OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Contacontes Japonès

El Contaire Japonès era un personatge del programa infantil Sesame Street, i protagonitzava una sèrie de sketches curts en els quals contava històries sobre l'antic Japó.
Sempre apareixia assegut en el sòl, al costat d'un gong, mentre els personatges del conte actuaven al fons. Els personatges solien repetir el que deia el narrador paraula per paraula, entre els quals figuraven habitualment "L'Emperador" i "El Malvat Primer Ministre".
El Contaire Japonès tenia l'habitud d'introduir el conte, moment després del qual un Muppet picava el gong, fent vibrar el pobre Contista. Una vegada, "El Malvat Primer Ministre", descontent de la fi de la història, el va copejar amb la maça del gong.

## Enllaços externs

* El Contacontes Japonès en la Muppet Wiki
# Edumàtica

L'edumàtica és l'àrea que es dedica a fomentar i fer costat als professors, per a la comprensió, ús i aplicació racional de les tecnologies de la informació i la comunicació (TIC); així com en l'adquisició de destreses inherents al disseny i producció de procediments i sistemes tecnològics que incloguin els avanços de la multimèdia en la producció d'ambients d'aprenentatge interactius, amb la finalitat d'establir situacions en les quals s'utilitza les TIC com a mitjà per a ajudar a l'aula per a la satisfacció de la qualitat en el procés ensenyament-aprenentatge.

## Referències

* ↑ «edumàtica». GEC. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ «Área de Edumática» (en castellà). Tecnológico de Costa Rica, 06-06-2016. Arxivat de l'original el 2023-03-24. [Consulta: 1r febrer 2024].
# Scano di Montiferro

Scano di Montiferro (en sard, Iscanu) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 1.725 habitants. Es troba a la regió de Montiferru. Limita amb els municipis de Borore (NU), Cuglieri, Flussio, Macomer (NU), Sagama, Santu Lussurgiu, Sennariolo i Sindia (NU).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | nobody | Llista cívica |
# El Obrero

* Per a altres significats, vegeu «El Obrero (Mallorca)».
El Obrero fou un periòdic obrerista escrit en castellà i editat a Barcelona. Fou fundat el 1864 per Antoni Gusart i Vila, d'ideologia cooperativista i republicana. Hi col·laboraren Ramon Castañà, Jacint Berges, Antoni Ferrer i Pere Freixa, i des de les seves pàgines es va donar la notícia de la fundació de l'AIT i es va convocar el Congrés Obrer de 1865. Fou prohibit el gener de 1866 i el seu fundador fou desterrat a Canàries.
Va reaparèixer el desembre de 1880 com a òrgan de la Federació de les Tres Classes de Vapor, i s'edità fins al novembre del 1891. En aquesta segona etapa el seu director fou Josep Pàmias, llevat el 1887, que ho fou un temps Toribio Reoyo, i comptà entre els redactors als dirigents obrers de tendència socialista Manuel Bochons, Joan Nuet i Vidal i Josep Bragulat, que cap al 1876-1877 s'escindiren de la FRE de l'AIT i fundaren el Centre Federal de Societats Obreres de Barcelona. El periòdic adoptà definitivament la tendència socialista marxista el setembre del 1881 i publicà en fulletó el Manifest Comunista el 1882. Els seus redactors s'aproparen aleshores als dirigents del Partit Democràtic Socialista Obrer Espanyol a Madrid, partit del que un temps n'esdevindrà portaveu. El 1888 trencaria relacions amb els marxistes per a declarar-se seguidor del socialisme possibilista francès i del Partit Socialista Oportunista, creat el 1891 per Pàmias. També hi escriviren Josep Comaposada i Josep Roca i Galès.

## Referències

* ↑ «Catalunya, laboratori de creació i innovació». Culturcat (Generalitat de Catalunya). Arxivat de l'original el 5 de novembre 2013. [Consulta: 16 juliol 2013].

