OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Polydactylus mullani

Polydactylus mullani és una espècie de peix pertanyent a la família dels polinèmids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 19 cm de llargària màxima.
* 9 espines i 12-13 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 11-12 radis tous a l'anal.
* 24 vèrtebres.
* 7 filaments pectorals (el superior s'estén molt més enllà de l'extrem posterior de l'aleta pectoral).
* Aleta pectoral amb tots els radis ramificats llevat d'1 o 2.
* Bufeta natatòria ben desenvolupada.
* Presenta un gran punt negre davant de la línia lateral.

## Alimentació

Menja gambes i peixets.

## Hàbitat

És un peix marí, pelàgic-oceànic i de clima tropical (26°N-15°S, 59°E-74°E) que viu entre 14 i 115 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar d'Aràbia: l'Índia i el Pakistan.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Hora, S. L., 1926. Notes on fishes in the Indian Museum. IX-XIV. Records of the Indian Museum (Calcuta) v. 27 (pt 6): 453-469, Pl. 11.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Polydactylus mullani» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Motomura, H., 2004. Threadfins of the world (Family Polynemidae). An annotated and illustrated catalogue of polynemid species known to date. FAO Species Catalogue for Fishery Purposes. Núm. 3. Roma, FAO, 117 p.
* ↑ Motomura, H. i Y. Iwatsuki, 2001. Review of Polydactylus species (Perciformes: Polynemidae) characterized by a large black anterior lateral line spot, with descriptions of two new species. Ichthyol. Res. 48(4):337-354.
* 1 2 Motomura, H., 2004.
* ↑ Motomura, H. i Y. Iwatsuki, 2001.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Motomura, H., 2004. Family Polynemidae (Rafinesque, 1815) threadfins. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (32):18.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Serra de Freixa

* Per a altres significats, vegeu «Serra de Freixa (Soriguera)».
La Serra de Freixa és una serra situada als municipis de Castellar de la Ribera i Lladurs (Solsonès), amb una elevació màxima de 790,6 metres.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Serreta-Ull del Moro

* Aquest article tracta sobre la serra d'Alcoi. Vegeu-ne altres significats a «La Serreta».
La Serreta-Ull del Moro és una muntanya situada entre els termes municipals d'Alcoi, Cocentaina i Penàguila, en les acaballes del Sistema Bètic, a la zona sud espanyola, amb una direcció predominant SO-NE. Rodeja, junt amb el Biscoi i el Menejador, la ciutat d'Alcoi pel sud.
Està format per dos nuclis muntanyosos, l'alt dels Dubots de 1.050 metres a l'est i l'Ull del Moro de 908 metres. Un tercer element del conjunt seria el Tossal de les Creuetes a l'oest amb 802 metres. Junt amb el Barranc del Cint és la muntanya que més impacte visual té sobre la ciutat d'Alcoi, sobretot a la Zona Nord.
Està en prou bon estat de conservació a pesar de la pressió demogràfica que patix per la proximitat dels nuclis d'Alcoi i Cocentaina. En els últims quinze anys ha patit un parell d'intents d'incendi, un d'ells amb dos focus que van aparéixer simultàniament. En la seua part baixa ens trobem amb pinedes de repoblació mentre que la seua part alta està coberta per bosc autòcton mediterrani on predomina la carrasca.
La CV-70 el creua en direcció Alcoi a Benilloba pel vessant nord. La CV-785 l'envolta pel sud direcció Benifallim. Actualment, s'està construint la variant d'Alcoi a la A-7 en les seues faldes.

## Patrimoni
### Jaciments arqueològics

En la part alta de l'Alt dels Dubots està enclavat el jaciment arqueològic de la Serreta, un important santuari i necròpolis ibèrica, així com les restes d'un observatori de la Guerra Civil Espanyola que donava la veu d'alarma i alertava de les incursions aèries italianes provinents de les Illes Balears. Popularment, sempre s'ha cregut que era un antiaeri. En el terme municipal de Cocentaina es troba el castell de Penella i l'ermita de Sant Tomàs.

