OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thomas Edward Gordon

Sir Thomas Edward Gordon (1832, Aberdeen - 1914) va ser un explorador, militar i diplomàtic escocès. Va combatre a l'Índia i va ser diplomàtic a Teheran, viatjà a ravés dels Pamirs.
Durant la seva visita a Pèrsia Gordon decidí publicar un informe del seu viatge amb la intenció d'il·lustrar el "progrés i millora" que havia trobat. El 1896 es va publicar la seva obra, Persia Revisited.
El 1873-1874 participà en la Segona Missió Yarkand dirigida per Thomas Douglas Forsyth. El principal objectiu de l'expedició era trobar Yakub Beg, el governador del Turkestan xinès. Gordon també viatjà als Pamirs i Wakhan.
Gordon també era pintor i potser un dels primers europeus a pintar els paisatges de certes localitats remotes dels Pamirs.

## Notes

* ↑ Thomas Edward Gordon. (1876) ‘’The roof of the world: being a narrative of a journey over the high plateau of Tibet to the Russian frontier and the Oxus sources on Pamir.’’ Edinburgh, Edmonston and Douglas. p. 171.
* ↑ 1917. ”The Amir Yakoub Khan and Eastern Turkestan in Mid-Nineteenth Century.” Journal of the Royal Central Asian Society. Vol. 4. No. 4. pp. 95-112.
* ↑ Lake Victoria, Great Pamir, 2 May 1874 - one of his paintings

## Referències

* A short bio
# Frosta

Frosta és un petit municipi situat al comtat de Trøndelag, Noruega. Té 2,538 habitants i té una superfície de 76.34 km². El municipi es troba al fiord de Trondheim, en una península al nord de Trondheim.
El municipi és força important entre els arqueòlegs, ja que s'hi poden trobar diversos gravats i túmuls funeraris de l'època vikinga. També s'hi han trobat les restes d'un port viking (Vikinghavna på Fånestangen), l'únic trobat de moment a Noruega.
El tribunal més antic de Noruega, el Frostating, tenia la seva seu a Tinghaugen (actual Frosta), prop de l'església medieval de Logtun. A l'illa de Tautra s'hi poden trobar les restes d'un convent establert el 1207.
L'agricultura és la principal economia de Frosta, de vegades anomenada "horta de Trondheim" a causa de la important producció d'hortalisses, maduixes i flors.

## Referències

* ↑ «Personnemningar til stadnamn i Noreg» (en noruec). Språkrådet.
# Frostisen

La Frostisen és una glacera situada a la frontera entre els municipis de Ballangen i Narvik, al comtat de Nordland, Noruega. És una de les glaceres més grans de Noruega. La Frostisen cobreix una àrea d'uns 25 quilòmetres quadrats. L'elevació de la glacera és de 840 a 1.710 metres sobre el nivell del mar. La glacera és a prop del fiord de Skjomen, una branca de l'Ofotfjord, just al sud-oest de la ciutat de Narvik. Els llacs Geitvatnet, Isvatnet, Kjelvatnet, Nordre Bukkevatnet i Sore Bukkevatnet es troben just al sud-oest de la glacera.

## Referències

* ↑ Store norske leksikon. «Frostisen» (en noruec). [Consulta: 18 maig 2012].
# Tines de l'Olla

Les tines de l'Olla és una obra del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La construcció se situa a la serra de Puig de Gili. És un conjunt format per cinc tines i dues barraques. Les cinc tines formen tres grups que es descriuen a continuació.
El primer grup, situat més a l'oest, és format per dues tines de planta circular. Els murs són fets amb pedra i morter de calç i l'interior és recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades. La coberta és de volta amb pedres amorterades. A sobre de la coberta hi ha lloses més planes que formen una altra capa i finalment s'hi estén una capa de sorra i pedruscall. Els brocs de les dues tines es localitzen a l'interior d'una barraca comuna.
A dos metres hi ha el segon grup de tines. Són dues tines que formen un sol cos a l'interior del qual trobem els dos dipòsits amb planta rectangular. Els murs de la construcció són de pedra amorterada i els dipòsits estan revestits amb peces ceràmiques envernissades. Per accedir-hi hi ha una única porta. La coberta ha desaparegut. Els brocs quedaven protegits per un petit porxo.
La cinquena tina està construïda amb el mateix tipus de material que les altres i la part superior dels murs és de pedra sense material d'unió.
El conjunt de la construcció és interessant tot i que es troba deteriorat.
La primera barraca, que correspon a les dues primeres tines, és planta irregular i acull els brocs de les tines. La runa en cobreix l'interior. L'altra barraca és de planta rectangular, és de pedra seca i la coberta de falsa cúpula està enrunada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Tines de l'Olla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].