## Enllaços externs

* «El Obrero». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. (1864)
* «El Obrero». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. (1880)
* El Obrero a veuobrera.org
# Serpentària

* No s'ha de confondre amb serpentari.
* Per a altres significats, vegeu «bistorta».
La serpentària o dragonera (Dracunculus vulgaris) és una espècie de planta de la família de les aràcies, la qual es distribueix pel Mediterrani central i oriental, fins al sud de Bulgària, i que habita a bosquets, terres de cultiu i ruïnes. El nom genèric Dracunculus és un diminutiu llatí de draco, que vol dir "petit drac", i l'epítet llatí específic vulgaris significa "vulgar". És una planta perenne, de fins a més d'1 m d'alçada, amb tubercles subterranis i tiges sense fulles. Fulles amb pecíol llarg, que s'amplia a la base en un disc de taques porpres, làmina de 10 a 20 cm de longitud i d'11 a 35 cm d'ample, profundament dividida en 9-15 segments d'el·líptics fins a lanceolats i punxeguts. Bràctees de la inflorescència (espata) de 20 a 50 cm de longitud, normalment glabres, per fora verdoses i per l'interior porpra marronós, la part inferior enrotllada, la superior gairebé plana amb la vora ondulat. Espàdix tan alt com l'espata, sense o amb poques flors estèrils, apèndix de color porpra fosc, amb peduncle curt, pàl·lid. Baies vermell ataronjades i verinoses. El bestiar l'evita. Floreix a la primavera.
* Inflorescència seccionada longitudinalment en que s'aprecien l'espàdix amb les flors masculines disposades a diferent nivell de les femenines

## Referències

* ↑ «Dracunculus vulgaris» a EOL. Data consulta: 16 de juny de 2014.
* ↑ «serpentària». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «vulgaris» a Epítetos Botánicos.
* ↑ Bayer, E. et al.. Plantas del Mediterráneo. Barcelona:Blume, 1989. ISBN 84-7031-629-X.
# Satoshi Tsunami

Satoshi Tsunami (Tòquio, Japó, 14 d'agost de 1961) és un futbolista japonès retirat que va disputar 78 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Satpura

Satpura (en anglès de vegades Satpuras, indicant plural) és una serralada de muntanya del centre de l'Índia. Inicialment el nom de Satpura només s'aplicava a les muntanyes que dividien la vall del Narmada de la vall del Tapti i volia dir "set plecs" (per les serres paral·leles que tenia) però modernament es va aplicar a les muntanyes entre el Gujarat i Chhattisgarh passant per Maharashtra i Madhya Pradesh, paral·leles a les muntanyes Vindhya. Estrictament les muntanyes Satpura són les que s'inicien a Amarkantak a Madhya Pradesh i es desenvolupen al sud del Narmada fins a arribar a la costa de Gujarat a la mar d'Arabia, durant prop de 1000 km. Les situades més a l'est s'anomenen Satpura Oriental.
Des de Amarkantak una serra exterior (Maikala) corre al sud-oest uns 150 km cap a les muntanyes Saletekri al districte de Balaghat, que és el punt culminant i segueix a l'oest, passant per la zona d'Asirgarh; després les muntanyes Rajpipla (Rajpipla Hills) separen la vall del Narmada de la vall del Tapti, i completen la serralada fins als Ghats Occidentals.
Els cims més alts o famosos són el Pachmarhi (1.094 metres), Chikalda (1.136 metres), Raigarh (682 metres) Khamla (1178 metres) i el Dhupgarh (1.381, el més alt). L'altura de 1000 a 1200 metres és habitual; l'altiplà de Turanmal (a Maharashtra), sepera els 1000 metres. L'altura mitjana és de 600 metres.
Antigament hi vivien tribus dravídiques que progressivament foren foragitades pels indis. Entre aquestes tribus els baiges, el gonds, els korkus i els bhils. Avançat el segle xix el ferrocarril va creuar les muntanyes passant a l'est d'Asirgarh, mentre la branca Bombai-Agra passava a l'oest.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Eirmotus furvus

Eirmotus furvus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sumatra (Indonèsia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Tan, H.H. i M. Kottelat, 2008. Revision of the cyprinid fish genus Eirmotus, with description of three new species from Sumatra and Borneo. Raffles Bull. Zool. 56(2):423-433.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# El Xuclà