### Masos

Són importants, arquitectònicament parlant, el mas Roig, el mas de la Serreta i el mas de la Font de la Salut. Altres són el mas de la font del vicari, el mas de Jaume, la caseta del rebolcat, el mas de la llobera o la coneguda Venta Nadal en la Penella.

### Fonts

La font de la Salut i la font de Penella.

### Altres

La Cova Juliana i el Pou de Forminyà.

## Referències

* ↑ BENEITO, Àngel, (2007). Alcoi, objetivo de guerra. Alcoi: Produciones Kronos S.L.. ISBN 978-84-612-0196-9

## Enllaços externs

* Pujada a La Serreta Arxivat 2008-07-04 a Wayback Machine. (castellà)
* Passejos pels camins de ferradura de la comarca d'Alcoi (castellà)
* La Serreta en BikeZona (castellà)

## Vegeu també

* Plom de la Serreta d'Alcoi
# Cangur arborícola de Matschie

El cangur arborícola de Matschie (Dendrolagus matschiei) és un cangur arborícola de la família dels macropòdids, que inclou unes 55 espècies de cangurs, ualabis i afins. Viu a la península de Huon del nord-est de Nova Guinea. Segons la classificació de la UICN, és una espècie amenaçada. El seu nom és en honor del biòleg alemany Paul Matschie.

## Referències

Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Polydactylus octonemus

Polydactylus octonemus és una espècie de peix pertanyent a la família dels polinèmids. Va ser descrit per Charles Frédéric Girard el 1858.
Es troba a l'oceà Atlàntic occidental: des de l'estat de Nova York fins a la costa occidental del Yucatán (Mèxic), encara que alguns autors el situen també fins a la costa septentrional d'Amèrica del Sud.
Pot arribar a fer 33 cm de llargària (normalment, en fa 25). És un peix marí, demersal i de clima subtropical (42°N-18°N, 98°W-71°E) que viu entre 5 i 66 m de fondària (normalment, entre 5 i 16) en fons sorrencs (com ara, platges) o fangosos.
És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Girard, Charles. Notes Upon Various New Genera and New Species of Fishes, in the Museum of the Smithsonian Institution, and Collected in Connection with the United States and Mexican Boundary Survey : Major William Emory, Commissioner (en anglès), 1858.
* 1 2 3 4 Agustin, Liza Q.; et alii. «Polydactylus octonemus (Girard, 1858) Atlantic threadfin» (en anglès). Fishbase. [Consulta: 15 novembre 2023].
* 1 2 Motomura, Hiroyuki. Threadfins of the World (Family Polynemidae). An annotated and illustrated catalogue of the polynemid species know to date. Roma: FAO, 2004.
* ↑ Dentzau, M.W. i M.E. Chittenden, Jr., 1990. Reproduction, movements, and apparent population dynamics of the Atlantic threadfin Polydactylus octonemus in the Gulf of Mexico. Fish. Bull. 88:439-462.
# Cnossos (geògraf)

Cnossos (en llatí Cnossus, en grec antic Κνωσσός) fou un autor grec d'una obra sobre la geografia d'Àsia titulat γεωγραφικά τῆς ασίας ("Geographika tes Asias"), que mencionen uns escolis a Apol·loni Rodi. El seu nom podria ser una corrupció. Vossius l'inclou al seu llibre De Historicis Græcis.

## Referències

* ↑ Cnossus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 809
# La Serrada

* Per a altres significats, vegeu «La Serrada (Occitània)».
La Serrada és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 150 | 148 | 149 | 137 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Alfonso Ugarte Leturia

Alfonso Ugarte Leturia va ser un compositor, organista i docent nascut a Antzuola, Guipúscoa, el 1879 i mort a Estella, Navarra, el 1937.
Va estudiar harmonia i composició amb Pedro Fernández de Retana, de qui fou deixeble predilecte. A 1900 va guanyar la plaça d'organista a la parròquia de Sant Pere d'Estella, però no la va voler exercir fins a 1902. Aquí també participava com a mestre de música a l'escola dels Escolapis i als dels Caputxins. Aquesta passió pel món escolàstic es veu plasmat a la perfecció a les seves obres.

