OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Phloeomys pallidus

Phloeomys pallidus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de l'illa de Luzon (Filipines), on viu a altituds d'entre 0 i 2.000 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos primaris o secundaris. Està amenaçat per la caça i, en menor mesura, la desforestació. El seu nom específic, pallidus, significa 'pàl·lid' en llatí.

## Referències

* ↑ Heaney, L.; Balete, D.; Ong, P. Phloeomys pallidus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 13 gener 2018.
* ↑ Entrada «Phloeomys» d'Animalia (en anglès).
# Heinrich Julius Tode

Heinrich Julius Tode (* 31 de maig de 1733 a Zollenspieker, † 30 de desembre de 1797 a Schwerin) va ser un micòleg i teòleg alemany.
El 1755 va iniciar els seus estudis a l'Akademischen Gymnasium d'Hamburg.
Del 1757 al 1761 estudià teologia a Göttingen.

## Obres

* Elegies. Göttingen, Bossiegel 1762
* Cançons cristianes. Hamburg / Lüneburg 1771
* Dömitz Schwerin 1777.
* Set cançons. In: Ludwigsluster Hymnbook,
* Fungi Mecklenburgenses Selecti. Fasc. 1. Nova Fungorum Genera Complectens. I-viii, 1-50, panels 1-7. Lüneburg, 1790
* Fungi Mecklenburgenses Selecti. Fasc. 2. Generum Novorum Appendicem et Sphaeriarum Acaulium *Subordines iii Priores Complectens. I-viii, 1-67, panels 8-17. Lüneburg 1791.
* Fungi Mecklenburgenses Selecti 2: i-viii, 1-67, plates 8-17. Lüneburg 1791 (JFG Lemke)
* Nativity (Cantata). (1774)
* La resurecció de Crist. (1777)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Caddo

«Caddo» té aquests significats:
* caddo, membre dels caddos, tribu índia del grup lingüístic de les llengües caddo
* Llengua caddo, llengua de les llengües caddo meridionals
* Llengües caddo, família lingüística de les llengües ameríndies
* Comtat de Caddo, comtat al centre de l'estat estatunidenc d'Oklahoma
* Parròquia de Caddo, parròquia de l'estat estatunidenc de Louisiana amb capital a Shreveport
# Petrell freira

El Petrell freira (Pterodroma madeira) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae), d'hàbits pelàgics que cria a l'illa de Madeira i es dispersa pels mars d'al voltant. Se l'ha considerat una subespècie de Pterodroma feae i a més s'ha considerat coespecífica de Pterodroma deserta.
# Petrell petit de Santa Helena

El petrell petit de Santa Helena (Bulweria bifax) és un ocell extint de la família dels procel·làrids (Procellaridae) que criava a l'illa de Santa Helena.

## Referències

* ↑ IUCN «Bulweria bifax: BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016: e.T22728804A94997177» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22728804a94997177.en.
# Hyloscirtus pacha

Hyloscirtus pacha és una espècie de granota que viu a l'Equador.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Coloma, L.A. & Ron, S. 2004. Hyloscirtus pacha. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 de gener de 2008.
# Hyloscirtus charazani

Hyloscirtus charazani és una espècie de granota de la família dels hílids. Es troba als vessants orientals dels Andes del nord-oest de Bolívia i es coneix de la seva localitat tipus a Charazani i del Riu Pomasi, a Huasawaico, Província de Saavedra, Departament de La Paz. Hi ha una cita addicional de Waleke, Cantó de Charazani. Viu entre els 2.700 i 3.200 metres d'altitud.
És una espècie aquàtica i terrestre i habita els rierols de les valls dels Andes. Es reprodueix en aquests rierols, en els que creixen les larves, adaptades a aquests hàbitats gràcies al seu cos robust, la seva cua amb musculatura forta, l'augment del nombre de files de dents labials, etc.