El Xuclà és una masia de Tavèrnoles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil.
Masia orientada vers migdia. El cos central de forma quadrada està cobert a dues vessants. Consta de planta baixa, primer pis i golfes. Al primer pis hi ha un petit balcó, l'ampit del qual està prolongat i aprofitant com a coberta d'una cort. A la part esquerra de la façana hi ha un cos adossat, porticat amb arcs rebaixats, tant a la planta com al pis superior.
Masia plena d'afegitons, amb llindes que daten del 1693 la més antiga i del 1824 la més recent.
Els materials constructius són pedra i fusta, en bon estat de conservació. Actualment s'hi ha fet diferents afegitons de maó a la part posterior.

## Història

La història de la masia està vinculada a la baronia de Savassona, com la mateixa parròquia de Sant Esteve de Tavèrnoles.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Xuclà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# El Zack i el Quack

El Zack i el Quack (anglès: Zack & Quack) és una sèrie de televisió infantil creada per Gili Dolev i Yvette Kaplan, propietat de Zodiak Media. La sèrie es va estrenar a Nick Jr. al Regne Unit i Irlanda el 7 de febrer de 2014, i als Estats Units d'Amèrica dos mesos després. Va acabar el 5 de febrer de 2017, amb 33 episodis i 3 temporades. La sèrie segueix les aventures d'un nen dinàmic i aventurer anomenat Zack i el seu millor amic anomenat Quack, un ànec blau i blanc molt impulsiu i curiós. A Catalunya s'emet pel canal Super3.

## Personatges

* Zack
* Quack
* Kira
* Flonjo (Fluffy)
* Panxut (Belly-Up)
* Pif (Hop) i Paf (Skip)

## Referències

* ↑ «Zack & Quack Pops-Up on Nick Jr.». Viacom International Media Networks. [Consulta: 23 desembre 2014].
* ↑ «About Zack & Quack». Nick Jr.. Arxivat de l'original el 4 de gener 2015. [Consulta: 5 gener 2015].
* ↑ Crump, William D.. Happy Holidays—Animated! A Worldwide Encyclopedia of Christmas, Hanukkah, Kwanzaa and New Year's Cartoons on Television and Film. McFarland & Co, 2019, p. 351. ISBN 9781476672939.
* ↑ «El Zack i el Quack». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, SA. Arxivat de l'original el 28 d’octubre 2020. [Consulta: 19 març 2022].
# Elkarri

Elkarri era el nom d'un moviment cívic social nascut al País Basc el 1992, de caràcter pacifista, amb el fi de promoure, segons el punt de vista dels seus estatuts, la defensa i mobilització en favor d'un model de solució pacífica i dialogada al conflicte o problema basc. Fou un dels signants del Pacte de Lizarra.
Autodefinit com a "moviment social pel diàleg i l'acord a Euskal Herria", ha sigut promotor de diverses "conferències de pau".
A la seva VIII assemblea, Elkarri va decidir reconvertir-se en una nova agrupació i va donar origen a Lokarri el març del 2006.

## Premis

Ha rebut els següents premis:
* Memorial Josep Vidal i Llecha (2001)

## Referències

* ↑ «Propuesta dirigida a los Parlamentos Vasco y de Navarra, en ejercicio del Derecho de Petición, con el apoyo de 122.513 firmas» (pdf) (en castellà). UA.es, 17-06-2004. Arxivat de l'original el 1 gener 2007.

## Enllaços externs

* Fullet explicatiu de la missió d'Elkarri Arxivat 2006-12-07 a Wayback Machine.
# Sikukia gudgeri

Sikukia gudgeri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les conques dels rius Mekong i Chao Phraya.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baird, I.G., V. Inthaphaisy, P. Kisouvannalath, B. Phylavanh i B. Mounsouphom, 1999. The fishes of southern Lao. Lao Community Fisheries and Dolphin Protection Project. Ministry of Agriculture and Forestry, Lao PDR.161 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Rainboth, W.J., 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Seaman

