OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# São Salvador do Mundo

São Salvador do Mundo és un concelho (municipi) de Cap Verd. Està situada a la part central de l'illa de Santiago. La seu és a la vila de Picos. Limita al nord amb municipi de Santa Cruz, a l'est amb el de São Lourenço dos Órgãos, al sud amb el de Ribeira Grande de Santiago i a l'oest amb el de Santa Catarina.
La seva formació rocosa situada prop de Pics és del voltant de la zona, l'etimologia pot referir-se a la seva gamma de muntanya als voltants del Pico da Antónia, que inclou parts de la part oriental dels munts. El municipi té una presa anomenada Faveta, acabada el 19 de juliol de 2013. Quan va arribar l'Huracà Fred en agost i setembre de 2015 les pluges ompliren la totalitat de la seva presa a la seva màxima capacitat i es va evacuar els residents de les zones adjacents.

## Subdivisions

El municipi consta d'una sola freguesia (parròquia civil), São Salvador do Mundo. La freguesia se subdivideix en els següents assentaments, la seva població segons el cens de 2010 és:
* Aboboreiro (pop: 532)
* Achada Leitão (pop: 1,160)
* Babosa (pop: 183)
* Burbur (pop: 131)
* Covão Grande (pop: 478)
* Degredo (pop: 148)
* Djéu (pop: 90)
* Faveta (pop: 247)
* Jalalo Ramos (pop: 239)
* Junco (pop: 266)
* Leitão Grande (pop: 927)
* Leitãozinho (pop: 460)
* Manhanga (pop: 177)
* Mato Fortes (pop: 179)
* Mato Limão (pop: 134)
* Pico Freire (pop: 546)
* Picos (Achada Igreja) (pop: 986)
* Picos Acima (pop: 1,489)
* Purgueira (pop: 217)
* Rebelo Acima (pop: 54)

## Història

Fou creat en 2005, quan en fou separada una parròquia de l'antic municipi de Santa Catarina per formar el municipi de São Salvador do Mundo. A les eleccions municipals de 2008 fou elegit president de la cambra municipal João Baptista Pereira i Pedro Brito a l'Assemblea Nacional.

## Demografia

Població de São Salvador do Mundo (2000—2010) :
| 2000 | 2010 |
| 9.214 | 8.643 |

## Referències

* ↑ «Barragem de Faveta, a menina dos olhos de São Salvador do Mundo» (en (portuguès)). A Semana, 20-07-2013. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2014. [Consulta: 20 novembre 2014].
* ↑ «Chuvas fazem transbordar barragens de Faveta e de Canto de Cagarra» (en (portuguès)). A Semana, 02-09-2015. Arxivat de l'original el 14 de setembre 2015. [Consulta: 20 setembre 2015].
* ↑ Font: projeccions de l'Instituto Nacional de Estatísticas.
# São Raimundo Esporte Clube

* No s'ha de confondre amb São Raimundo Esporte Clube (RR).
El São Raimundo Esporte Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Manaus a l'estat d'Amazones. El club porta el nom del barri de São Raimundo.

## Història

L'any 1915 Francisco Rebelo i el Professor Assis fundaren el Risópolis Clube Recreativo. El 18 de novembre de 1918 canvià el nom pel de Risófoli Clube Recreativo, i el desembre del mateix any pel de São Raimundo Esporte Clube, batejat amb el nom del barri de Manaus del mateix nom. L'any 1956, el São Raimundo jugà el seu primer Campionat amazonense de Primera Divisió. El 1961 guanyà el seu primer campionat. Entre 1999 i 2001 guanyà tres Copa Norte consecutius. L'any 1999 ascendí a la Segona Divisió brasilera.

## Palmarès

* Campionat amazonense:
** 1961, 1966, 1997, 1998, 1999, 2004, 2006
* Copa Norte:
** 1999, 2000, 2001.

