OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corral de Terraubella

El Corral de Terraubella era un corral ramader del terme municipal de Tremp, a l'antic terme de Fígols de Tremp, al Pallars Jussà.
Estava situat al nord-oest de Santa Engràcia, al vessant sud-occidental de la Serra de Santa Engràcia, a ponent de les Fontetes. Era a l'esquerra del barranc del Corral de Terraubella.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Feins

Feins (en bretó Finioù, en gal·ló Feins) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 771 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 568 | 659 | 606 | 601 | 658 | 710 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Yves Praud | PS |
| 2008- | Alain Fouglé | |
# Artemó (escultor)

Artemó (en llatí Artemon, en grec antic Ἀρτέμων)) fou un escultor grec que va viure al segle i, i que conjuntament amb Pitòdor va fer les estàtues i adornaments dels palaus dels emperadors al Palatí, segons diu Plini el Vell.

## Referències

* ↑ 2.Artemon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 378
# Gallatin (Tennessee)

Gallatin és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2006 tenia 27.726 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gallatin tenia 23.230 habitants, 8.963 habitatges, i 6.193 famílies. La densitat de població era de 408,2 habitants/km².
Dels 8.963 habitatges en un 32,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48% hi vivien parelles casades, en un 16,1% dones solteres, i en un 30,9% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.696$ i la renda mediana per família de 41.899$. Els homes tenien una renda mediana de 30.620$ mentre que les dones 22.696$. La renda per capita de la població era de 18.550$. Entorn del 10,8% de les famílies i el 14,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gallatin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gallatin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Galle (cràter)

Galle és un petit cràter d'impacte lunar situat al Mare Frigoris, al nord-nord-est del prominent cràter Aristòtil.
La formació és gairebé circular, amb una vora afilada i poca aparença d'erosió. Presenta unes lleugeres protuberàncies cap a l'exterior en els sectors nord i nord-est de la vora, però d'altra banda la formació és relativament simètrica.

## Cràters satèl·lit

Per convenció, aquests elements són identificats als mapes lunars posant la lletra al costat del punt mitjà del cràter que està més prop de Galle.
| Cràters satèl·lit | Galle Coordenades Diàmetre A 53° 54′ N, 22° 18′ E﻿ / ﻿53.9°N,22.3°E﻿ / 53.9; 22.3﻿ (Galle A) 6 km B 55° 24′ N, 17° 24′ E﻿ / ﻿55.4°N,17.4°E﻿ / 55.4; 17.4﻿ (Galle B) 7 km C 57° 48′ N, 24° 30′ E﻿ / ﻿57.8°N,24.5°E﻿ / 57.8; 24.5﻿ (Galle C) 11 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.
# Aseraggodes normani

Aseraggodes normani és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes d'Austràlia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Australopyrum

Australopyrum és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

A juny de 2024, el gènere té 5 espècies acceptades:
* Australopyrum calcis Connor i Molloy
** Australopyrum calcis subsp. calcis
** Australopyrum calcis subsp. optatum Connor i Molloy
* Australopyrum pectinatum (Labill.) Á. Löve
** Australopyrum pectinatum subsp. pectinatum
** Australopyrum pectinatum subsp. retrofractum (Vickery) Á. Löve
** Australopyrum pectinatum subsp. velutinum (Nees) Á. Löve
* Australopyrum retrofractum (Vickery) Á. Löve
** Australopyrum retrofractum subsp. retrofractum
** Australopyrum retrofractum subsp. velutinum (Nees) Á. Löve
* Australopyrum uncinatum Veldkamp
* Australopyrum velutinum (Nees) B.K. Simon

## Referències

* ↑ «Australopyrum (Tzvelev) Á.Löve» (en castellà). [Consulta: 18 setembre 2024].
* ↑ «WFO Plant List | World Flora Online». [Consulta: 18 setembre 2024].
* ↑ «Australopyrum (Tzvelev) Á.Löve | Plants of the World Online | Kew Science» (en anglès). [Consulta: 18 setembre 2024].
# Australymexylon