Seaman és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.039 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Seaman tenia 1.039 habitants, 407 habitatges, i 271 famílies. La densitat de població era de 393,3 habitants per km².
Dels 407 habitatges en un 33,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,1% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 33,2% no eren unitats familiars. En el 29,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 16,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.938 $ i la renda mediana per família de 34.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.328 $ mentre que les dones 17.381 $. La renda per capita de la població era de 13.138 $. Aproximadament el 17,1% de les famílies i el 21,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Seaman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Seaman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Secció d'handbol del Futbol Club Barcelona Plantilla 2006-2007

La temporada 2006-2007, la plantilla del primer equip d'handbol del Futbol Club Barcelona era formada pels següents jugadors:
| 1 Venio Losert 6 Juanín García 8 Victor Tomás 9 Salva Puig 10 Fernando Hernández 11 Jérome Fernández 12 Sergi Catarain 15 Cristian Ugalde | 16 David Barrufet 17 Joan Cañellas 18 Iker Romero 19 Laszlo Nágy 20 Igor Vori 21 Jonas Larholm 22 Dragan Skrbić 23 Nenad Perunicic |
Entrenador: Xesco Espar

## Títols assolits

* Copa del Rei
* Supercopa d'Espanya
* Lliga dels Pirineus
# El Catllar (Vilallonga de Ter)

El Catllar és una masia del municipi de Vilallonga de Ter (Ripollès).
Al seu terme es troba l'antic castell del Catllar, d'on és originària la família Descatllar. I també l'ermita de Santa Maria del Catllar, on és venerada la imatge romànica de la Mare de Déu del Catllar.

## Referències

* ↑ «El Catllar (Vilallonga de Ter)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# El Catete

El Catete és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada al nord del departament de Treinta y Tres. Té una població aproximada de 150 habitants, segons dades del cens del 2004.
Es troba a 93 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# El jove Toscanini

El jove Toscanini (títol original: Il giovane Toscanini) és una pel·lícula italiana dirigida per Franco Zeffirelli, estrenada l'any 1988. Ha estat doblada al català

## Argument

1886. El jove Arturo Toscanini, violoncel·lista de Parma, fa una audició a la Scala de Milà. Però el jurat no s'interessa gaire pel seu talent i el despatxa. Furiós, a Toscanini se li acosta un empresari testimoni de l'altercat, Claudio Rossi, que li proposa anar al Brasil amb la finalitat de participar en la primera local de l'òpera Aida. Pianista de formació, Toscanini coneix un immens repertori i acompanya els cantants de la tropa al piano. En el vaixell, després d'haver agafat fred en una tempesta, coneix Sor Margherita, que forma part d'una missió de religioses que van a l'Amèrica llatina.
Arribats a Rio, els músics de la tropa es sorprenen de la manca de competència del seu cap, el brasiler Leopoldo Miguez. Pel que fa a Toscanini, és encarregat de convèncer Nadina Boulicioff, soprano i amant de l'Emperador Dom Pedro II, de tornar a fer el paper del títol d'Aida, i que li havia fet una impressió indeleble en la seva vinguda a la Scala nombrosos anys abans. En principi tret brutalement de casa d'ella, va finalment a diversos assajos amb la finalitat de convèncer-la. Cosa que dona lloc a alguns atacs de còlera de Toscanini, exigent el màxim de la seva cantant. Mentrestant, torna a trobar-se amb Sor Margherita en la un dels barris pobres de la ciutat en una manifestació contra l'esclavatge, abans d'estar violentament reprimida per la policia. Amb la finalitat d'alegrar un poc el cor dels nens pobres a l'hospital gestionat per les germanes, Toscanini treu el seu violoncel i toca per ells.

## Repartiment

* C. Thomas Howell: Arturo Toscanini
* Elizabeth Taylor: Nadina Bulicioff
* Sophie Ward: Margherita
* Pat Heywood: Mare Allegri
* Nicolas Chagrin: Maestro Miguez
* Philippe Noiret: Dom Pedro II
* John Rhys-Davies: Claudio Rossi
* Leon Lissek: Superti
* Carlo Bergonzi: Bertini
* Gordon Warnecke: Paulo
* Franco Nero: Claudio Toscanini
* Martin Benson: Maestro Scala
* Valentina Cortese: (no surt ala crèdits)