## Referències

* ↑ São Raimundo Esporte Clube Arxivat 2015-10-02 a Wayback Machine. - Portal do futebol amazonense
* ↑ Campionat amazonense a RSSSF

## Enllaços externs

* São Raimundo a Arquivo de Clubes Arxivat 2006-11-02 a Wayback Machine.
* Web no oficial
# Enrique Crespo Aparicio

Miguel Matías Enrique Crespo Aparicio (Aiora, València, 23 de febrer de 1853-1887) va ser un jurista i periodista valencià. Va cursar els seus estudis de Dret a la Universitat de València en la qual es va llicenciar en 1876. Va exercir l'advocacia al seu poble natal i a la ciutat de València, on es va col·legiar a l'Il·lustre Col·legi d'Advocats de València (ICAV). En l'any 1870 es va traslladar a Madrid on va ser redactor del periòdic El Correo i catedràtic auxiliar de la Facultat de Dret a la Universitat Central d'Espanya (actual Universitat Complutense de Madrid). Posteriorment va ser Jutge de Ponteareas i d'Ocaña. Entre les seues obres destaca l'Exposición sumaria del Derecho penal español según los principios de la filosofía y los proyectos presentados a las Cortes para su reforma, treball referencial en la història del Dret a Espanya. Era cosí d'Evaristo Crespo Azorín, polític i catedràtic.

## Referències

* ↑ Aparisi Guijarro, Antonio, "Los abogados ilustres valencianos que traspasaron fronteras". Las Províncias, 27 de juny de 2015

## Bibliografia

* Arxiu Històric del Col·legi d'Advocats de València
* Enciclopedia de la Región Valenciana
* Enciclopedia Espasa Calpe
# Szopka de Cracòvia

La Szopka de Cracòvia és, en llengua polonesa, el pessebre tradicionalment representat durant les festes de Nadal a Cracòvia des del segle XIX.
Les szopkas representen la Nativitat, i estan situades no davant o dins d'un estable sinó davant d'un edifici conegut de Cracòvia. Aquests sainets es detallen en la representació dels edificis i s'omplen de petites nines o personatges històrics típics de la cultura polonesa, com Tadeusz Kościuszko i a través de l'edifici, els hússars polonesos, o animals fabulosos com el drac del Wawel. Algunes szopkas són autèntics petits teatres de titelles, animats pel joc dels ninots de fustes manipulats com titelles.
Les szopkas són passejades de carrer en carrer acompanyades de Nadales.
Les szopkas més boniques són al Museu històric de Cracòvia.
La tradició del pessebre (szopka) a Cracòvia es va inscriure a la llista representativa del patrimoni cultural immaterial de la humanitat per la UNESCO el 29 de novembre de 2018.

## Exemples de szopka

* Szopka de Cracòvia
* Szopka de Cracòvia
* Szopka de Cracòvia
* Szopka de Cracòvia

## Referències

* ↑ «UNESCO - Nativity scene (szopka) tradition in Krakow» (en anglès). [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ «Szopka, The Polish Christmas Creche». Arxivat de l'original el 2017-01-10. [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ «Trente-et-un nouveaux éléments inscrits sur la Liste représentative». UNESCO, 29-11-2018.
# Szymon Marciniak

Szymon Marciniak (Płock, Polònia, 1 de juliol de 1981) és un àrbitre de futbol polonès afiliat a la FIFA i la UEFA. Arbitra partits de l'Ekstraklasa, la primera divisió polonesa, i ha arbitrat partits de les màximes competicions internacionals de futbol.
Marciniak va començar la seva carrera professional el 2009 arbitrant partits de l'Ekstraklasa, la primera divisió polonesa. És membre del comitè d'àrbitres polonesos de la FIFA i de la UEFA des del 2011. Ha arbitrat partits de la Lliga Europa de la UEFA, de la Lliga de Campions de la UEFA, de l'Eurocopa 2016 i de la Copa del Món de 2018.

## Referències

* 1 2 «Szymon Marciniak - Profile» (en anglès). transfermarkt.de. [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ «Szymon Marciniak, árbitro del Shakthar-Sevilla» (en castellà). Marca, 26-04-2016. [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ «Szymon Marciniak será el árbitro del Real Madrid-Tottenham y Gianluca Rocchi del Spartak Moscú-Sevilla» (en castellà). Marca, 15-10-2017. [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ «Los mejores árbitros de Europa» (en castellà). Marca, 11-06-2016. [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ «Messi falla un polémico penalti de Mágnusson sobre Meza» (en castellà). Marca, 16-06-2018. Arxivat de l'original el 18 de juny 2018. [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ Sheridan, Jim. «POLE POSITION Who is Argentina vs Iceland referee Szymon Marciniak and how many World Cups has the Pole officiated at?» (en anglès). The Sun, 16-06-2018. [Consulta: 18 juny 2018].
# Marco Aurel

Marco Aurel va ser un matemàtic d'origen alemany, actiu a València en el segle xvi.

## Vida

Res es coneix de la seva vida, al marge dels seus orígens alemanys, ja que ell mateix ho diu en el seu llibre. També sabem que l'any 1541 ja residia a València.