Australymexylon (Wheeler, 1986) és un gènere d'escarabats de la família dels limexílids, que conté les següents espècies:
* Australymexylon australe (Erichson, 1842)
* Australymexylon fuscipennis (Lea, 1912)

## Referències

* ↑ Lymexylidae Species List at Joel Hallan's Biology Catalog. Texas A&M University. Consultat el 17 maig 2012.
# Gion

Gion (japonès: 祇園) és un districte de Kyoto, Japó, que es desenvolupà originàriament durant l'edat mitjana davant del Yasaka Jinja. El districte es construí per acomodar les necessitats dels viatgers i visitants del santuari. Amb el temps evolucionà fins a esdevenir un dels districtes de geishes més exclusius i ben coneguts de tot el Japó.
Aquest barri de Kyoto consta de dos hanamachi (barris de geishes): Gion Kobu i Gion Higashi. Malgrat la gran disminució en el nombre de geishes en els últims cent anys, Gion encara és famós per la conservació de les formes de l'arquitectura tradicional japonesa i les seves arts d'entreteniment. Part d'aquest districte ha estat declarat com a patrimoni històric cultural. Recentment, la ciutat de Kyoto ha realitzat un projecte per restaurar els carrers de Gion que inclou plans com el de soterrar tots els cables aeris com a part d'un esforç continuat per preservar l'original bellesa de Gion.
A Gion encara hi ha les antigues cases tradicionals de fusta i de canyes de Bambú anomenades machiya que, amb una traducció aproximada, es poden traduir per 'casa urbana', algunes de les quals són okiya i cases de té (ochaya). Aquestes últimes són els establiments tradicionals on els homes més influents de Gion, des dels samurais de l'antiguitat fins als homes de negoci d'avui en dia, han estat entretinguts per les geishes de forma exclusiva durant segles.
L'interior de la ochaya és un món privat i tancat on l'entreteniment nocturn pot consistir en còctels, conversa i jocs així com música tradicional japonesa, dansa i cançons tradicionals. Encara avui en dia es pot veure al capvespre o a la nit les geishes i les maiko (aprenents de geisha) en tota la seva esplendor pels carrers de Gion anant d'una ochaya a altra per complir els seus compromisos.
# Geissolomatàcies

Geissolomatàcia (Geissolomataceae) és una família de plantes amb flor.
La família conté un sol gènere (Geissoloma) i quatre espècies: Geissoloma lateriflorum G. marginata G. marginatum i G. tomentosum
La família de les Geissolomatàcies és endèmica de la flora de la Regió del Cap a Sud-àfrica.
Totes quatre espècies són amb les seves espècies són arbusts de fulles oposades i flors hermafrodites adaptades a condicions àrides.
Dins el sistema de classificació filogenètic APG II la família està en el clade dels rosids.
# Geisli

Geisli (del nòrdic antic, raig de llum) és el més antic dràpa nòrdic conegut (poema d'estrofes llargues) de contingut cristià. Va ser escrit per Einarr Skúlason, poeta islandès del segle xii, per honrar a Olaf II el Sant.
Geisli va iniciar un canvi estilístic en la poesia escàldica, influït pel cristianisme i l'aprenentatge europeu. Einarr Skúlason també era un sacerdot i escald, i la seva obra mostra que va estar familiaritzat tant amb les tradicions de la litúrgia llatina i l'hagiografia com amb les convencions de la poesia nòrdica. Geisli és la font primària per als estudiosos moderns sobre hagiografia en nòrdic antic i la història de la cristianització d'Islàndia i Noruega. Es va recitar per primera vegada a l'estiu de 1153, poc després de l'establiment de Nidaros (Trondheim) com a seu episcopal de Noruega. La motivació va ser d'una banda religiosa, en emfatitzar al rei Olaf com a figura de l'orgull nacional i independència de l'església noruega i d'altra banda, també política, per aconseguir la canonització del difunt rei i el reconeixement papal de la seva santedat.
L'obra s'ha conservat en dos manuscrits, Bergsbók i el compendi medieval Flateyjarbók.