## Referències

* ↑ Ansorena, José Luis. Historia de la música española e hispanoamericana..
* ↑ «Ugarte Leturia, Alfonso» (en castellà). Auñamendi Eusko Entziklopedia. [Consulta: 23 juny 2018].
# Cangur arborícola unicolor

El cangur arborícola unicolor (Dendrolagus dorianus) és una espècie de cangur arborícola que viu als boscos montans de Nova Guinea a altituds d'entre 600 i 3.650 metres. És majoritàriament solitari i nocturn. L'espècie fou anomenada el 1883 en honor del zoòleg italià Giacomo Doria.

## Referències

* ↑ «Doria's Tree Kangaroo». Tenkile Conservation Alliance. Arxivat de l'original el 2007-08-30. [Consulta: 24 febrer 2007].
* ↑ «Doria's Tree-kangaroo». PapuaWeb. Arxivat de l'original el 2006-09-11. [Consulta: 24 febrer 2007].
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Niedermorschwihr

Niedermorschwihr (en alsacià Needermorschwihr) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2004 tenia 568 habitants. Està situat a l'oest de Colmar, al costat de Turckheim.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 455 | 554 | 553 | 620 | 609 | 585 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Toussaint | |
# Praxil·la

Praxil·la (en llatí Praxilla, en grec antic Πράξιλλα) fou un poeta lírica grega, nascuda a Sició, que va florir a l'Olimpíada 82, cap al 450 aC. Va ser una de les nou poetes distingides amb l'epítet de les muses de la lírica, segons diuen Suides i l'Antologia palatina.
Les seves històries eren eròtiques, basades en l'antiga mitologia dels doris. Lísip de Sició va fer una estàtua de Praxil·la que menciona Tacià. Alguns escolis seus van ser considerats entre les més famoses composicions d'aquesta mena. Alguns autors pensen que va escriure l'escoli conservat per Ateneu de Nàucratis, molt popular a Atenes. També va compondre ditirambes en versos heroics amb l'ús eventual de sistemes dactílics, i en què ocasionalment apareix l'hexàmetre. Una classe de vers dactílic logaèdic (que tenia un dactílic més que l'alcaic) va ser anomenat praxil·leu (Πραξίλλειον) en honor seu. També va agafar el seu nom el vers jònic, un trímetre major braquicatalèctic.
Va escriure un himne a Adonis del que es conserven tres versos. També un ditirambe sobre Aquil·les, del que només se'n conserva un vers que suggereix que es basava en Homer. S'han recollit d'ella alguns fragments de proverbis que havia popularitzat.

## Referències

* ↑ Praxilla a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 518
* ↑ Easterling, P. E. (ed.). Historia de la literatura clásica I: literatura griega. Madrid: Gredos, 1990, p. 269-270. ISBN 842491421X.
# Anamnesi

«Anamnesi» té aquests significats:
* Anamnesi (filosofia)
* Anamnesi (medicina)
# Coca-rossa

La cadira de Menorca o cadira menorquina, popularment anomenada coca-rossa (a causa del malnom de la família propietària de l'empresa, Can Coca Rossa) fou un model de cadira dissenyat els anys 1930 pel ciutadellenc Miquel Anglada Alzina, que va fer un prototip de cadira plegable basat en l'antiga cadireta de tisora per fer-la més còmoda. Actualment, la seva empresa, segueix activa i continua innovant sobre aquesta base tradicional per fabricar cadires i altres mobles. Una de les implementacions més reeixides ha estat la variant amb balancí. Aquest model de cadira ha obtingut popularitat internacional.

## Referències

* ↑ Web de l'empresa
* ↑ Illesbalears.es
* ↑ Menorca.info
# La caça de l'estruç

La caça de l'estruç és un dibuix de Blai Ametller que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Descripció

El tema de la caça de l'estruç va ser un dels motius més visitats pels gravadors d'èpoques anteriors, fins al punt de convertir-se en un lloc comú en el repertori figuratiu dels gravadors dels segles xvi i xvii, entre els quals sobresurten, atesa la seva indubtable fortuna, Antonio Tempesta i Philippe Galle, autors d'escenes centrades en aquesta activitat cinegètica i que en el segle xviii popularitzà Carle Vanloo, autor d'una tela pintada el 1738 que va formar part del conjunt decoratiu que, centrat en la iconografia de les caces exòtiques, va encarregar el rei Lluís XV per a la decoració del palau de Versalles. Precisament, el gravat d'Ametller, que havia estat dibuixat per Pasqual Pere Moles durant la seva estada formativa a París entre el 1768 i el 1774, tradueix la pintura de Vanloo; per tant, és errònia la inscripció que el mateix gravador va incloure al peu de l'estampa i que l'atribuïa a François Boucher. El 1803, la Real Calcografía de Madrid va encarregar la conclusió del gravat a Ametller.

