OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dret de la competència

El dret de la competència (en anglès Competition Law, conegut en els Estats Units com Antitrust Law) és la branca del dret que s'encarrega de regular el comerç mitjançant la prohibició de restriccions il·legals, la fixació de preus i els monopolis. Busca promoure la competència entre les empreses existents en un mercat econòmic i el foment de la qualitat dels béns i serveis al menor preu possible, garantint una estructura de mercat basat en la llei de l'oferta i la demanda.
L'"antitrust" té el seu origen en el dret dels Estats Units. El nom es deu al fet que aquesta branca del dret va ser creada per a combatre els trust de comerç. Posteriorment, altres països van adoptar l'Antitrust en el seu ordenament jurídic utilitzant altres termes com "lleis de competència", "de lliure competència" o antimonopolista. En l'actualitat, la major part dels països industrialitzats i alguns països en desenvolupament té lleis antitrust.
L'objectiu del dret de la competència és promoure la "competència justa" entre les empreses. Ha tingut un efecte important en les pràctiques empresarials i la reestructuració del sector industrial en els països on s'ha adoptat. Basades en la premissa que el comerç lliure beneficia tant consumidors, empreses i l'economia en general, la llei prohibeix diferents tipus de restriccions comercials i l'abús de la monopolització.
Des d'un punt de vista general, aquestes restriccions poden ser de quatre tipus diferents: acords horitzontals entre competidors, acords verticals entre compradors i venedors, l'abús d'una posició dominant (monopoli), i les fusions. En el cas europeu es prohibeixen també les ajudes de l'estat.

## Vegeu també

* Dret de la competència europeu
* Dret del consumidor
* Llei Sherman Antitrust dels Estats Units d'Amèrica
# Marçal Gols i Cavagliani

Marçal Gols i Cavagliani (Barcelona, 21 de juny de 1928 - Barcelona, 21 de març de 2020) ha estat director d'orquestra i pedagog català.

## Biografia

Fill de Joan Gols i Soler i de Mercè Cavagliani, estudià primer en el si de la seva família (el seu avi Josep, el seu pare i el seu oncle Xavier eren músics). Quan la seva família s'exilià el 1940 a Caracas, continuà els estudis amb Primo Casale al Conservatorio Juan Manuel Olivares, on més tard treballaria de professor. Reemplaçà son pare en la direcció de la Coral Catalana de Caracas i en la gestió de l'Instituto Montessori San Jorge. Per les seves harmonitzacions de cançons populars catalanes, guanyà el premi Lluís Millet en els Jocs Florals de la Llengua Catalana de Mèxic, el 1957.
L'any 1959 tornà a Catalunya, i a l'any següent es feu càrrec de la direcció de l'Orquestra de Cambra de les Joventuts Musicals de Barcelona. Entre 1960 i 1964 estudià amb Cristòfor Taltabull i Balaguer (contrapunt i fuga, especialment) i direcció d'orquestra amb Sergiu Celibidache. Entre 1964 i 1978 portà la batuta de l'Orquesta Sinfónica de Las Palmas de Gran Canaria.
L'any 1966 dirigí la gravació de la Missa de Glòria de Manuel Blanch i Puig, amb els cors i l'orquestra del Liceu i la Coral Sant Jordi. Dirigí l'Orquesta Sinfónica de Córdoba (Argentina) i fou col·laborador dels cursos de formació musical que la UNESCO desenvolupava a Amèrica. En el període 1982-1988 fou el director del Conservatori Superior Municipal de Música de Barcelona, i posteriorment es feu càrrec de l'Escola Internacional d'Estudis Musicals.

## Referències

* 1 2 «Marçal Gols i Cavagliani». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Marçal Gols parla del seu mestre Cristòfol Taltabull Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Instituto Montessori San Jorge de Caracas
# Marçal Cervera i Millet