## Referències

* 1 2 «Hyloscirtus charazani» (en anglès). IUCN Red List. Claudia Cortez, Steffen Reichle, Ignacio De la Riva, Jörn Köhler. 2004. [Consulta: 7 setembre 2014].
# Piculus leucolaemus

Piculus leucolaemus és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la selva humida i altres formacions boscoses de l'est de Colòmbia, de l'Equador i del Perú, nord i est de Bolívia i oest del Brasil.
En diverses llengües rep el nom de "picot gorjablanc" (Anglès: White-throated Woodpecker. Francès: Pic à gorge blanche).
# Pilota d'Or 1971

El premi Pilota d'Or 1971, atorgat al millor futbolista europeu de l'any, a criteri d'un panell de periodistes esportius d'arreu dels territoris membres de la UEFA, fou entregat a Johan Cruyff el 28 de desembre de 1971.
Cruyff va ser el primer neerlandès a guanyar el premi, i també el primer jugador de l'AFC Ajax a guanyar el trofeu.

## Classificació

| Posició | Nom | Club | Nacionalitat | Punts |
| 1 | Johan Cruyff | Països Baixos | AFC Ajax | 116 |
| 2 | Sandro Mazzola | Itàlia | Inter de Milà | 57 |
| 3 | George Best | Irlanda del Nord | Manchester United FC | 56 |
| 4 | Günter Netzer | RFA | Borussia Mönchengladbach | 30 |
| 5 | Franz Beckenbauer | RFA | Bayern de Múnic | 27 |
| 6 | Gerd Müller | RFA | Bayern de Múnic | 18 |
| 6 | Josip Skoblar | Iugoslàvia | Olympique de Marsella | 18 |
| 8 | Martin Chivers | Anglaterra | Tottenham Hotspur FC | 12 |
| 9 | Piet Keizer | Països Baixos | AFC Ajax | 9 |
| 10 | Bobby Moore | Anglaterra | West Ham United FC | 7 |
| 10 | Ferenc Bene | Hongria | Újpest FC | 7 |
| 12 | Yevhen Rudakov | Unió Soviètica | FC Dinamo de Kíev | 6 |
| 13 | Giacinto Facchetti | Itàlia | Inter de Milà | 4 |
| 13 | Mimis Domazos | Grècia | Panathinaikos FC | 4 |
| 15 | Pirri | Espanya | Reial Madrid | 3 |
| 15 | Dragan Džajić | Iugoslàvia | Estrella Roja de Belgrad | 3 |
| 15 | Berti Vogts | RFA | Borussia Mönchengladbach | 3 |
| 18 | Terry Cooper | Anglaterra | Leeds United FC | 2 |
| 18 | Francis Lee | Anglaterra | Manchester City FC | 2 |
| 18 | Wolfgang Overath | RFA | 1. FC Köln | 2 |
| 18 | Wilfried Van Moer | Bèlgica | Standard Liège | 2 |
| 22 | Bobby Charlton | Anglaterra | Manchester United FC | 1 |
| 22 | Albert Shesternyov | Unió Soviètica | CSKA Moscou | 1 |

## Notes

* ↑ France Football diu que Chivers va obtenir 13 punts.

## Referències

* ↑ Pierrend, José Luis. «European Footballer of the Year ("Ballon d'Or") 1971». RSSSF, 07-04-2005. Arxivat de l'original el 18 gener 2009. [Consulta: 25 desembre 2008].
* ↑ «European Footballer of the Year ("Ballon d'Or")». RSSSF, 18-12-2008. Arxivat de l'original el 17 desembre 2008. [Consulta: 25 desembre 2008].

## Enllaços externs

* France Football Web oficial
# Hyperailurictis

Hyperailurictis és un gènere extint de mamífers carnívors de la família dels fèlids que visqueren a Nord-amèrica durant el Miocè. Se n'han trobat restes fòssils al Canadà, els Estats Units i Mèxic. Alguns científics el situen a la base de l'arbre evolutiu dels fèlids nord-americans, tot i que aquesta hipòtesi no ha assolit ni de bon tros el consens. El que sí que sembla clar és que és l'avantpassat de Nimravides, amb el qual formaria un clade a part de les famílies generalment reconegudes de fèlids.

## Referències

* ↑ Werdelin et al., 2010, p. 74 i 75.

## Bibliografia

* Werdelin, L.; Yamaguchi, N.; Johnson, W. E.; O'Brien, S. J. «Phylogeny and evolution of cats (Felidae)». A: Macdonald, D. W.; Loveridge, A. J. The Biology and Conservation of Wild Felids (en anglès). Oxford University Press, 2010, p. 59-82. ISBN 9780191574146.
# Philip Corner

Philip Lionel Corner (Ciutat de Nova York, 10 d'abril de 1933) és un compositor, trombonista, pianista i cantant estatunidenc. Des de 1982 viu a Reggio de l'Emília a Itàlia.