## Referències

* ↑ Key Figures in Medieval Europe: An Encyclopedia, Routledge encyclopedias of the Middle Ages, Richard Kenneth Emmerson, Sandra Clayton-Emmerson (editores), Taylor & Francis, 2006, ISBN 0415973856 p. 197.
* ↑ Margaret Clunies Ross (2011), A History of Old Norse Poetry and Poetics, DS Brewer, ISBN 1843842793 p. 130.

## Bibliografia

* Einarr Skúlason's Geisli: A Critical Edition, Martin Chase (ed.), 2005, University of Toronto Press, ISBN 0802038220
# Atlantogenats

Els atlantogenats (Atlantogenata) són un clade de mamífers que conté els superordres o cohorts Xenarthra, Afrotheria. Aquest clade s'originà a Àfrica i Sud-amèrica, presumiblement durant el Cretaci. Hi ha proves genètiques que relacionen els superordres Xenarthra i Afrotheria, però morfològicament la majoria dels afroteris semblen ungulats. La genètica també apunta que els atlantogenats formen un grup monotípic.Anteriorment incloïa als meridiungulats tenint rang de superordre, però els estudis genètics i fòssils els han situat dins de Laurasiatheria.

## Cladograma

Aquesta és la filogènia d'acord amb les dades genètiques:
| Eutheria | Atlantogenata  Xenarthra Afrotheria  Boreoeutheria    Laurasiatheria   Euarchontoglires |

## Referències

* ↑ Waddell, Peter J.; Okada, Norohiro; Hasegawa, Masami «Towards Resolving the Interordinal Relationships of Placental Mammals» (en anglès). Systematic Biology, 48, 1, 1999, pàg. 1–5. DOI: 10.1093/sysbio/48.1.1. PMID: 12078634.
* ↑ Welker, Frido; Collins, Matthew J.; Thomas, Jessica A.; Wadsley, Marc; Brace, Selina; Cappellini, Enrico; Turvey, Samuel T.; Reguero, Marcelo; Gelfo, Javier N. «Ancient proteins resolve the evolutionary history of Darwin/'s South American ungulates». Nature, 522, 18-03-2015, pàg. 81–84. DOI: 10.1038/nature14249. ISSN: 1476-4687. PMID: 25799987.
* ↑ Waddell, Peter J.; Okada, Norohiro; Hasegawa, Masami «Towards Resolving the Interordinal Relationships of Placental Mammals». Biología sistematica, 48, 1, pàg. 1–5. DOI: 10.1093/sysbio/48.1.1. PMID: 12078634.
* ↑ Esselstyn, Jacob A.; Oliveros, Carl H.; Swanson, Mark T.; Faircloth, Brant C. «Investigating Difficult Nodes in the Placental Mammal Tree with Expanded Taxon Sampling and Thousands of Ultraconserved Elements». Genome Biology and Evolution, 9, 9, 26-08-2017, pàg. 2308–2321. DOI: 10.1093/gbe/evx168. PMC: 5604124. PMID: 28934378.
# Gens Fòslia

La gens Fòslia (en llatí Foslia gens) va ser una família romana d'origen patrici. L'únic cognomen que se sap que van utilitzar és Flaccinator. La família es va extingir durant la república romana.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 181.
# Organisme genoanul·lat

Un organisme genoanul·lat és aquell al que s'ha li ha aplicat una tècnica d'enginyeria genètica per a fer un dels seus gens inoperants. Aquesta tècnica està principalment usada per estudiar la funció dels diferents gens dins d'un organisme.
# Zaireichthys zonatus