Marçal Cervera i Millet (Santiago de Cuba, 26 de juliol de 1928 - Begur, 20 de setembre de 2019) fou un violoncel·lista i gambista català.
Fill d'Ernest Cervera i Astor, va estudiar a Barcelona amb el seu oncle, Lluís Millet i Farga i Joan Massià i Prats i va completar la seva formació a Itàlia amb Gaspar Cassadó i a París amb Paul Tortelier.
Va ser membre del Collegium Musicum de Zuric sota la direcció de Paul Sacher i del Musikkollegium Winterthur, així com violoncel·lista principal de l'Orchestre de Chambre de Lausanne. Des de 1963 va exercir com a violoncel·lista principal i membre de grups de cambra de tot el món, com ara a Europa, Canadà, Mèxic, Sud-àfrica, Orient Mitjà i Corea del Sud. Va realitzar enregistraments per a la ràdio i segells discogràfics, incloent-hi les Sonates per a violoncel de Bach amb Rafael Puyana o les Recercades de Diego Ortiz amb Christiane Jaccottet. Des de 1999 fou membre del Beethoven Piano Quartet.
Des de la dècada de 1970, Cervera va ensenyar durant vint anys a les escoles superiors de música de Friburg i Lausana. Ha tingut entre els seus deixebles na Anna Comellas Vila-puig, filla de Gonçal Comellas., pàgs. 226/27.
És germà de la també violinista famosa Montserrat Cervera i Millet.

## Referències

* ↑ «Memora Palafrugell». Arxivat de l'original el 2019-09-21. [Consulta: 21 setembre 2019].
* ↑ «Conversa amb el violoncel·lista Marçal Cervera». Catalunya música.
* ↑ Datos.BNE.es
* ↑ http://www.ddgi.cat/quiosc/recursos/publicacio/exemplarDigital/diccionari-biografic-de-l-alt-emporda.pdf. Pàg. 165
* ↑ Secció posterior: Montserrat Cervera i Millet. A: Gran Enciclopèdia de la Música.

## Enllaços externs

* Marçal Cervera, Gran Enciclopèdia Catalana
* Marçal Cervera Arxivat 2009-12-25 a Wayback Machine. (anglès)
# Pere Ordines

Pere Ordines (Alaró, s. XVI-XVII) fou un escriptor mallorquí. Cap a 1593, essent estudiant, va recollir algunes cançons populars, directament relacionades amb les modernes gloses, així mateix compongué alguns poemes de temàtica amorosa. La seva obra és de gran interès pel coneixement de la poesia popular mallorquina.

## Bibliografia

* de Riquer, Martí; Comas, Antoni; Molas, Joaquim. Història de la literatura catalana, tom 4, pàg. 396-397. Barcelona: Ariel, S.A., 1985. ISBN 84-344-7604-5.
* Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 12. Palma: Promomallorca, p. 100. ISBN 84-8661702-2.
# Dissé-sous-Ballon

Dissé-sous-Ballon és un municipi francès situat al departament del Sarthe i a la regió de País del Loira. L'any 2007 tenia 128 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Dissé-sous-Ballon era de 128 persones. Hi havia 46 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 15 parelles sense fills i 19 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 63 habitatges, 49 eren l'habitatge principal de la família, 10 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 63 habitatges eren cases. Dels 49 habitatges principals, 43 estaven ocupats pels seus propietaris i 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien dues cambres, 11 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 32 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 25 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Dissé-sous-Ballon el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 16 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 12 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 8 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 20 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 82 persones, 68 eren actives i 14 eren inactives. De les 68 persones actives 59 estaven ocupades (32 homes i 27 dones) i 9 estaven aturades (3 homes i 6 dones). De les 14 persones inactives 6 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Dissé-sous-Ballon hi havia 50 unitats fiscals que integraven 136 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 16.832 €.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Dissé-sous-Ballon hi havia 7 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 596 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Dissé-sous-Ballon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Dissé-sous-Ballon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Hidrogen sòlid

L'hidrogen sòlid s'obté a temperatures inferiors al punt de fusió de l'hidrogen, 14.01 K (-259.14 °C). James Dewar va ser el primer a produir-lo, el 1899. En l'actualitat, s'investiga en les possibilitats d'utilitzar el hidrogen sòlid com a possible combustible per a automòbils, ja que el seu emmagatzematge és més segur que en forma líquida.

## Referències

* ↑ Correspondence and General A-I DEWAR/Box D I
* ↑ Dewar, James «Sur la solidification de l'hydrogène». Annales de Chimie et de Physique, vol. 18, 1899, pàg. 145–150.
* ↑ «Ultrahigh-pressure transitions in solid hydrogen». Rev. Mod. Phys., vol. 66, 1994, pàg. 671. Bibcode: 1994RvMP...66..671M. DOI: 10.1103/RevModPhys.66.671.

