habitatge principal del període pretalaiòtic a les Balears
* El Període naviforme o pretalaiòtic, el període durant el qual predominà aquesta casta d'edificis
# Navia de Suarna

Navia de Suarna és un municipi de la Província de Lugo a Galícia. Pertany a la Comarca dos Ancares.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 6.670 | 6.633 | 6.546 | 3.773 | 1.732 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Personatges il·lustres

* Antón Santamarina Fernández (n. 1942).

## Parròquies

* Barcia (San Miguel)
* Cabanela (Santa María)
* Castañedo (Santiago)
* Folgueiras (Santa Eufemia)
* Freixís (San Pedro)
* Galegos (Santiago)
* Moia (Santiago)
* Mosteiro (San Salvador)
* Muñís (San Xosé)
* Penamil (Santiago)
* Pin (Santa María)
* A Proba de Navia (Santa María Madanela)
* Queizán (Santiago)
* Rao (Santa María)
* A Ribeira (Santo Estevo)
* Ribón (Santa Mariña)
* Sevane, San Xoán de
* Son (Santa María)
* Vallo (Santa Mariña)
* Vilarpandín (Santo Estevo)
# Nicholasville

Nicholasville és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 19.680 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nicholasville tenia 19.680 habitants, 7.370 habitatges, i 5.498 famílies. La densitat de població era de 896 habitants/km².
Dels 7.370 habitatges en un 40,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,7% hi vivien parelles casades, en un 14,7% dones solteres, i en un 25,4% no eren unitats familiars. En el 20,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,2% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 33,9% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 8,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.462 $ i la renda mediana per família de 42.978 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.536 $ mentre que les dones 22.275 $. La renda per capita de la població era de 17.036 $. Entorn del 9,3% de les famílies i l'11,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nicholasville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nicholasville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Nicea de Corint

Nicea (en llatí Nicaea en grec antic Νικαία "Nikaía") fou la dona del tirà Alexandre de Corint durant el regnat d'Antígon II Gònates. Després de la mort del seu marit, suposadament enverinat per ordre del rei macedoni, Nicea va conservar el control de Corint.
Antígon, per calmar-la i donar-li seguretat, li va oferir la mà del seu fill Demetri, i aprofitant les festes per les núpcies es va apoderar de la ciutadella, abans del 244 aC, segons explica Plutarc.
L'enciclopèdia Suides menciona una Nicea com a patrocinadora del poeta Euforió, però diu que el seu marit havia governat Eubea (en lloc de Corint) el que no permet assegurar que fos la mateixa.

## Referències

* ↑ 2.Nicaea a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1173
# Nice Cycling Team

L'equip Nice Cycling Team (codi UCI: NCT ) és un equip ciclista kuwaitià de categoria continental. Creat el 2017, competeix principalment als circuits continentals de ciclisme.

## Principals victòries

* Challenge del Príncep-Trofeu del Príncep: Thomas Vaubourzeix (2017)

### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Composició de l'equip

2017 :

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals.
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2017 | - | - |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Nicea (filla d'Antípatre)

Nicea (grec antic: Νικαία, llatí: Nicaea) fou filla d'Antípatre.
El seu pare la va enviar a Àsia per casar-se amb Perdicas d'Orèstia (323 aC), en un moment en què Antípatre volia seguir mantenint relacions d'amistat amb el regent. Perdicas, encara que ja tenia intencions bèl·liques contra Antípatre, s'hi va casar, però al cap de poc, per consell d'Èumenes de Càrdia, se'n va divorciar i va determinar casar-se amb Cleòpatra, germana d'Alexandre el Gran. Aquesta decisió, que va prendre immediatament abans del seu viatge a Egipte, va portar a la ruptura amb Antípatre, segons Flavi Arrià i Diodor de Sicília.
Després d'un temps en què no se'n sap res d'ella sembla que es va casar amb Lisímac, rei de Tràcia. Lisímac va posar el nom de la seva dona a la ciutat de Nicea a la vora del llac Ascània a Bitínia, segons diuen Estrabó i Esteve de Bizanci.