## Biografia

Philip Corner va estudiar a la Universitat de Colúmbia amb Otto Luening i amb Henry Cowell, després al Conservatoire de Paris amb Olivier Messiaen i finalment va fer cursos privats amb Dorothy Taubman a Nova York. Va ensenyar a l'escola Lincoln de Nova York del 1966 al 1972, a la New School for Social Research del 1967 al 1970 i a la Universitat Rutgers. Finalment va instal·lar-se a Itàlia amb la seva dona, la ballarina i coreògrafa Phoebe Neville.
Es va afiliar a la xarxa d'artistes Fluxus el 1961. Fou un compositor i músic permanent al Judson Dance Theater del 1962 al 1964, i més endavant a l'Experimental Intermedia Foundation. Va fundar amb Malcolm Goldstein i amb James Tenney el Tone Roads Chamber Ensemble el 1963 (actiu fins al 1970), amb Julie Winter el Sounds Out of Silent Spaces el 1972 (actiu fins al 1979) i amb Barbara Benary i Daniel Goode el Gamelan Son of Lion el 1976 (encara actiu). A França va col·laborar amb l'artista plàstic i fabricant de gongs, Michel Vogel.

## Discografia

* Through Mysterious Exotic Barricades: Asian & African (2016). Setola di Maiale SM3080 CD
* Together in New York (2015), amb Rahayu Supanggah Setola di Maiale SM2760 CD
* Extreme Positions (2007). New World Records 80659-2 (2 CD). The Barton Workshop (James Fulkerson, director)
* 40 Years and One: Philip Corner Plays the Piano (2000). XI 125. interpretat pel compositor, enregistrat el 1998.
* More from the Judson Years, early 60s, Volume One Alga Marghen 055CD (inclou "Passionate Expanse of the Law," "Air Effect," "OM Emerging," "As Pure to Begin," "Music, reserved until now," i "Composition with or without Beverly").
* More from the Judson Years, early 60s, Volume Two Alga Marghen 056CD (inclou "Everything Max Has," "Big Trombone," "Homage to Revere," "Punkt," "Passionate Expanse of the Law" i "Expressions in Parallel").
* Gong + Alga Marghen 042CD (inclou "Metal Meditations with Listening Center," "Gong!" i "Pulse Polyphony").
* Three Pieces for Gamelan Ensemble Alga Marghen 034CD (inclou "Gamelan," The Barcelona Cathedral" i "Belum").
* On Tape from the Judson Days Alga Marghen 019CD (inclou "Lucinda Pastime," Memories:Performances," "From Thais," "Oracle, a Cantata on Images of War," "Flares" i "Circus Tape").
* Word-Voices Alga Marghen 4 VOC SON 010 (lp - inclou "Vox," "Vocalise" i "Air Effect").
* Metal Meditations Alga Marghen (lp).

## Referències

* 1 2 Critical mass : happenings, Fluxus, performance, intermedia and Rutgers University 1958-1972. New Brunswick, N.J.: Rutgers University Press, 2003, p. 204. ISBN 0-8135-3303-1.
* ↑ Montano, Linda. Performance artists talking in the eighties : sex, food, money/fame, ritual/death (en anglès). Berkeley: University of California Press, 2000, p. 498. ISBN 978-0-520-91966-2.

## Enllaços externs

* «Philip Corner» (en anglès). The Museum of Modern Art. [Consulta: 10 maig 2020].
# Cal Coix (Avià)

Cal Coix és un edifici residencial del Barri de la Creu, al municipi d'Avià, al Baix Berguedà. Està inventariat al mapa de patrimoni de la Generalitat de Catalunya amb el número d'inventari 3019 (1983) i al mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona amb el número d'element 08011/150.
Té un bon estat de conservació i és de fàcil accés. No està protegida.

## Situació geogràfica

Cal Coix està situat al Barri de la Creu, que està abans de l'entrada principal del nucli d'Avià arribant-hi des de Berga. La Torre del Piqué és un altre edifici considerat patrimoni immoble que està al barri, en el que també hi ha una creu de terme. Molt a prop també hi ha la font d'Avià, considerada patrimoni natural i les cases i masies del Molí del Castell com la casa homònima, La Noguera i l'L'Horta. El barri de la Creu està situat al nord-est del nucli d'Avià.