## Enllaços externs

* 2001 - Propietats de l'hidrogen sòlid. Arxivat 2009-03-12 a Wayback Machine.
* Solid Hydrogen formed for Atomic Propellants Arxivat 2008-09-24 a Wayback Machine.
* Solid Hydrogen Seen es Safer
* Compilation of the engineering properties of solid hydrogen
# Canale-di-Verde

Canale-di-Verde (en cors Canale di Verde) és un municipi sota l'estat francès, situat a Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 335 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 215 | 215 | 330 | 356 | 275 | 335 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Marie Laetitia Casalta | | |
# Karàkol (Altai)

* Per a altres significats, vegeu «Karakol».
Karàkol (en rus: Каракол) és un poble de la república de l'Altai, a Rússia, que el 2016 tenia 411 habitants, pertany al districte d'Ongudai.

## Referències

* ↑ http://www.ongudai-ra.ru/index.php/%D0%BD%D0%BE%D0%B2%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B8/peredvizhnoj-fap-nachal-rabotu-v-ongudajskom-rajone
* ↑ https://www.lawmix.ru/zakonodatelstvo/1955751
# Middleburg (Virgínia)

Middleburg és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 632 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Middleburg tenia 632 habitants, 322 habitatges, i 171 famílies. La densitat de població era de 420,7 habitants per km².
Dels 322 habitatges en un 20,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 33,2% hi vivien parelles casades, en un 14,9% dones solteres, i en un 46,6% no eren unitats familiars. En el 39,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,96 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,57.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,9% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 29,4% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 21,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 71,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.625$ i la renda mediana per família de 60.313$. Els homes tenien una renda mediana de 41.875$ mentre que les dones 32.708$. La renda per capita de la població era de 32.643$. Entorn del 6,7% de les famílies i el 9,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Middleburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Middleburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Tiniteqilaaq

Tiniteqilaaq és un assentament de l'est de Groenlàndia que forma part del municipi de Sermersooq. L'1 de gener del 2024 tenia 94 habitants.

## Referències

* ↑ «Population in Localities January 1st 1977-2024 [BEESTD]» (en anglès). Statbank Greenland. [Consulta: 10 març 2024].
# Tritó pirinenc

El tritó pirinenc (Calotriton asper) és una espècie d'amfibi urodel de la família dels salamàndrids. Actualment es troba amenaçat per la pèrdua d'hàbitat.

## Descripció

Els adults fan de 10 a 15 cm de llarg dels quals gairebé la meitat corresponen a la cua, força aprimada. Tenen el dors color castany més aviat fosc i uniforme, de vegades amb alguna taca groga o una ratlla longitudinal groga a l'esquena. El ventre el té groguenc. A diferència d'altres espècies de tritons, l'adult no té cresta a l'esquena ni la cua. La larva, de color més clar amb taques fosques, sí que té cresta però només a la cua.

## Distribució

Es troba en ambdues vessants del Pirineu i en punts dels Prepirineus, normalment entre els 700 i els 2.500 m. A Catalunya, fora del Pirineu, hi ha petites poblacions aïllades al Montsec i a les Guilleries.

## Hàbitat

Se'l troba sobretot en aigües netes, no excessivament corrents i no gaire fondes, tot i que és capaç d'adaptar-se a basses, torrents, rierols, llacs i fins i tot abeuradors de bestiar. En general prefereix localitzacions obagues en cotes baixes i més assolellades a més alçada. És bastant aquàtic, però fora del període reproductor se'l pot trobar també fora de l'aigua. Es desplaça més caminant pel fons que nedant.

## Reproducció

El tritó pirinenc cria a finals de primavera i a principis de l'estiu en aigua freda i clara. Els ous que pon la femella mesuren uns 5 mm de diàmetre i s'adhereixen a les pedres submergides.