## Referències

* ↑ 1.Nicaea a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1173
# Forcalquer

Forcalquer (en occità: Forcauquier segons l'ortografia clàssica i Fourcauquié segons l'ortografia mistralenca; oficialment en francès: Forcalquier), és un municipi francès situat al departament dels Alps de l'Alta Provença, dins la regió de Provença-Alps-Costa Blava.
Històricament, aquesta ciutat, fou capital del comtat de Forcalquer.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 2547 | 2539 | 2768 | 2992 | 3036 | 3022 | 3065 | 3087 | 3053 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 2965 | 2956 | 2841 | 2719 | 2717 | 2843 | 3002 | 3038 | 3018 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 3023 | 3034 | 3004 | 2552 | 2528 | 2588 | 2535 | 2262 | 2609 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 2518 | 2979 | 3312 | 3782 | 3993 | 4302 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1947-1965 | Léon Espariat | SFIO |
| 1965-1983 | Claude Delorme | SFIO, després PS |
| 1983 | Pierre Michel | PS |
| 1983-1989 | Pierre Delmar | RPR |
| 1989-1995 | Raymond Franjou | PS |
| 1995-2001 | Pierre Delmar | RPR |
| 2001- | Christophe Castaner | PS |

## Agermanaments

* Guastalla

## Referències

* ↑ «Enciclopèdia.cat - Forcalquer».
# Frontera entre França i Veneçuela

La frontera entre França i Veneçuela és la frontera, íntegrament marítima, que consta de dos segments marítims que separen França (al nivell de Martinica i Guadeloupe) de l'anomenada isla de las Aves, una dependència federal de Veneçuela al Carib des de 1865, situada a 500 kilòmetres de l'illa Margarita.

## Referències

* ↑ Isla de Aves y el Laudo español de 1865: entre el derecho y la fuerza
* ↑ Isla de Aves, el islote que hace que Venezuela tenga frontera marítima con Estados Unidos, Francia y Holanda
* ↑ Ministra Rodríguez conmemora 149 años de soberanía de Venezuela sobre Isla de Aves Arxivat 2018-10-05 a Wayback Machine., laradiodelsur.com.ve, 30 de juny de 2014

## Enllaços externs

* PDF IMPORTANCIA GEOESTRATÉGICA DE LAS DEPENDENCIAS FEDERALES E ISLA DE AVES Arxivat 2016-12-13 a Wayback Machine. Aldea Mundo: Revista sobre Fronteras e Integración, Año 5, Nº 9, may.- oct. 1999
# Hermann Maximilian Carl Ludwig Friedrich zu Solms-Laubach

Hermann zu Solms-Laubach, més exactament: Hermann Maximilian Carl Ludwig Friedrich Graf zu Solms-Laubach (23 de desembre de 1842, Laubach, Gran Ducat de Hesse – 24 de novembre de 1915, Estrasburg) va ser un botànic. Els gèneres Solmsia Baill. (Thymelaeaceae) i Solms-Laubachia Muschl. ex Diels (Brassicaceae) el commemoren. També va ser commemorat amb el gènere Absolmsia (Asclepiadaceae) Kuntze.

## Biografia

El Comte Solms-Laubach estudià a Giessen, Berlín, Fribourg i Ginebra. El 1872 va esdevenir professor associat a la Universitat d'Estrasburg; el 1879 va ser nomenat professor i director del jardí botànic de Göttingen, i el 1888 d'Estrasburg.
Entre octubre de 1883 i març de 1884 viatjà a Java i va estar tres mesos a Buitenzorg (actualment Bogor), especialment al seu jardí botànic.
Va ser membre de la Linnean Society, la Royal Society, la Geographic Society; i va rebre la Gold Medal de la Linnean Society el 1911.

## Obra

Va editar la Botanische Zeitung. Va fer contribucions sobre les Rafflesiaceae, Caricaceae, Pandanaceae, Hydnoraceae, Chloranthaceae, Lennoaceae i Pontederiaceae en les obres de Martius, de Candolle, Engler i Prantl.

## Bibliografia

* H. zu Solms-Laubach: ‘Der botanische Garten zu Buitenzorg’ (Bot. Zeitung 42, 1884, p. 753-761, 769-780, 785-791).
* Botanical Gazette 61:432, 1916

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* Obituari
* Bibliografia completa al WorldCat
# Nahid

Nahid és una pel·lícula dramàtica iraniana del 2015 dirigida per Ida Panahandeh. Es va projectar a la secció Un certain regard del Festival de Canes de 2015, on va guanyar un Premi Futur Prometedor, un guardó especial del jurat per a les òperes primes. S'ha doblat al català.