## Descripció i característiques

Cal Coix és una masia orientada cap a migdia, de planta allargada i edificada en diverses campanyes constructives. De fet podem dir que l'edifici original ha quedat dins de la construcció actual. El parament és arrebossat i les cobertes a dues aigües amb teula àrab i té el carener perpendicular a la façana. A la part del darrere té un cos annex d'un sol pis fet de grans pedres ben escairades i deixades a la vista. El cos principal es caracteritza pel seu aspecte massís. Està estructurat en planta baixa i dos pisos superiors i té molt poques obertures i les existents, són petites, allindanades i sobretot ubicades al primer pis. Hi ha tot de coberts que volten l'edificació que fan difícil ésser precís en la descripció de la construcció.
A la casa només hi ha gravada una data al seu interior: 1816. Recentment es va rehabilitar i es va dividir en diferents pisos de lloguer.

## Història

Cal Coix és una casa que es va construir a començaments del segle xix. A l'Amillarament de 1862 hi ha la primera notícia documental de la casa. En aquells moments era de Mariano Gironella de Berga.

## Referències

* 1 2 «Cal Coix». Pat.mapa.gencat. [Consulta: 2 setembre 2015].
* 1 2 3 4 Cortés Elía, María del Agua. «Cal Coix». Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona. [Consulta: 2 setembre 2015].

## Bibliografia i documents

* 1862: Amillarament d'Avià. Conservat a l'Arxiu Municipal d'Avià.

## Vegeu també

* Llista de monuments d'Avià
# Piula de Nova Guinea

La piula de Nova Guinea (Anthus gutturalis) és un ocell de la família dels motacíl·lids (Motacillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita praderies alpines de les muntanyes de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Piula de Nova Guinea». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Heka

«Heka» té aquests significats:
* Mitologia egípcia: Heka era un nom que tant es va aplicar a dos déus
** Heget, deessa de la mort i del part.
** Hike, déu de la màgia.
* Astronomia:
** Heka (λ Orionis) de la constel·lació d'Orió.
# Histograma de colors

En el processament d'imatges i la fotografia, un histograma de colors és una representació de la distribució dels colors en una imatge. Per a les imatges digitals, un histograma de color representa el nombre de píxels que tenen colors en una llista fixa d'intervals de colors, que abasten l'espai de color de la imatge, el conjunt de tots els colors possibles.
L'histograma de colors es pot construir per a qualsevol tipus d'espai de colors, tot i que el terme s'utilitza més sovint per a espais tridimensionals com RGB o HSV. Per a imatges monocromàtiques, es pot utilitzar el terme histograma d'intensitats. Per a les imatges multi-espectrals, on cada píxel està representat per un nombre arbitrari de mesures (per exemple, més enllà de les tres mesures en RGB), l'histograma de color és N-dimensional, sent N el nombre de mesures preses. Cada mesura té el seu propi rang de longituds d'ona de l'espectre de llum, alguns dels quals poden estar fora de l'espectre visible.
Si el conjunt de valors de colors possibles és prou reduït, cadascun d'aquests colors es pot col·locar per separat en un rang; llavors l'histograma és només el recompte de píxels que té per cada color possible. Molt sovint, l'espai es divideix en un nombre adequat d'intervals, sovint disposats com una quadrícula normal, cadascun contenint molts valors de colors similars. L'histograma de colors també es pot representar i mostrar com una funció suau definida sobre l'espai de colors que s'aproxima al recompte de píxels.
Igual que altres tipus d'histogrames, l'histograma de colors és una estadística que es pot veure com una aproximació d'una distribució contínua subjacent dels valors de colors.
# Platja d'Altafulla

La platja d'Altafulla és una platja urbana del municipi d'Altafulla (Tarragonès), situada enfront de les Botigues de Mar. Limita a llevant amb les roques del Fortí i a ponent amb la platja de Tamarit, en el límit del terme municipal de Tarragona, on hi ha el Club Marítim Altafulla. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 1.000 metres i una amplada mitjana de 21 metres, formada per sorra fina i daurada, amb un pendent d'entrada a l'aigua suau. Disposa de senyalització, facilitats d'accés per a persones amb mobilitat reduïda, socorrisme i salvament, dutxes, lloguer de gandules. Al passeig marítim hi ha diversos restaurants.
La platja està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Recessió de la sorra