Zaireichthys zonatus és una espècie de peix de la família dels amfílids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,5 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 34.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Risch, L.M., 1986. Bagridae. p. 2-35. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Roberts, T.R., 2003. Systematics and osteology of Leptoglaninae a new subfamily of the African catfish family Amphiliidae, with descriptions of three new genera and six new species. Proc. Calif. Acad. Sci. 54(5):81-132.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Simarist

Simarist (en llatí Simaristus, en grec antic Σιμάριστος) fou un gramàtic i lexicògraf grec.
És esmentat diverses vegades per Ateneu de Naucratis i no se sap si va escriure algunes obres o quantes foren en tot cas, però Ateneu el menciona citant com a referència l'obra titulada en llengua grega Ὁμώνυμα ("Homonimia").

## Referències

* ↑ Simaristus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 827
# Llista d'ocells de Wallis i Futuna

Aquesta llista d'ocells de Wallis i Futuna inclou totes les espècies d'ocells trobats a Wallis i Futuna: 39.
Els ocells es classifiquen per ordre i família.

## Procellariiformes
### Procellariidae

* Puffinus lherminieri

## Pelecaniformes
### Phaethontidae

* Phaethon rubricauda
* Phaethon lepturus

### Sulidae

* Sula sula
* Sula leucogaster

### Fregatidae

* Fregata minor
* Fregata ariel

## Ciconiiformes
### Ardeidae

* Egretta sacra

## Anseriformes
### Anatidae

* Anas superciliosa

## Falconiformes
### Accipitridae

* Circus approximans

## Gruiformes
### Rallidae

* Gallirallus philippensis
* Porphyrio porphyrio

## Charadriiformes
### Charadriidae

* Pluvialis fulva

### Scolopacidae

* Limosa lapponica
* Numenius phaeopus
* Numenius tahitiensis
* Heterosceles incanus
* Arenaria interpres

### Sternidae

* Sterna bergii
* Sterna sumatrana
* Sterna anaethetus
* Anous minutus
* Anous stolidus
* Gygis alba

## Columbiformes
### Columbidae

* Columba livia
* Gallicolumba stairi
* Ptilinopus porphyraceus
* Ducula pacifica

## Psittaciformes
### Psittacidae

* Vini australis

## Cuculiformes
### Cuculidae

* Eudynamys taitensis

## Strigiformes
### Tytonidae

* Tyto alba

## Apodiformes
### Apodidae

* Aerodramus spodiopygius

## Coraciiformes
### Alcedinidae

* Todirhamphus chloris
* Todirhamphus sanctus

## Passeriformes
### Campephagidae

* Lalage maculosa

### Monarchidae

* Clytorhynchus vitiensis

### Meliphagidae

* Foulehaio carunculata

### Sturnidae

* Aplonis tabuensis
* Acridotheres tristis

## Referències

* ↑ Llistats d'Ocells del Món.

## Bibliografia

* Clements, James F. Birds of the World: a Checklist. Cornell University Press, 2000, p. 880. ISBN 0934797161.
# Eduardo Moya Cantillo

Edu Moya (Monesterio, 3 de gener de 1981) és un futbolista extremeny, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria esportiva

Format al planter del CF Extremadura, la temporada 00/01 debuta amb els d'Almendralejo a la Segona Divisió, jugant-hi 26 partits entre el 2000 i el 2002. Quan l'Extremadura baixa a Segona B, el defensa fitxa pel CD Tenerife. Amb els canaris és titular la temporada 02/03, amb 33 partits. A la campanya següent, serà cedit durant mig any al RCD Mallorca, amb qui debuta a primera divisió.
De nou al Tenerife, va disputar dues temporades més amb l'onze canari, totes elles a la categoria d'argent. L'estiu del 2006 retorna a la màxima categoria al fitxar pel Recreativo de Huelva. Suma dues temporades amb els andalusos, les dues com a suplent. En acabar la temporada 2007/08 acaba contracte amb el Recreativo de Huelva i decideix fitxar pel Celta de Vigo davant la suculenta oferta que li és oferta des del club viguès el qual milita en la segona divisió. Després del seu pas pel Celta de Vigo fitxa per l'Hèrcules CF per al que resta de temporada 2009-2010.
A la temporada 2010-11 fitxa pel Xerez Club Deportivo.