## Referències

* ↑ «AWARDS - Un Certain Regard 2015». Festival de Cannes. Arxivat de l'original el 28 d’abril 2018. [Consulta: 14 December 2017].
* ↑ Rebecca Ford. «Cannes: 'Rams' Wins Un Certain Regard Prize». The Hollywood Reporter, 23-05-2015. [Consulta: 23 maig 2015].
* ↑ «Nahid - El cinema de La 2». RTVE Play Catalunya, 20-03-2023. [Consulta: 21 març 2023].
# Clàssic (desambiguació)

«Clàssic» té aquests significats:

## Persones

* Juli Clàssic, oficial romà descendent d'una família de sang reial dels trevirs.
* Clásico, torero alcoià de la primera meitat del segle xx.

## Cultura

* Clàssic, autor o obra d'art emmarcat en l'Antiguitat clàssica i forma part del cànon occidental.
* Clàssic (disseny), un ja vell producte de disseny industrial que pel seu èxit continua sent produït fins a l'actualitat
# Cas Festina

El Cas Festina va ser una operació contra el dopatge en el ciclisme d'elit realitzada en 1998 a França. Aquest procés va permetre desarticular una gran xarxa de dopatge internacional en el ciclisme liderada pel director, metge i massatgista de l'equip Festina Bruno Roussel, Eric Rijkaert i Willy Voet, respectivament. Aquesta xarxa disposava de diversos productes il·lícits per a millorar el rendiment dels esportistes: EPO (llavors indetectable), hormona de creixement i testosterona.

## Enllaços externs

* L'affaire Festina (francès)
* Sobre el cas Festina (francès)
* Galeria d'imatges
# Antoni de Borbó

Antoni de Borbó o Antoni I de Navarra (La Fère, França, 22 d'abril de 1518 - Les Andelys, 17 de novembre de 1562) fou duc de Vendôme, rei de Navarra, comte de Foix i copríncep d'Andorra (1555-1562).

## Orígens familiars

Va néixer el 22 d'abril de 1518 al castell de La Fère (Picardia). Fill de Carles IV de Borbó i de Francesca d'Alençon. Els seus germans van ser Francesc, comte d'Enghien, Carles, cardenal de Borbó, i Lluís, príncep de Condé. Després del rei de França i dels seus fills era el primer príncep de sang, és a dir, el següent en la línia successòria al tron.

## Matrimoni

El 20 d'octubre de 1548, es casà a Moulins amb Joana III de Navarra, reina de Navarra i comtessa de Foix. Antoni va aportar els ducats de Vendôme i al castellania de La Fère al matrimoni. Van tenir els següents fills:
* l'infant Enric (1550-1552), duc de Beaumont
* l'infant Enric (1553-1610), rei de Navarra i de França
* l'infant Carles de Borbó (1554-1610), cardenal i arquebisbe de Rouen
* l'infant Lluís-Carles de Navarra (1555-1557), comte de Marles
* la infanta Magdalena de Navarra (1556)
* Caterina de Borbó (1559-1604), duquessa d'Albret, comtessa d'Armanyac i Rodés, casada el 1599 amb el duc Enric II de Lorena

## Rei de Navarra

El 1555 a la mort d'Enric II de Navarra, Joana d'Albret fou nomenada successora seva amb el nom de Joana III de Navarra. A partir d'aquest moment, Antoni va esdevenir rei titular de Navarra.com a rei de Navarra. Un regnat que realitzaren de manera conjunta fins a la mort prematura d'aquest.