## Al voltant de la pel·lícula

La pel·lícula ha estat rodada en tres països diferents, Itàlia, Portugal i Tunísia. Algunes seqüències de l'Òpera de Rio de Janeiro han estat rodades al Teatre Petruzzelli de Bari (Itàlia). La banda sonora ha estat gravada per l'orquestra d'aquest mateix teatre sota la direcció d'Eugene Kohn. Entre els papers dels cantants, Carlo Bergonzi (que fa el paper del tenor Bertini) va ser un tenor mundialment reconegut en els anys 1950-60, sobretot en el paper de Radamès (de l'òpera Aida de Giuseppe Verdi) que canta justament en la pel·lícula.
Algunes seqüències de la pel·lícula van ser rodades a Tunísia, gràcies a la col·laboració del productor tunisià Tarak Ben Ammar. Ell va permetre a George Lucas i Steven Spielberg trobar les decoracions naturals adequades per les seves pel·lícules respectives, la saga La Guerra de les Estrelles (Planeta Tatooine) i per A la recerca de l'arca perduda (1981)

## Referències

* ↑ esadir.cat. El jove Toscanini. esadir.cat.
* ↑ «Il giovane Toscanini». The New York Times.
# El jove Törless

El jove Törless (títol original en alemany, Der junge Törless) és una pel·lícula alemanya del 1966 dirigida per Volker Schlöndorff, adaptació de la novel·la autobiogràfica "Les tribulacions del jove Törless" de Robert Musil. Tracta sobre el sadisme i les tendències homoeròtiques d'un grup de nois interns en una acadèmia militar austríaca als inicis del segle xx.

## Argument

La pel·lícula se situa als inicis del segle xx. Quan Thomas Törless (Mathieu Carrière) arriba a l'acadèma, s'assabenta que Anselm von Basini (Marian Seidowsky) ha estat enxampat robant a un company, Reiting (Fred Dietz), i és forçat a esdevenir el seu ’”esclau”, sotmetent-se als seus rituals sàdics. En Törless segueix aquesta relació amb interès intel·lectual, però sense implicar-s'hi emocionalment.
També intervé en aquestes sessions Beineberg (Bernd Tischer), amb qui Törless visita Bozena (Barbara Steele), la prostituta local. Novament, Törless es manté distant i més intrigat que excitat per la dona.
En canvi, sí que mostra molt d'interès a entendre els nombres imaginaris, quan els descobreix a la classe de matemàtiques. En una conversa privada amb el professor, aquest es mostra reticent o incapaç d'explicar què són els nombres imaginaris, afirmant que, a la vida, és l'emoció el que tot ho governa - fins i tot les matemàtiques.
Després que Basini és gairebé linxat per una multitud d'alumnes a conseqüència d'una de les intrigues de Reiting, Törless s'adona que la resta dels nois són simplement cruels. Això no sembla que afectar-li emocionalment més que no poder entendre els nombres imaginaris. Llavors, com que vol ser partícip de la crueltat, decideix marxar de l'acadèmia. Els seus professors pensen que està sota massa tensió emocional per a seguir a l'escola i tampoc volen que hi segueixi - els professors són part del sistema que permet fer coses tan horribles als dèbils i vulnerables.
Al final de la pel·lícula, Törless aconsegueix que la seva mare se l'endugui de l'escola. Marxa somrient.

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1966. Palma d'Or

## Referències

* ↑ Dawson, Leanne. Queering German Culture (en anglès). Boydell & Brewer, 2018, p. 7. ISBN 978-1-57113-965-8.
* ↑ «Der junge Törless, amb presentació a càrrec de Joan Maria Girona el dijous 8». Filmoteca.cat, 2014. [Consulta: 20 novembre 2022].
* ↑ «Der junge Törless». filmportal.de. [Consulta: 20 novembre 2022].
* ↑ Moeller, Hans Bernhard; Lellis, George L. Volker Schlondorff's Cinema: Adaptation, Politics, and the "Movie-Appropriate" (en anglès). SIU Press, 2012-10-31, p. 28. ISBN 978-0-8093-8939-1.

## Enllaços externs

* El jove Törtless a YouTube (alemany i subtítols en anglès)