## Referències

* 1 2 3 4 VIVES-BALMAÑA, M.V. Els amfibis i els rèptils de Catalunya. Barcelona, 1984. Ketres. ISBN 84-85256-43-3
* 1 2 3 RODRÍGUEZ, F. Anfibios. Col. "Cuadernos de campo. Barcelona, 1978. Ed. Marín. (castellà) ISBN 84-7102-542-6
* ↑ IUCN SSC Amphibian Specialist Group (2022). "Calotriton asper." 2022 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2022. [Consulta: 13 abril 2023]
* ↑ «Calotriton asper» (en anglès). IUCN Red List. Bosch, J., Tejedo, M., Lecis, R., Miaud, C., Lizana, M., Edgar, P., Martínez-Solano, I., Salvador, A., García-París, M., Recuero Gil, E., Marquez, R. & Geniez, P. 2009. [Consulta: 29 novembre 2014].
* ↑ Anfibios y reptiles (en castellà). 2a edició. Madrid: Susaeta, 1991, p. 36-37.

## Vegeu també

* Llista d'amfibis i rèptils de Catalunya
# Mitiàieve

Mitiàieve (en (ucraïnès): Митяєве, en rus: Митяево, Mitiàievo) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.915 habitants. Pertany al districte rural de Saki.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утверждённые приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Txérnevo

Txérnevo (en rus: Чернево) és un poble de l'óblast de Briansk, a Rússia, segons el cens del 2013 tenia 151 habitants. Pertany al districte de Komàritxi.

## Referències

* ↑ «Izbichnya». GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-09-27. [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Комаричского района Брянской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Txíjovo

Txíjovo (en rus: Чижово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 9 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Gallinaro

Gallinaro és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 110 km a l'est de Roma i a uns 40 km a l'est de Nàpols.
Gallinaro limita amb els municipis d'Atina, San Donato Val di Comino, Alvito, Picinisco i Settefrati.
A 1 de gener de 2019 tenia 1.275 habitants.

## Història

La ciutat va ser esmentada per primera vegada el 1023, probablement fundada pels comtes de Sora. El 1067 va passar a ser propietat dels comtes d'Aquino. El santuari de San Gerardo va ser construït al segle xiii.

## Llocs d'interès

* Ciutat antiga.
* Santuari de Sant Gerard (San Gerardo) (segle XII).
* Església de Sant Joan (segle XIV).
* Nen Jesús de Gallinaro.

## Referències

* ↑ (anglès) ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Galliner (desambiguació)

«Galliner» té aquests significats:

## Associacions

* El Galliner, associació cultural de Manresa, creada el 1995
* Centre de formació teatral El Galliner, escola de teatre a Girona

## Cursos d'aigua

* Barranc de Galliner

## Edificis

* Castell de Galliner
* Castell de Gallinera
* El Galliner, masia de Sant Vicenç de Torrelló

## Llocs

* Galliner poble d'Isona i Conca Dellà
* La Vall de Gallinera, municipi del País Valencià
* Solana del Galliner, solana a Abella de la Conca
* Turó Galliner, muntanya al municipi d'Alàs i Cerc a l'Alt Urgell
* Puig de Galliner, muntanya al terme d'Orcau als Pallars Jussà
* Tossal Galliner, muntanya entre els municipis de Capafonts i Prades
# Messina (desambiguació)

«Messina» té aquests significats:
* Toponímia:
** Messina, ciutat d'Itàlia coneguda com la "porta de Sicília ", ja que és la més acostada a la península Itàlica
** Província de Messina, província de la regió de Sicília
** Estret de Messina, estret que separa l'illa de Sicília de la península italiana
** Illa Messina, illot del municipi de Cadaqués
** Messina Chasma, congost de la superfície de Titània, satèl·lit del planeta Urà
* Esport: Football Club Messina Peloro, club de futbol Italià a la ciutat de Messina
* Biografies:
** Antonello da Messina (Messina, c 1430 — 1479) pintor sicilià del renaixement
** Ettore Messina, entrenador de bàsquet italià
** Francesco Messina, escultor italià
# Messor (formiga)

* No s'ha de confondre amb Messor (cràter).
Messor és un gènere de formigues de la subfamília dels mirmicins (Myrmicinae). Té una distribució holàrtica i tropical, incloent-hi la península Ibèrica. Inclou Messor barbarus, una de les formigues mes freqüents als Països Catalans.