### Bibliografia

* Consorci de les Valls del Montcau; Tines de les Valls del Montcau. Parc Natural de Sant Llorenç de Munt i l'Obac. Patrimoni Únic a Catalunya., 2005
# Torre Guillem

La Torre Guillem, datada entre els segles xv i xvi, es troba al terme municipal de la Mata de Morella, a la comarca dels Ports, formant part del Molí de la Punta, al costat del riu Cantavella, a la carretera que va de la Mata a Mirambel (província de Terol).
Catalogada de forma genèrica, per ser una construcció de caràcter defensiu, com Bé d'Interès Cultural, amb número 12.01.075-012.
Es tracta d'una torre gòtica, de planta quadrada i amb quatre altures, la missió era la protecció de la masia adjunta. Presenta coberta a quatre aigües, conservant encara les troneres i espitlleres destinades a la protecció de la masia.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ «Torre Guillermo - CastillosNet». Arxivat de l'original el 2023-06-16. [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «ASOCIACIÓN ESPAÑOLA DE AMIGOS DE LOS CASTILLOS» (en castellà). [Consulta: 8 abril 2020].
# Torre Greenknowe

La torre de Greenknowe Tower (Greenknowe Tower) és una casa-torre escocesa del segle xvi, als afores del poble de Gordon, als Scottish Borders. Encara que es troba actualment en ruïnes, la pedra es troba en bon estat. Des de 1972, és un monument protegit per Historic Scotland, l'organisme públic del Govern d'Escòcia que protegeix i promou el patrimoni històric d'Escòcia.

## Història

La casa-torre va ser construïda l'any 1581 per James Seton, del Clan Seton, i les seves inicials, juntament amb les de la seva esposa, Janet Edmonstone, els seus respectius escuts i la data de construcció figuren a la llinda de l'entrada. L'edifici està construït en una lloma originalment envoltada i protegida per terreny pantanós.
Va ser ocupada fins a mitjan segle xix, i adquirit per l'Estat a l'any 1937.

## Construcció

Greenknowe és un exemple d'una torre amb planta en forma de L, amb un bloc central de 10,5 m per 7 m, amb quatre plantes, i una ala de cinc plantes. Els murs tenen un grossor d'1,2 m.
S'accedeix a l'edifici per una única porta protegida per un reixat de gelosia o yett.

## Referències

* ↑ (en anglès) Informació. Arxivat 2014-11-29 a Wayback Machine.
* ↑ Lindsay, Maurice The Castles of Scotland, Constable & Co. 1986.

## Bibliografia

* Coventry, Martin The Castles of Scotland (3rd Edition), Goblinshead, 2001
* Salter, Mike The Castles of Lothian and the Borders, Folly Publications, 1994

## Enllaços externs

* Greenknowe Tower a historicenvironment.scot
# Tombstone (Arizona)

Tombstone és una població dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2007 tenia 1.562 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tombstone tenia 1.504 habitants, 694 habitatges, i 419 famílies La densitat de població era de 135 habitants/km².
Dels 694 habitatges en un 20,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,6% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 39,5% no eren unitats familiars. En el 32,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,73.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,3% tenia menys de 18 anys, un 4,9% entre 18 i 24, un 19,9% entre 25 i 44, un 32,5% de 45 a 60 i un 23,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.571 $ i la renda mediana per família de 33.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.923 $ mentre que les dones 18.846 $. La renda per capita de la població era de 15.447 $. Aproximadament el 13% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més a prop

El següent diagrama mostra les poblacions més a prop.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tombstone». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tombstone». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Tobias Schmidt