Fins a mitjans del segle XX, la platja estava formada per còdols, provinents del riu Gaià, que desemboca a la platja de Tamarit. Els còdols van anar desapareixent per l'extracció que en feien, entre d'altres, la fàbrica de carbonat de magnesi de la Roca de Gaià i diverses empreses constructores. Periòdicament, els temporals s'enduen la sorra que regenera Costes de l'Estat i fins i tot danyen el passeig marítim. Per aquest motiu hi ha un projecte d'execució d'un espigó, emergit o submergit, que protegeixi la sorra de la platja.

## Referències

* 1 2 «El problema de la playa de Altafulla es más que la erosión». Diari de Tarragona, 20-03-2023.
* 1 2 «Platja d’Altafulla». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platja d'Altafulla». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Altafulla». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «95 platges i 23 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2024». Generalitat de Catalunya, 07-05-2024.
* ↑ «L'Ajuntament d'Altafulla inicia les obres al passeig marítim per garantir la seguretat dels vianants». Tarragona Digital, 22-01-2024.
* ↑ «En marxa els tràmits per a l'estructura que protegirà la platja d’Altafulla». Reusdigital.cat, 23-02-2024.
# Pilar de 5 aixecat per sota

El pilar de 5 aixecat per sota és un castell que es realitza de forma inversa a l'habitual, afegint i desmuntant els pisos per sota l'estructura. Aquesta estructura permet emprar enxanetes molt lleugeres de pes (o molt petites) de tal forma que es vagin acostumant a l'alçada dels castells.

## Vegeu també

* Pilar de 5
* Pilar de 4 aixecat per sota
* Pilar de 6 aixecat per sota

## Enllaços externs

* Castells de gamma bàsica de 7. Estadístiques del pilar de 5 aixecat per sota (castell.manies.cat)
* Vídeo d'un pilar de 5 aixecat per sota dels Castellers de Barcelona (YouTube)
* El lluïment del pilar per sota
Construccions castelleres :
Castells de la gamma de nou i deu :
Castells de la gamma de vuit :
Castells de la gamma de set :
Castells de la gamma de sis :
Els pilars, malgrat no tenir igual nombre de pisos que els castells de la mateixa gamma, sí que comparteixen un nivell de dificultat semblant als castells de la gamma corresponent. *: La cursiva indica castells mai assolits. :
# Camiros

Camiros (en grec antic Κάμειρος) era una ciutat de l'illa de Rodes, a la costa nord-oest. Segons la tradició era una de les tres ciutats de l'illa fundades pels doris, juntament amb Lindos i Ialisos. Homer la menciona al "Catàleg de les naus", a la Ilíada, i diu que tenia un color blanc brillant. Les tres ciutats van anar a la guerra de Troia dirigides per Tlepòlem.
Una llegenda explicava que va ser fundada per Camir, fill de Cèrcaf, i els seus germans Ialis i Lindos van fundar les altres dues. Amb elles, formava part de l'Hexàpolis dòrica, on a més hi havia Cnidos i Halicarnàs a Cària i l'illa de Cos, segons diu Heròdot.
A finals del segle VI aC i al començament del V aC, Camiros estava sota dependència persa. La ciutat va recuperar la seva autonomia al final de les Guerres mèdiques, i es va adherir a la Lliga de Delos. El 411 aC, els espartans van sortir de Cnidos, i van arribar a Camiros amb 94 vaixells. Ràpidament van ocupar la ciutat, que no està fortificada, segons diu Tucídides, i van convocar una assemblea on els ciutadans van decidir canviar de fidelitat. L'any 407 aC, les tres ciutats van fundar conjuntament, conservant cadascuna la seva autonomia, la ciutat de Rodes, que es va convertir en la capital de l'illa.
L'any 305 aC, la ciutat va rebutjar els atacs de Demetri Poliorcetes. El 226 aC un terratrèmol va destruir la ciutat. El 142 aC un altre terratrèmol la va tornar a destruir. Sota el domini romà, gai cassi Longí va devastar Camiros i la resta de l'illa.
Era la ciutat de naixement del poeta Pisandre. És la moderna Camiro.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Rhodus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 2 febrer 2021].
# Caimbambo

Caimbambo és un municipi de la província de Benguela. Té una extensió de 3.285 km² i 80.715 habitants segons el cens de 2014. Comprèn les comunes de Caimbambo, Catengue, Canhamela, Cayavi i Wyangombe. Limita al nord amb el municipi de Benguela, a l'est amb el municipi de Cubal, al sud amb el municipi de Chongoroi i a l'oest amb el municipi de Baía Farta.