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC.
* ↑ MNAC/MAC 65010
* ↑ Comentari de l'obra al web del MNAC

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: Mnac i SCALA GROUP S.p.A, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
* DDAA. La col·lecció Raimon Casellas. Publicacions del Mnac/ Museo del Prado, 1992. ISBN 84-87317-21-9. «Catàleg de l'exposició del mateix títol que es va dur a terme al Palau Nacional de Montjuïc entre el 28 de juliol i el 20 de setembre de 1992»
# Sant'Anna Arresi

Sant'Anna Arresi (en sard, Sant'Anna Arresi) és un municipi italià, dins de la província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 2.678 habitants. Es troba a la regió de Sulcis-Iglesiente. Limita amb el municipi de Masainas i Teulada (CA)

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Paolo Luigi Dessì | Llista Cívica |
# Cançó immortal

Cançó immortal (Song Without End) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Charles Vidor, estrenada el 1960 i doblada al català. És la biografia del famós pianista i compositor Franz Liszt, interpretat per Dirk Bogarde.
Vidor va morir durant el rodatge i George Cukor va acabar la realització. La pel·lícula va obtenir l'Oscar a la millor banda sonora.

## Argument

Jove pianista de talent i saludat per la crítica, Franz Lizst no deixa per això de ser un personatge torturat per la solitud. En una gira europea, el jove artista coneix la princesa Caroline Sayn-Wittengenstei. Tots dos comencen un idil·li veient que aquesta nova relació té una conseqüència negativa sobre les actuacions de Franz

## Repartiment

* Dirk Bogarde: Franz Liszt
* Capucine: Princesa Carolyne Wittgenstein
* Geneviève Page: Comtessa Marie d'Agoult
* Ivan Desny: Príncep Nicholas
* Martita Hunt: Gran Duquessa
* Lou Jacobi: Potin
* Albert Rueprecht: Príncep Félix Lichnowsky
* Marcel Dalio: Chelard
* Lyndon Brook: Richard Wagner
* Walter Rilla: Arquebisbe
* Hans Unterkircher: Tsar
* Erland Erlandsen: Sigismond Thalberg
* Alex Davion: Frédéric Chopin
* Katherine Squire: Anna Liszt

## Premis i nominacions
### Premis

* Oscar a la millor banda sonora per Morris Stoloff i Harry Sukman
* Globus d'Or a la millor pel·lícula musical

### Nominacions

* Globus d'Or al millor actor musical o còmic Dirk Bogarde
* Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Capucine

## Referències

* ↑ Cançó immortal
* ↑ «Song without end». The New York Times.
# Niedermodern

Niedermodern (en alsacià Nídermodere) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 2004 tenia 724 habitants.
Forma part del cantó de Reichshoffen, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat d'aglomeració de Haguenau.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 507 | 523 | 622 | 626 | 573 | 691 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Raymond Bastian | |
# Puigpelat (la Molsosa)

Puigpelat és una masia de la Molsosa (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una masia de l'any 1553 tot i que està documentada des l'any 1111, quan era propietat de Ponç I de Cervera.
La masia està ubicada a una alçada de 600 metres, i es troba a l'extrem oest del municipi a tocar del km. 9,7 de la carretera B-300 de Calaf a Vallmanya. Es troba a peu de carretera. És una masia adossada a cal Figueres, i es troba envoltada per camps de conreu i bosc amb vegetació de pi majoritàriament, roure i alzina.