## Obra

Marco Aurel és l'autor del primer tractat d'àlgebra que es va editar en castellà el 1552. Existeix un altre tractat anterior (dels anys 1520) en català, atribuït a Joan Ventallol, però que mai va arribar a editar-se, només se'n conserva un manuscrit.
El llibre d'Aurel contenia tres parts de les que només se'n conserva la primera. Joan Vernet afirma que va ser traduït a l'àrab íntegrament, però tampoc s'ha pogut localitzar aquesta traducció.
Rey Pastor considera que aquest llibre és la prova palpable del retard de les matemàtiques a la península, ja que els primers tractats europeus d'àlgebra daten del segle xv, mentre que el primer publicat en una llengua peninsular és de 1552 i, a més, tampoc tenia cap valor científic. L'únic mèrit que li reconeix és el d'haver introduït la notació matemàtica alemanya en lloc de la italiana.
L'any 1541, també havia editat a València un llibre d'aritmètica comercial amb el títol de Tratado muy útil y prouechoso para toda manera de tratantes y personas aficcionadas al contar.

## Referències

* ↑ Malet i Paradís, pàgina 127.
* ↑ Puig i Fernàndez, pàgina 10.
* ↑ Puig i Fernàndez, pàgina 4.
* ↑ Rey Pastor, pàgines 103-107.
* ↑ Meavilla i Oller, pàgina 61.

## Bibliografia

* Malet, Antoni; Paradís, Jaume. Els orígens i l'ensenyament de l'àlgebra simbòlica: 1478-1545. Universitat de Barcelona, 1984. ISBN 9788475281278.
* Meavilla Seguí, Vicente; Oller Marcén, Vicente M. «El simbolismo algebraico en tres álgebras españolas del siglo XVI» (en (castellà)). Números, Vol. 87, 2014, pàg. 59-68. ISSN: 1887-1984.
* Puig, Luís; Fernández Lajusticia, Alejandro. «La Arithmetica Algebratica de Marco Aurel, primer álgebra impresa escrita en español. Preliminares para su estudio». A: Luís Rico (editor). Investigación en didáctica de la matemática: homenaje a Encarnación Castro (en (castellà)). Comares, 2013. ISBN 9788490450956.
* Rey Pastor, Julio. Los Matemáticos españoles del siglo XVI (en (castellà)). Junta de Investigaciones Histórico-Bibliográficas, 1934 (reeditat el 2014 per KRK Ediciones). ISBN 978-84-8367-456-7.
* Romero Vallhonesta, Fàtima; Massa Esteve, M. Rosa «The main sources for the Arte Mayor in sixteenth century Spain» (en anglès). Journal of the British Society for the History of Mathematics, Vol. 33, Num. 2, 2018, pàg. 73-95. DOI: 10.1080/17498430.2017.1419704. ISSN: 1749-8430.

## Enllaços externs

* Navarro Brotons, Victor. «Marco Aurel»., MCN Biografias.com (Consultat 13 desembre 2014)
# Maria de la Mercè de Borbó-Dues Sicílies

Maria Mercè de Borbó-Dues Sicílies i Orleans (Madrid, 1911 - Lanzarote, 2000) fou comtessa de Barcelona arran del seu casament amb l'infant Joan de Borbó.

## Infància

Filla de l'Infant Carles de Borbó-Dues Sicílies i de la Princesa Lluïsa d'Orleans nasqué a Madrid el 1910. Era neta del Príncep Alfons de Borbó-Dues Sicílies i de la princesa Maria Antonieta de Borbó-Dues Sicílies per via paterna, i per via materna era neta del cap de la Casa Reial dels Orleans, Felip d'Orleans, i de la Princesa Maria Isabel d'Orleans.
Nascuda a Madrid fou batejada al Palau Reial de Madrid, amb aigua del riu Jordà i en la pica baptismal utilitzada per Sant Domingo Guzmán. Alfons XIII d'Espanya li concedí la dignitat d'Infanta d'Espanya amb el grau d'altesa reial. Educada al Col·legi de les Irlandeses de Madrid. L'arribada de la República sorprengué la seva família a Sevilla, on el seu pare havia estat nomenat capital general de la regió Bètica. Se'n van anar en exili per via marítima fins a Canes i després a París, on residí fins al 1935 any quan es va casar.