### El problema religiós

Sense conviccions religioses veritables va canviar sovint de religió, alternant el catolicisme i el calvinisme. El 1560 la reina Joana va abjurar solemnement de la fe catòlica, abraçant el calvinisme, i per influència seva Antoni va fer el mateix.
El seu germà petit, Lluís I de Borbó, príncep de Condé, fou nomenat cap del partit protestant de França, per la qual cosa va passar a combatre al costat del rei de França. El 1561 Caterina de Mèdici, reina vídua i regent en nom del seu fill Carles IX de França, el nomenà tinent general.
Durant el setge de Rouen fou ferit el 3 de novembre de 1562, morint a Les Andelys (Normandia) el 17 de novembre del mateix any. La seva esposa continuà regnant a Navarra fins a la seva mort el 1572, any en què fou succeïda pel fill comú dels dos Enric III de Navarra.

## Referències

* 1 2 3 García Pérez, Rafael Daniel. «Antonio de Borbón» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 24 desembre 2021].
* 1 2 Baird, Henry M. History of the Rise of the Huguenots (en anglès). vol. 1. Londres: Hodder and Stoughton, 1880, p. 313.
* ↑ «Antonio de Borbón» (en castellà). Auñamendi Eusko Entziklopedia. Fondo Bernardo Estornés Lasa. [Consulta: 24 desembre 2021].
* 1 2 Bryson, David. Queen Jeanne and the Promised Land: Dynasty, Homeland, Religion and Violence in Sixteenth-Century France (en anglès). Leiden, Boston i Colònia: Brill, 1999, p. 72.
* 1 2 «Antonio de Borbón» (en castellà). Gran Enciclopedia de Navarra. Fundación Caja Navarra. [Consulta: 24 desembre 2021].
# Béré (Txad)

Béré és una ciutat de la regió de Tandjilé, Txad.

## Demografia

| | Població |
| 1993 | 10 799 |
| 2009 | 15 311 |

## Referències

* ↑ «City Population - Population Statistics in Maps and Charts for Cities, Agglomerations and Administrative Divisions of all Countries of the World». [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ «World Gazetteer: Tschad - die wichtigsten Städte», 30-09-2007. Arxivat de l'original el 2007-09-30. [Consulta: 19 juliol 2020].
# Jordi II de Còrcira

Jordi II de Còrcira va ser un bisbe grec de l'illa de Còrcira o Corfú, que va viure al segle xiii.
Va ser l'autor de diverses obres teològiques, especialment d'una contra l'orde dels frares minorites, i una altra contra l'ús del pa amb llevat a l'eucaristia.
Lleó Al·laci el confon amb Jordi I, i esmenta alguns passatges de les seves obres, però no es coneix amb seguretat a quin dels dos Jordis es podes atribuir. Casimir Oudin va establir el seu episcopat a l'entorn de l'any 1236.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Georgius of Corcira». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 27 desembre 2022].
# Kerfot

Kerfot (en bretó Kerfod) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 590 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 483 | 465 | 466 | 612 | 617 | 590 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Claude Vitel | PS |
# Citrus australasica

Citrus australasica (en anglès: Australian Finger Lime, comercialment conegut com a caviar cítric) és una espècie de cítric. És un arbust espinós del sotabosc, o un arbret, que viu a la terra baixa dels boscos plujosos subtropicals i en els boscos secs a la part costanera de Queensland i Nova Gal·les del Sud, Austràlia. Els seus fruits són comestibles i tenen un potencial com a nou cultiu, fins i tot es comercialitzen per al públic en general en vivers italians.
Aquesta planta fa 2-7 metres d'alt. les fulles són petites, 1-6 cm de llargada i 3-25 mm d'amplada, glabres, amb punta i crenades cap a l'àpex. Les flors són blanques amb pètals de 6-9 mm de llarg. El fruit és cilíndric de 4-8 cm de llarg, de vegades lleugerament corbat, es presenta en diversos colors incloent el rosa i el verd.

## Cultiu i usos

Els primers australians ja havien menjat aquest fruit.
Aquest cítric s'ha popularitzat com a menjar d'arbust (bushfood) entre els gurmets. Les vesícules globulars i amb efecte d'efervescència del seu fruit s'han considerat una mena de «caviar de llimona dolça», per a ornamentar o afegir a diverses receptes. El suc del fruit és àcid. La pela del fruit es pot assecar i fer-se servir com espècia saboritzant.
El cultiu de Citrus australasica és similar al d'altres espècies de cítrics i té les mateixes malalties que aquests. No és un hoste per a la mosca blanca i també és molt resistent a la malaltia de les arrels Phytophthora citrophthora i això permet fer encreuaments amb altres espècies de cítrics i proporcionar-los aquesta resistència.
El CSIRO també ha desenvolupat diversos híbrids de Citrus creuant C. australasica amb altres espècies de cítrics estàndard. Aquests híbrids han creat molts cultivars que generen colors ben diferents