Tobias Schmidt (també Johann Tobias Schmidt, Jean-Tobie Schmidt, Tobie Schmidt i Schmid) va ser un fabricant de pianos alemany resident a França i dissenyador de la primera guillotina.
Schmidt, que provenia del principat de Nassau-Useen, es va establir a la capital francesa el 1785, tot i que nombroses fonts declaren incorrectament l'any del seu assentament a París el 1795 a causa d'un error posterior. A principis d'abril de 1792, Joseph Ignace Guillotin es va apropar al fabricant de pianos i li va encarregar que construís un prototip de la guillotina que havia proposat com a dispositiu d'execució. L'elecció d'un fabricant d'instruments com a constructor i artesà és menys curiosa del que sembla, ja que una guillotina de bon funcionament requeria un treball precís en elements de fusta i metall, així com una mecànica fiable. Com a fabricant de pianos que gaudia d'una bona reputació, especialment per les seves habilitats per treballar amb la fusta, Schmidt tenia tots els coneixements i habilitats necessaris.
Schmidt va completar el prototip en pocs dies. La guillotina, que es va provar en tres cadàvers el 15 d'abril de 1792 i va ser utilitzada per primera vegada en una execució pública el 25 d'abril, va ser el resultat del seu treball. A més, va rebre una patent de cinc anys sobre la guillotina que havia dissenyat. Quan la Revolució Francesa va entrar a la fase del Gran Terror poc després i es van requerir nombroses guillotines per al nombre d'execucions ràpidament creixent, Schmidt va aconseguir una prosperitat considerable.
En una carta que Schmidt va escriure a la Convenció nacional del 29 de setembre de 1794, va declarar que havia renunciat a la professió de fabricant de pianos per dedicar-se només a les construccions que eren d'utilitat per al gran públic. Tot i que va fer diversos invents aplicables en diversos camps en els següents anys, va romandre un respectat fabricant d'instruments, els productes del qual tenien una gran demanda.

## Treballs

Avui només es coneixen 4 pianos de taula de Tobias Schmidt. Els més antics, de 1792 i de 1800, es troben a la Col·lecció Pooya Radbon per a pianos històrics. Un tercer del 1817 és a la Cité de la musique de Paris. I un quart piano quadrat, probablement cap al 1800, es troba al Musée de la Révolution française al castell de Vizille.

## Bibliografia

* Donald Howard Boalch: Makers of the Harpsichord and Clavichord, 1440-1840. Clarendon Press, 1974.
* Daniel Arasse: The Guillotine and the Terror. Lane, 1989, ISBN 978-071399008-9.
* A. Ray: Réimpression de l'Ancien Moniteur, Band 22. Henri Plon, 1862.
* François-Joseph Fétis: Biographie universelle des musiciens, Band 7. Firmin Didot frères, fils et cie, 1870.
# Tobias Leenaert

Tobias Leenaert (3 d'agost de 1973) és un activista, autor, orador i educador vegà belga. Va cofundar el Center for Effective Vegan Advocacy (CEVA) amb Melanie Joy, així com ProVeg International i Ethical Vegetarian Alternative (EVA). Leenaert és el creador del Thursday Veggie Day a Gant, que es va llançar el 2009. És l'autor del llibre de 2017 How to Create a Vegan World: A Pragmatic Approach i del bloc The Vegan Strategist. Leenaert s'identifica com un altruista eficaç.

## Activisme

Leenaert advoca per un enfocament pragmàtic de l'activisme vegà, que no es basa únicament en arguments morals. Els seus mètodes de defensa han rebut crítiques dels defensors dels drets dels animals abolicionistes, com Roger Yates.
Leenaert també ha escrit i parlat sobre el patiment dels animals salvatges, que considera tan important com el sofriment dels animals no salvatges.
Leenaert imparteix conferències i tallers sobre la defensa dels vegans arreu del món.

## Referències

* ↑ «Interview Tobias Leenaert. 'Tegen radicale veganisten zeg ik: wees niet zo'n eikel'» (en neerlandès). Gemeente voor de Toekomst, 25-08-2017. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ Ahituv, Netta «Will Israel Become the World's First Vegan Country?». Haaretz, 28-04-2017.
* ↑ Why We Love and Exploit Animals: Bridging Insights from Academia and Advocacy (en anglès). Routledge, 2019. ISBN 978-1-351-18142-6.
* ↑ «Go veggie and change the world». The Bulletin, 16-08-2011. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ Harrell, Eben (2009-05-27). «Where's the Beef? Ghent Goes Vegetarian». Time (en en-US). ISSN 0040-781X.
* 1 2 Elliott, Tim «The brutal battle for the soul of veganism». The Sydney Morning Herald, 06-07-2019.
* ↑ Leenaert, Tobias. «About». The Vegan Strategist. Arxivat de l'original el May 31, 2021. [Consulta: March 22, 2022].
* ↑ Doctor, Vikram «How Vegans can win or lose in India». The Economic Times, 11-11-2018.
* ↑ VeganKanal. «10 things I changed my mind about in 20 years of vegan activism - Tobias Leenaert [IARC 2019]». YouTube, September 7, 2019. Arxivat de l'original el March 21, 2022. [Consulta: March 22, 2022].
* ↑ Leenaert, Tobias. «The extremely inconvenient truth of wild animal suffering». The Vegan Strategist, June 1, 2016. Arxivat de l'original el May 8, 2021. [Consulta: March 22, 2022].
* ↑ Ramírez, Dulce. «Hacia un futuro vegano: hacer del veganismo un movimiento de masas» (en castellà). SinEmbargo MX, 25-11-2018. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ «Dónde estamos y adónde nos dirigimos» (en castellà). El Diario, 08-06-2018. [Consulta: 27 agost 2020].