## Casament i descendència

Casada amb l'Infant Joan de Borbó, quart fill (tercer mascle) dels Reis Alfons XIII d'Espanya i Victòria Eugènia de Battenberg. Joan era net del rei Alfons XII d'Espanya i de l'arxiduquessa Maria Cristina d'Àustria i per part de mare de la princesa Beatriu del Regne Unit i del Príncep Enric de Battenberg. El casament se celebrà a Roma i s'oficià a la Basílica de Santa Maria dels Àngels de la capital italiana el dia 12 d'octubre de 1935. L'acte fou apadrinat pel Rei Alfons XIII d'Espanya i la Princesa Lluïsa d'Orleans.
Té quatre fills:
* Pilar d'Espanya nascuda a Canes el 1936 rebé el títol de duquessa de Badajoz. Es casà a Estoril l'any 1967 amb el noble castellà Luis Gómez-Acebo.
* Joan Carles I d'Espanya nat a Roma el dia de Reis de 1938. Es casà amb la Princesa Sofia de Grècia el 1962 a Atenes.
* Margarida d'Espanya nascuda a Roma el 1939 rebé els títols de Duquessa de Sòria i d'Hernani. Es casà a Estoril el 1972 amb el doctor Carlos Zurita.
* Alfons de Borbó i Borbó nat a Roma el 1941 i mort accidentalment a Estoril el 1956.

## Vida oficial

Assistí a la majoria d'actes de la reialesa europea de la segona meitat del segle xx, des del casament de la Reina Elisabet II del Regne Unit amb el príncep Felip d'Edimburg el 1947 al casament de la seva neta l'infanta Cristina de Borbó amb Iñaki Urdangarín a Barcelona el 1997 tot plegat passant pel famós creuer Agammemnon organitzat per la reina Frederica de Grècia pels membres de la reialesa europea i els casaments del Rei Constantí II de Grècia i de la princesa Anna Maria de Dinamarca o el de la princesa Maria Pia d'Itàlia i del Príncep Alexandre de Iugoslàvia.
Políticament parlant sempre es mantingué en segon terme darrere de la convulsa vida del seu espòs. Instal·lada a Roma, Lausana i finalment a Estoril visqué quaranta-sis anys d'exili forçós.
# Maria de l'Encarnació Guyart

Maria de l'Encarnació, de nom de naixement Marie Guyart (Tours, 28 d'octubre de 1599 – Quebec, 30 d'abril de 1672), va ser una religiosa francesa, fundadora de les Ursulines del Canadà. L'Església Catòlica la venera com a santa.

## Biografia

Filla de flequers, es va casar amb un sedaire amb qui va tenir un fill d'ell, es va quedar vídua i es va negar a casar-se de nou. Decidida a abraçar la vida religiosa al carmel o al fuliencs, en 1631 va entrar al monestir de les ursulines de Tours, pertanyent a la congregació de Bordeus .
Al monestir va entrar en contacte amb els missioners jesuïtes al Canadà i va començar a planejar per traslladar-se a les colònies: es va trobar amb una dona rica que tenia la intenció de posar a disposició una gran suma per obrir una escola per a nens indígenes al Canadà, i el 1639 va deixar Tours i fundà el primer monestir d'ursulines al Quebec.
Aviat se li uniren d'altres religiosos. A causa que procedien de diferents congregacions, amb diferents regles i costums, Maria de l'Encarnació va preparar una nova norma, que va ser aprovada pel bisbe François de Montmorency-Laval el 1662.
Les ursulines es van estendre per tot Canadà, donant lloc a nombrosos monestirs independents, que el 1953 es van unir en la Unió Canadenca de l'orde de Santa Úrsula.
Va ser proclamat beata pel Papa Joan Pau II el 22 de juny de 1980 a la Basílica de Sant Pere al Vaticà; i va ser canonitzada pel Papa Francesc el 3 d'abril de 2014.

## Notes

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
# Equisetum variegatum

Equisetum variegatum és una espècie planta vascular sense llavors, de la família de les equisetàcies, present al Pirineus.

## Descripció

És un geòfit de tiges simples, sense ramificacions de fins a 40 cm, aquestes tiges solen tenir menys de 10 costelles. Els estomes se situen a cada una de les valls que forma cada costella. Les beines dels segments de la tija són eixamplades per la part superior, vers i amb un marge negre a la part superior. Els estròbils surten a la part apical de la tija, tenen forma mucronada i poden arribar als 1,5 cm.