## Espècies

El gènere Messor inclou 131 espècies; a la península Ibèrica hi viuen les 10 següents:
* Messor barbarus (Linnaeus, 1767)
* Messor bouvieri Bondroit, 1918
* Messor capitatus (Latreille, 1798)
* Messor celiae Reyes, 1985
* Messor hispanicus Santschi, 1919
* Messor lobicornis Forel, 1894
* Messor lusitanicus Tinaut, 1985
* Messor marocanus Santschi, 1927
* Messor structor (Latreille, 1798)
* Messor timidus Espadaler, 1997

## Referències

* 1 2 «Hormigas.org - Género Messor» (en castellà). [Consulta: 20 novembre 2023].
* ↑ «Messor - AntCat» (en anglès). [Consulta: 20 novembre 2023].
# Trop (filosofia)

Trops són els arguments lògics donats pels filòsofs escèptics en contra de la possibilitat d'obtenir coneixements certs. La paraula trop prové del grec τρέπω (trepa), que significa canviar, alterar.
Sext Empíric, en Πυρρωνείαι ὑποτυπώσεις (pyrrhoneíai hypotypôseis); Esbós de l'Escepticisme pirronià, defineix els trops com un dels deu arguments escèptics per refutar dogmatismes.

## Referències

* ↑ «Esbossos pirrónicos (selecció), el trop de la relació». Sext Empíric. Filoxarxa. [Consulta: 31 desembre 2012].
* ↑ τρόπος, Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon, at Perseus
* ↑ Weiner, E.S.C.; Simpson, J.A. (1992),The Compact Oxford English Dictionary, New York: Clarendon Press, p.581, ISBN 0-19-861258-3
# Titu Mir

Sayyid Mir Mithar Ali conegut com a Titu Mir o Miyan (Districte de 24 Parganas, 27 de gener de 1782 - 19 de novembre de 1831) fou un militant anticolonialista bengalí musulmà de l'Índia, cap de l'aixecament camperol de Bengala de 1831.
Nascut en una família noble de Chandpurn a l'oest de la província de Bengala, va estudiar àrab, persa i afers musulmans; va entrar al servei dels zamindaris (grans propietaris) de la regió però per desafiar el poder feudal fou empresonat. El 1822 va acompanyar a un membre de la família reial de Delhi al hajj o peregrinació i va trobar a la Meca a Sayyid Ahmad Brelwi de Bareilly (+1831) que el va iniciar a la confraria de la Muhammadiyya; en tornar a Bengala va cridar a renovar l'islam i als camperols a alliberar-se de l'opressió dels propietaris musulmans i hindús. Alguns grups de resistència armats com el dels faquirs dirigits per Miskin Shah, i alguns hindús com Zamindar Manobar Ray de Bhusna, li van donar suport i va estendre la seva influència pel país. Un grup de zamindaris dirigits per Khrishna Dev Ray van optar per aixecar impostos excessius als que portaven la barba islàmica o als que construïen mesquites. Com que legalment no aconseguia res, va iniciar la lluita armada. Després d'un entrenament militar dels seus partidaris a les mesquites i madrasses va començar els atacs contra els zamindaris amb diverses accions armades, amb les quals va finançar el moviment; el seu exèrcit format per camperols pobres no tenia armes de foc ni cavalleria i va començar a agafar cavalls dels estables dels zamindaris i de les estacions de policia dels britànics; els britànics, que ja donaven suport als terratinents, van intervenir i van enviar una expedició de 7000 sipais. Titu Mir havia construït l'octubre de 1831 una fortalesa de bambú a Narikelbaria, prop de Barasat, va proclamar la independència i va dominar els districtes de 24 parganes, Nadia i Faridpur; els exèrcits privats dels zamindaris havien estat derrotats repetidament per les guerrilles de Titu Mir. Finalment el 14 de novembre de 1831 els britànics van atacar la fortalesa i l'artilleria de la Companyia Britànica de les Índies Orientals la va destruir fàcilment; en la batalla final el dia 19, el mateix Titu Mir i molts dels seus seguidors (que eren uns 15.000) van morir.

## Bibliografia

* Rabiya Khatun, Titumirer Bansher Kella (El Fort de Bambú de Titu Mir, 1981)
* Titu Mir a la Banglapedia Arxivat 2011-11-27 a Wayback Machine.