## Referències

* ↑ The Plant List
* 1 2 3 «Citrus pages, Native Australian Citrus, Citrus australasica». Arxivat de l'original el 2021-12-22. [Consulta: 21 octubre 2014].
* ↑ Mueller, Ferdinand Jacob Heinrich von. 1858. Fragmenta Phytographiæ Australiæ 1: 26. Citrus australasica
* ↑ «igneoli.it». Arxivat de l'original el 2014-10-25. [Consulta: 21 octubre 2014].
* 1 2 Low, Tim, Wild Food Plants of Australia, ISBN 0207143838
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Citrus australasica
# Joan Pujol i Matheu

Joan Pujol i Matheu (o Mateu) (Barcelona, 18 d'abril de 1862 - 1938) va ser president del Centre musical de la ciutat de Barcelona.
El 1913 s'estrena l'obra anomenada Muerte de San Francisco, composta per Pujol amb lletra de Jacint Verdaguer i interpretada per l'Orquestra Simfònica de Barcelona al teatre “El Dorado” de Barcelona. Joan Pujol Matheu fou mestre de piano de Narcisa Freixas

## Fons personal

El Centre de Documentació de l'Orfeó Català conserva una part del seu fons personal. La tipologia musical que integra aquest fons és bàsicament música popular. De les poques composicions de música religiosa que hi trobem destaquen tres misses. Pel que fa a la música popular, observem que més o menys les tres quartes parts de les obres estan pensades per a instruments (generalment orquestra), però també destaquen les peces per a violí, quartet de corda, oboè... També cal destacar un nombrós grup de composicions per a cobla (la gran majoria sardanes, tot i que també hi ha algunes danses). També trobem un gran nombre de composicions pensades per a veu o cor. Destaquen alguns arranjaments de Joan Pujol i Matheu d'òperes.
S'han trobat tres tractats d'harmonia i contrapunt, i un llistat de les seves composicions.
La majoria d'obres estan signades pel mateix autor. Trobem unes petites variacions en algunes de les signatures:
* Algunes obres estan signades amb el que sembla un pseudònim: Pujolay.
* A la majoria d'obres la J de Joan és una clau de sol.
* En algunes obres el cognom apareix amb una s al final: Matheus
* En algunes obres, el cognom apareix sense la h intercalada: Mateu.
També es conserven obres de Joan Pujol Matheu a la Biblioteca de Catalunya.

## Bibliografia

* ARCA: Arxiu de Revistes Catalanes Antigues. Publicidad, La (Barcelona, 1878 – 1922). Barcelona: Biblioteca de Catalunya, 2005. [Consultat el 14 de novembre de 2013]. Disponible a: http://www.bnc.cat/digital/arca/index.php?fname=titols/publicidad.html
* Sinfonía Virtual. La Revista feminal (1907 – 1917): Paradigma de la Música de Salón Catalana de Principios del siglo XX. ISSN 1886-9505. [Consultat el 14 de novembre de 2013]. Disponible a: http://www.sinfoniavirtual.com/revista/023/feminal_musica_catalana.pdf

## Referències

* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1862, llibre 2n, foli 85, número de registre 1930.
* ↑ «ARCA: Arxiu de Revistes Catalanes Antigues. Publicidad, La (Barcelona, 1878-1922).». Biblioteca de Catalunya, 2005. [Consulta: 14 novembre 2013].
* ↑ «[Disponible a: Teatro Eldorado Viquipèdia: El Dorado]». [Consulta: 14 novembre 2013].
* ↑ «Sinfonia Virtual. La Revista feminal (1907-1917): Paradigma de la Música de Salón Catalana de Principios del siglo XX». [Consulta: 14 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Joan Pujol i Matheu al Centre de Documentació de l'Orfeó Català.
* Fitxa del fons de Joan Pujol i Matheu custodiat al Centre de Documentació de l'Orfeó Català.