## Personatges

* Mário Lucunde (* 1957), bisbe de Menongue

## Referències

* ↑ Caimbambo al cens d'Angola
# Caimanins

Els caimanins (Caimaninae) són una subfamília de crocodilians de la família Alligatoridae, pròpia de les regions subtropicals i tropicals d'Amèrica, des de Mèxic fins al sud d'Amèrica del Sud. Inclou dos gèneres, Caiman i Paleosuchus.

## Taxonomia

Es coneixen tres espècies del gènere Caiman.
* El caiman comú (Caiman crocodilus). L'espècie més del nord, és comú des de Mèxic fins a Veneçuela.
** Caiman crocodilus apaporiensis
** Caiman crocodilus fuscus
** Caiman crocodilus yacare
Les altres dues espècies són comunes a les zones pantanoses o lacustres i en els rius de Bolívia, el Brasil, nord-est de l'Argentina, Paraguai, la regió amazònica de l'Equador, el Perú, Colòmbia i Veneçuela:
* El caiman cocodril (Caiman yacare).
* El caiman de morro ample (Caiman latirostris). D'aquests dos, el primer és el més abundant. Caçats extensamentes durant dècades pel seu cuir, aprofitat en marroquineria, avui es troben universalment protegits i en alguns casos industrialitzats en zoocriaderos. L'alta freqüència de reproducció, en comparació amb altres caimànids, ha permès recuperar parcialment les poblacions, encara que les mesures de protecció no s'apliquin amb el rigor desitjable. Ambdues espècies estan registrades en l'apèndix II del llistat d'espècies protegides del CITES.
* Distribució dels Caiman crocodilus
* Distribució dels Caiman latirostris
* Distribució dels Caiman yacare

## Taxonomia

* Caiman negre (Melanosuchus niger)
* Caiman nan de Cuvier (Paleosuchus palpebrosus)

## Referències

* Brochu, C. A. (1999). "Phylogenetics, Taxonomy, and Historical Biogeography of Alligatoroidea". Society of Vertebrate Paleontology Memoir 6: 9-100. DOI:10.2307/3889340. JSTOR 3889340.
* "Allometric Comparison," Larsson (2001). Page 26.
# Hexamolibdè

L'hexamolibdè és un mineral de la classe dels elements natius. El nom fa referència a la simetria (hexagonal primitiva) i la composició (ric en Mo).

## Característiques

L'hexamolibdè és un aliatge de fórmula química (Mo,Ru,Fe,Ir,Os), amb molibdè dominant. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2007. Cristal·litza en el sistema hexagonal. És l'anàleg de molibdè del ruteni, l'osmi, l'hexaferrum i la garutiïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'hexamolibdè pertany a «01.AE: Metalls i aliatges de metalls, família ferro-crom» juntament amb els següents minerals: vanadi, molibdè, crom, ferro, kamacita, tungstè, taenita, tetrataenita, antitaenita, cromferur, fercromur, wairauïta, awaruïta, jedwabita i manganès.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al meteorit Allende, un meteorit que va caure en el mes de febrer de 1969 a Pueblito de Allende, a l'Estat de Chihuahua (Mèxic). També ha estat descrita al meteorit NWA 1934, trobat al nord-oest d'Àfrica, a la prospecció d'Aghio Stefanos (Grècia), al meteorit Murchison, trobat a Austràlia, i a dos indrets d'Alemanya: la gravera d'Holcim, a Renània-Palatinat, i a un placer de la localitat de Straubing, a Baviera.

## Referències

* ↑ «Hexamolybdenum» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 novembre 2021].
* ↑ «Allende meteorite (Pueblito de Allende meteorite; Qutrixpileo meteorite [NHM cat.), Pueblito de Allende, Chihuahua, Mexico]» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 novembre 2021].