## Enllaços externs

* How to Create a Vegan World? – Tobias Leenaert [IARC2017] (anglès)
# Torre de Velerín

La Torre de Velerín, també anomenada Torre de Albelerín, és una torre alimara situada al litoral del municipi de Estepona, a la província de Màlaga.
Té forma troncocònica amb un perímetre d'uns 23 metres i una altura d'uns 11 metres. Està situada a la platja, prop de la desembocadura del riu Velerín i va ser construïda el segle XVI.
Igual que altres torres almenaras del litoral mediterrani andalús, la torre formava part d'un sistema de vigilància de la costa emprat per àrabs i cristians i, com les altres torres, està declarada Bé d'Interès Cultural. A la costa d'Estepona existeixen 7 d'aquestes torres.
La seva fàbrica és de maçoneria amb ús de maó en obertures i volta interior, entre d'altres elements.

## Referències

* ↑ Temboury Álvarez, Juan. Torres almenaras (costa occidental) (en castellà). Màlaga: Diputación Provincial de Málaga, Instituto de Cultura, 1975. ISBN 84-500-6685-9.
* ↑ «Torre de Velerín» (en castellà). Junta de Andalucía, Univeersidad de Sevilla.
# Torre de Túbal

La torre de Túbal es troba a l'extrem sud-oest del promontori on s'alça el Castell de la Suda de Tortosa. És l'única torre de planta circular del conjunt.

## Història

Segons F. Pastor (1913), aquesta torre «...tomó i retiene el nombre de torre Tubalina, la redonda que mira al sur y cae encima de la catedral». Aquest nom està relacionat amb la llegenda de la fundació de Tortosa pel mític personatge bíblic Túbal, net de Noé i rei d'Ibèria. A partir de la referència de l'historiador Martorell, del segle xvii, es coneix que era anomenada torre de Túbal. En un dibuix d'Anton van den Wyngaerde (s. XVI) apareix com a torre de planta circular. L'autor, per evitar confusions visuals, corrobora que és rodona en una anotació marginal.

## Arquitectura

L'interior de la torre és buit. Des del sòl superior, per una petita obertura quadrangular, mostra un espai buit de planta circular i secció periforme de 3 m de diàmetre pr 7 m d'alçada. La seva funcionalitat encara resta per definir totalment però sembla respondre a una presó o calabós. L'any 1986, en una campanya arqueològica es va fer l'estudi dels estrats inferiors que no donaren material anterior al segle xiv. Per les dades posseïdes, no es pot assegurar que es tracti d'una torre anterior al segle xiv i es coneix que el segle xv es practicaren importants reformes, com a tota la resta del castell. El parament exterior es defineix amb fileres no gaire acurades de pedres treballades de mida mitjana, més o menys homogènies i travades amb morter. S'aprecia un canvi de parament i tècnica en les unions de la torre amb els panys de muralla adjacents, fet que corrobora la idea que fou construïda en un moment diferent al de les muralles. És difícil precisar si és una reconstrucció sobre una torre anterior o una solució arquitectònica innovada en aquest període.

## Referències

* 1 2 3 Curto i Homedes, Albert. «Castell de la Suda (o de Sant Joan)». A: Tortosa i Les Terres de l'Ebre La Llitera i el Baix Cinca. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 82 (Catalunya romànica, XXVI). ISBN 84-412-2515-X.

## Enllaços externs

* Francisco Martorell y de Luna Historia de la antiqva Hibera La torre de Túbal pàg. 43
# Frontonh

Fronton (en occità Frontonh) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. És el centre d'una denominació d'origen vinícola. Aquest municipi està agermanat amb el municipi valencià de Xeresa -la Safor-.
* L'Ajuntament.
* L'església.
* El monument de la guerra
# Toixó de Myanmar

El toixó de Myanmar (Melogale personata) és un carnívor de la família dels mustèlids que viu a l'est i el sud d'Àsia. Té una llargada d'aproximadament 33-43 cm i un pes d'uns 1-3 kg. Les femelles solen donar a llum unes tres cries per ventrada. La longevitat mitjana és de deu anys.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Toixó de la Xina