## Distribució i hàbitat

El seu hàbitat són sòls humits i torbosos prop de fonts o reguers d'aigua freda de muntanyes de litologia calcària d'entre 1250 i 2500 m. Es distribueix per zones temperades de l'Nord. A la península Ibèrica creix al Pirineu i a la Serralada Cantàbrica, està descrita a les províncies de Lleida, Osca, Oviedo i Lleó.

## Bibliografia

* Diversos autors. Flora Iberica Volum I. Madrid: Servicio de piblicaciones del CSIC, 1998.
# Taza

«Taza» té aquests significats:
* Taza (cabdill apatxe), (1835-1876).
* Taza (Marroc), ciutat al nord-est del Marroc.
# Tanaites

Els tanaites (en llatí: Tanaitae, en grec antic: Ταναῖται, Tanete) eren un poble de la Sarmàcia europea, que segons Claudi Ptolemeu vivien al nord-est dels roxolans, entre aquestos i el riu Tanais (Don).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tanaitae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 agost 2021].
# Mas Baró (Vilopriu)

El Mas Baró o Can Torres és una obra de Vilopriu (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada a un extrem del barri de Ponent de Gaüses. És un edifici de planta rectangular, amb planta i pis, que té la coberta a dues vessants, de teula. Al voltant hi ha altres dependències auxiliars. La façana principal, orientada al SE, presenta com a elements més remarcables la porta d'accés d'arc de mig punt amb grans dovelles de pedra i un emblema a la clau, i la finestra superior, rectangular, amb motllures. A la façana de llevant hi ha obertures allindades, una de les quals es troba dividida horitzontalment en dues parts. El material emprat en la construcció és la pedra.

## Història

El Mas Baró data dels segles XVI-XVII.
És de les poques masies de la zona que conserven encara la seva funció agrícola.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Baró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Marta Pujol i Ferrusola

Marta Pujol i Ferrusola (Barcelona, 1959) és una arquitecta catalana, filla de Jordi Pujol i Marta Ferrusola. El seu estudi es va veure envoltat de polèmica en haver rebut diversos encàrrecs de la Generalitat de Catalunya. L'oposició del Parlament de Catalunya qüestionà la seva presència i la del seu germà Pere en viatges oficials del seu pare a l'estranger durant la dècada de 1990. El 1982 va ser la primera «reina del cava» nomenada per la Confraria del Cava de Sant Sadurní d'Anoia.

## Referències

* ↑ Arroyo, Francesc «Una hija arquitecta de Pujol ha realizado siete proyectos para la Generalitat». El País, 26-07-1999.
* ↑ Brunet, José María «Els negocis conflictius». La Vanguardia, 27-07-2014, p. 18.
* ↑ Confraria del Cava de Sant Sadurní d'Anoia. «Notícies de la Reina del Cava». Arxivat de l'original el 2015-02-21. [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ «Polémica por el uso de cerveza en la Nochevieja de las cadenas televisivas» (en castellà). Diari de Tarragona, 30 desembre 2013 (2013-12-30). Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 7 juny 2015]. «La primera fue, en 1982, Marta Pujol Ferrusola, hija del expresidente de la Generalitat Jordi Pujol.»
Família Pujol :
Florenci Pujol i Brugat Maria Soley  
  Francesc Cabana i Vancells Maria Pujol i Soley Jordi Pujol i Soley Marta Ferrusola   
 Jordi Pujol i Ferrusola Marta Pujol i Ferrusola Josep Pujol i Ferrusola Pere Pujol i Ferrusola Oriol Pujol i Ferrusola Mireia Pujol i Ferrusola Oleguer Pujol i Ferrusola :
# Marcelo Danubio Zalayeta

Marcelo Danubio Zalayeta (Montevideo, 5 de desembre de 1978) és un futbolista uruguaià, que ocupa la posició de davanter.

## Trajectòria

Comença la seua carrera al Danubio, tot fitxant posteriorment pel CA Peñarol, on té reeixida. El 1997 fitxa per la Juventus FC italiana, considerat una jove promesa, però no gaudeix de massa oportunitats. És cedit a l'Empoli FC i al Sevilla FC. Passa una etapa al club torinés abans de ser cedit per tercer cop, a la Perugia Calcio, el 2004.
Amb la Juventus hi va marcar dos importants gols en competicions europees. Un el 2003, als quarts de finals de la Champions League davant el FC Barcelona, i l'altre davant el Reial Madrid al setzens de la temporada 04/05. A la final de la Champions del 2003, en la qual es va arribar a la tanda de penalts, el davanter va fallar el seu llançament, aturat pel porter Dida.
El 2007 fitxa per la SSC Napoli. En dos anys, hi marca 12 gols en 49 partits a la Série A. A la temporada 09/10 no té lloc al conjunt napolità i és cedit a la Bologna.