## Descripció

Pairalia de gran tradició, situada a prop del puig anomenat Puig-Pelat, del qual pren el nom.
Es tracta d'una gran casa principal, a la qual s'han anat afegint alguns cossos en diverses etapes de construcció, amb un gran pati a manera de baluard davant la façana principal.
* Des de la capella de Santa Eulàlia

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 3 «Puigpelat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juny 2015].
* ↑ Antoni Bach i Riu. Consell Comarcal del Solsonès. Masies del Solsonès, abril 1995, p. 102. D.L. L-418/95.
* 1 2 Ajuntament de la Molsosa La Molsosa - Pla especial urbanístic del Catàleg de masies i cases rurals (expedient 2013 / 049811 / N) [La Molsosa], 2013, pàg. 200 [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cingles de Sant Sadurní

Els Cingles de Sant Sadurní, també coneguts com a Cingles de Gallifa, són un conjunt de cingleres i relleus que formen part de la Serralada Prelitoral i que separen l'altiplà del Moianès de la depressió del Vallès. Estan situats dins del terme municipal de Gallifa, a la comarca del Vallès Occidental.
S'orienten d'oest a est, entre el Serrat de Caramella, a ponent, i el Serrat Punxegut, a llevant. Són al nord del poble de Gallifa, emmarcats a ponent pel torrent dels Plans, al nord pel Sot de les Avellanedes, a llevant pel torrent del Sot de la Roca, i a migdia pels diferents torrents que constitueixen la riera de Gallifa, i que neixen en els Cingles de Sant Sadurní: Sot dels Cirers, torrent del Mal Grau i Canal de Sant Sadurní. Als peus de la cinglera, entre ella i el poble de Gallifa, s'estén el Bosc Gran, quasi del tot arrasat en el gran incendi forestal de l'agost del 2005.
La cinglera principal forma uns contraforts cap al sud, que davallen cap a la vall de Gallifa: a ponent, el Pla del Nasi, amb la masia de Sobregrau, el Turó del Mal Grau a la part central, i el Pla de l'Arbocera, el Cinglet i la Punta de l'Arbocera, a llevant. La part superior de la cinglera conté una sèrie d'elements de relleu que la fan molt característica; de ponent a llevant són les Roques de Caramella, el Morral del Puig, el Coll Llober, el Turó de la Pinassa, el Serrat Alt, el Collet de Sant Sadurní, el Roc de les Planes, la Mola, on hi ha l'església romànica de Sant Sadurní de Gallifa, que dona nom a tot el massís, i la Llista Blava.
La cara nord dels Cingles de Sant Sadurní no forma cinglera, sinó que s'enllaça amb l'altiplà del Moianès a través de diversos contraforts, com el Serrat de la Por. Sí que en formen les cares est i oest. Cap a llevant, és el Serrat Punxegut, amb contraforts com, de sud a nord, el Serrat Coniller, el Serrat del Camell, a l'extrem de llevant del qual hi ha la masia de la Roca i el Pla d'en Panarra. Cap a ponent, el sector nord del Serrat de Caramella enllaça amb la Baga dels Plans, també acinglerada.
# La cavalcada nocturna de Paul Revere

La cavalcada nocturna de Paul Revere (The Midnight Ride of Paul Revere) és una pintura de 1931 de l'artista nord-americà Grant Wood. Representa el patriota estatunidenc Paul Revere durant el seu viatge a mitjanit el 18 d'abril de 1775. La perspectiva és des d'una gran alçada mentre Revere passa per un Lexington, Massachusetts, molt il·luminat. Es va inspirar en el poema "Paul Revere's Ride" de Henry Wadsworth Longfellow. Wood va utilitzar un cavall infantil com a model per al cavall de Revere.
La pintura està situada en el Museu Metropolità d'Art de Nova York, però no està a la vista des de la primavera de 2017.

## Procedència

La pintura va pertànyer al Sr. i a la Sra. Cecil M. Gooch de Memphis, Tennessee, de 1931 a 1950, després de la qual cosa va ser donat a YWCA de Memphis com un regal. El mateix any es va vendre per 15.000 dòlars al Metropolitan Museum of Art.

## Referències

* 1 2 3 «The Midnight Ride of Paul Revere». Metropolitan Museum of Art. [Consulta: 6 novembre 2016].
* ↑ Souter, Gerry. American Realism. New York City: Parkstone International, 2009, p. 198. ISBN 978-1-78042-992-2.