El toixó de la Xina (Melogale moschata) és un carnívor de la família dels mustèlids. Viu a l'Àsia oriental (Xina i Taiwan). És el toixó més petit, amb uns 30-40 cm de llargada i un pes d'1-3 kg. Les femelles solen donar a llum 2-3 cries per ventrada. La longevitat mitjana és de 13,5 anys, però el màxim és de 17 anys.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Toixó del Vietnam

El toixó del Vietnam (Melogale cucphuongensis) és una espècie de carnívor de la família dels mustèlids. Fou descrit per primera vegada el 2011 i només és conegut de la seva localitat tipus al Parc Nacional de Cúc Phương (Vietnam). La llargada corporal de l'holotip és de 36 cm, la llargada del crani de 8,1 cm i la llargada de la cua de 17 cm. El seu pes és de 800 g.

## Bibliografia

* Tilo Nadler, Ulrike Streicher, Clara Stefen, Elke Schwierz, Christian Roos (2011): «A new species of ferret-badger, Genus Melogale, from Vietnam». Der Zoologische Garten, 80(5), 271–286, DOI:10.1016/j.zoolgart.2011.08.004
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Torre del carrer Ample

La torre del carrer Ample és un edifici d'Arenys de Mar (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès nacional.
Es tracta d'una torre de defensa habitualment construïdes amb pedres i mortes de calç. Tenien la funció de vigilar i protegir contra els atacs dels pirates.

## Descripció

Torre de defensa amb voltes gòtiques de nervadura ogival a l'interior.
Està situada en un carrer de cases entre mitgeres. La planta baixa, de perímetre quadrangular és contigua a les cases veïnes, i allotja és un garatge que fa de magatzem.
En els dos pisos superiors la torre és de forma cilíndrica. Al segon pis hi ha un balcó de pedra deteriorat i a la tercera planta una finestra petita. Per sobre d'aquesta finestra i prop del coronament, hi ha una sèrie de mènsules a tot el volt de la torre.

## Referències

* 1 2 3 «Torre del carrer Ample». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juliol 2015].
# Torre del carrer Nou (Alcanar)

La Torre del carrer Nou és una torre del municipi d'Alcanar declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Segons Matamoros, aquesta torre cal datar-la de temps dels Àustries, com la resta de fortificacions de la vila, ja que té una tipologia similar a la resta de torres de la contrada construïdes per a protegir-se de les incursions pirates dels s.XVI-XVIII. Pere Català Roca a "Els Castells Catalans" i Ramon Miravall a "Les torres de la Regió Marítima de l'Ebre" es limiten a acceptar aquesta notícia. Tanmateix, creiem que podria tractar-se d'una construcció del s.XIV-XV. És de planta quadrada, feta de carreus ben tallats i encoixinats als angles i tan sols desbastats, units amb fang i morter de calç, a la resta. Cal suposar que era coronada amb merlets. S'hi conserven espitlleres i encara es poden veure els punts on es recolzaven els sostres. Des de la casa veïna es pot accedir a la part superior, a manera de terrassa.

## Història

En alguns documents del s.XVII-XVIII es fa esment de les muralles que englobaven unes 150 cases i devien seguir el següent pla: des de la Torre del C. N ou (a l'angle c. Raval) baixava fins al carrer Major, des d'on pujava pel carrer del Mestre Pedrell passant per davant de l'església i girava per davant del cementiri fins a arribar a la Torre del c. Nou. Devia tenir quatre portals: a l'extrem del c. Major, davant del Raval, al camí d'Amposta i el del cementiri. A l'interior hi quedaven els actuals carrers de Jesús, dels Arcs (ara, d'Hug de Fullalquer), del Forn, Major, Plaça de l'església, carrer de Forcadell, del campanar, del cementiri i d'en Caballé.
La nit del 2 al 3 de setembre de 1981, se'n va desplomar el mur del carrer nou. El 1983-84 l'arquitecte Alfred Pastor Mongrell va redactar un projecte de restauració per encàrrec del Servei del Patrimoni Arquitectònic de la Generalitat de Catalunya. Les obres van consistir a agençar l'interior, unint els dos espais que comprenia, per tal d'adequar-lo com a sala d'exposicions. Es va adequar també l'accés a la terrassa superior, que va quedar ben endreçada, amb bancs i floreres.Recentment, s'està tornant a degradar.

## Vegeu també

* Cisterna del Vall d'Alcanar
* Llista de béns culturals d'interès nacional del Montsià
* Llista de monuments del Montsià

## Referències

* 1 2 3 4 «Torre del carrer Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Torre del carrer Nou». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.