## Selecció

Ha estat internacional amb l'Uruguai en 47 ocasions, marcant 10 gols. Es va retirar després de la fallida classificació per al Mundial del 2006, en la qual el seu país s'ho va jugar davant Austràlia. En aquesta eliminatòria, un penal llençat per Zalayeta va ser aturat per l'aussie Mark Schwarzer, que va suposar la pèrdua de la ronda de penals per als sud-americans.
Abans, hi va participar en la Copa Amèrica de 1999 i en la Confederacions de 1997. Amb la selecció juvenil va ser finalista del Mundial de 1997.

## Títols

* Campionat de l'Uruguai: 1997
* Mundial Juvenil 1997: 2a plaça
* Copa Amèrica 1999: 2a plaça
* Série A: 97/98, 01/02, 02/03
* Supercopa Italiana: 2002, 2003

## Referències

* ↑ Channel4.com
* ↑ «Napoli, ecco i numeri di maglia» (en italian). SSC Napoli, 24-07-2009 [Consulta: 25 juliol 2009]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 16 gener 2010].
* ↑ «Marcelo Zalayeta in prestito al Bologna e Luigi Vitale al Livorno» (en italian). SSC Napoli, 21-08-2009 [Consulta: 21 agost 2009]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-08-26. [Consulta: 16 gener 2010].
# Tauraco

Tauraco és un gènere d'ocells de la família dels musofàgids (Musophagidae).

## Llista d'espècies

El gènere Tauraco va ser introduït el 1779 pel naturalista polonès Jan Krzysztof Kluk. L'espècie tipus es va designar més tard com a Guinea turaco. Segons la Classificació del Handbook of the birds of the World Alive (2017), aquest gènere està format per 13 espècies:
* turac de Bannerman (Tauraco bannermani).
* turac de Knysna (Tauraco corythaix).
* turac crestavermell (Tauraco erythrolophus).
* turac de Fischer (Tauraco fischeri).
* turac de Hartlaub (Tauraco hartlaubi).
* turac de cresta blanca (Tauraco leucolophus).
* turac d'orelles blanques (Tauraco leucotis).
* turac de Livingstone (Tauraco livingstonii).
* turac becgroc (Tauraco macrorhynchus).
* turac de Guinea (Tauraco persa).
* turac de Ruspoli (Tauraco ruspolii).
* turac de Schalow (Tauraco schalowi).
* turac becnegre (Tauraco schuettii).
A altres classificacions com ara la de IOC World Bird List, 2017, Versió 7.3, apareixen dins Tauraco una de les dues espècies que el HBW Alive inclou al gènere Gallirex (Lesson, 1844), mentre que l'altra és ubicada a Ruwenzorornis:
* turac del Rwenzori (Gallirex johnstoni) o (Ruwenzorornis johnstoni).
* turac de cresta porpra (Gallirex porphyreolophus) o (Tauraco porphyreolophus).

## Referències

* ↑ Kluk, Krzysztofa. Zwierzat domowych i dzikich, osobliwie kraiowych. Historyi naturalney poczatki i gospodarstwo. Tom. II. Z figurami. O ptastwie (en polish). Warsaw: Drukarni J. K. Mości i Rzeczypospolitey u XX. Scholarum Piarum, 1779, p. 25.
* ↑ Check-List of Birds of the World. 4. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press, 1940, p. 3.
* ↑ «Turacos, bustards, cuckoos, mesites, sandgrouse». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 3 juliol 2021].
# Taup

Taup o Taupe és un color situat e la gamma del gris i el marró fosc. La paraula taupe deriva del llatí que significa talp.
Originalment, aquest color només es referia al color de pell del talp francès, però aquest color es va ampliar en una extensa gamma de diferents tons. El color es pot utilitzar per definir una gran varietat de colors marrons grisencs. A vegades, fins i tot, tant dissenyadors com artistes no estan d'acord amb el color a què “Taupe” correspon.
En el còmic de Tintín a Amèrica, Hergé utilitza aquesta paraula per definir la pell dels Peus Negres.

## Referències

* 1 2 Maerz, A; Paul, M. Rea. A dictionary of color (en anglès). Nova York: McGraw-Hill Book Co., 1930.
* ↑ Hergé. Tintin en Amérique, 1973. ISBN 2-203-00102-X.