## Referències

* ↑ Edu Moya: "Agraeixo al Xerez aquesta oportunitat" (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
* Fitxa jugador a la plana del Xerez Arxivat 2010-09-22 a Wayback Machine. (castellà)
# Siegfried Zielinski

Siegfried Zielinski (1951) és rector de l'Escola pública superior d'Art i Disseny de Karlsruhe. És un dels pares de l'arqueologia dels mitjans, disciplina que treballa les interaccions dels mass media actuals i les expressions comunicatives anteriors procedents de l'art i de la filosofia. És autor i editor de diversos llibres, entre ells Allah’s Automata, coeditat amb Peter Weibel, on analitza la influència de la mecànica àrab medieval en l'enginyeria informàtica contemporània. Actualment dirigeix l'arxiu Vilém Flusser a la Universitat de les Arts de Berlín, on també dona classes de teoria dels mitjans.

## Referències

* ↑ Siegfried Zielinski, CCCB, CCBYSA Via OTRS
# Solució de Dakin

La solució de Dakin és un líquid antisèptic utilitzat per a rentar ferides i mucoses, de color rosat i olor de lleixiu.

## Història

Durant la Primera Guerra Mundial, el químic d'origen britànic instal·lat als EUA Henry Drysdale Dakin va desenvolupar amb el cirurgià francès Alexis Carrel un antisèptic (el principi actiu del qual és el lleixiu) per a les ferides obertes o infectades, en el context dels treballs d'aquest últim en el tractament de ferides de guerra.
Té l'avantatge de no ser colorant (en contraposició a l'eosina, per exemple) i no produeix sensació d'irritació en el seu ús (a diferència del Betadine per exemple).

## Composició

Està feta a base d'hipoclorit de sodi al 0,5% de clor actiu (és a dir 5 000 ppm) complementada amb permanganat de potassi per estabilitzar-la vis-a-vis de la llum UV.
Les solucions d'hipoclorit tenen un alt pH (al voltant de 9); la solució és tamponada amb bifosfat de sodi per exemple. L'activitat màxima de la solució així obtinguda té un pH de 5.

## Espectre d'acció

Els derivats clorats tenen un ampli espectre i una forta acció contra els bacteris (grampositius, gramnegatius, micobacteris), llevats, floridures, els virus nus o embolicats i les espores.

## Conservació

L'hipoclorit a 5 000ppm no estabilitzat té una vida útil de 2 a 3 setmanes. Nogensmenys, un cop estabilitzat, pot conservar-se 30 mesos protegit de la llum, i a menys de 30 °C. Un copo obert el flascó, cal utilitzar-lo en els següents 15 dies.

## Referències

* ↑ «Solució de Dakin». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Eau de Dakin : composition d'un antiseptique pour nettoyer plaies et muqueuses» (en francès). [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ «Dakin Copper stabilisé, résumé des caractéristiques du produit» (pdf). Arxivat de l'original el 2016-01-06. [Consulta: 9 desembre 2013].
* ↑ «Antiseptiques et désinfectants (Centre de Coordination de la Lutte contre les Infections Nosocomiales de l'Interrégion Paris - Nord, p. 22-)» (pdf). Arxivat de l'original el 2008-11-14. [Consulta: 17 març 2015].
* ↑ «Les antiseptiques — Classification, caractéristiques est commentaires». [Consulta: 17 març 2015].
* ↑ «Antiseptiques et désinfectants (Centre de Coordination de la Lutte contre les Infections Nosocomiales de l'Interrégion Paris - Nord, p. 22)» (pdf). Arxivat de l'original el 2008-11-14. [Consulta: 17 març 2015].

## Bibliografia

* Manuila, L. Masson. Dictionnaire médical (en francès), 1996. , Dakin