OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Universitat Politècnica Nacional d'Atenes

La Universitat Politècnica Nacional d'Atenes (UPNA) (en grec: Εθνικό Μετσόβιο Πολυτεχνείο, EMΠ) és una universitat grega creada el 21 de gener de 1837. Fins als anys 1950, era l'única institució que oferia estudis d'enginyeria a Grècia, i avui dia segueix sent la universitat politècnica més gran i prestigiosa del país. L'adjectiu metsoviana fa referència a la localitat de Métsovo d'on procedien els mecenes que van finançar la institució.

## Història

El novembre de 1973, durant el Règim dels Coronels, els estudiants es van tancar al campus, van formar barricades i van instal·lar una emissora pirata des de la qual van cridar a la rebel·lió. El 17 de novembre, el Govern va donar l'ordre d'entrar al campus per la força. Un tanc va trencar la porta principal i va obrir foc indiscriminat causant 28 morts i finalitzant la rebel·lió. Aquest episodi va marcar el declivi de la Junta de coronels, que va caure a l'any següent.
En l'actualitat té al voltant de 700 professors, 1350 empleats i 10.000 estudiants en 7 facultats i 33 departaments, distribuïts al campus històric del carrer de Patission en el centre d'Atenes i el campus principal situat en el suburbi de Zografou, construït en els anys 1980.

## Referències

* ↑ «Ιστορία» (en grec). NTUA.gr. Arxivat de l'original el 2012-07-22. [Consulta: 8 maig 2014].
* ↑ «NTUA Schools» (en anglès). NTUA.gr. Arxivat de l'original el 2009-01-29. [Consulta: 8 maig 2014].
# La petición

La petición és una pel·lícula espanyola de 1976 dirigida per Pilar Miró. Aquest drama compta en el seu repartiment amb Ana Belén, Emilio Gutiérrez Caba, María Luisa Ponte, Eduardo Calvo, Manuel Sierra i Mayrata O'Wisiedo.
Es va estrenar el 22 de setembre de 1976 a Barcelona, i en anglès se la coneix com The Request. Va participar en el Festival Internacional de Cinema de Teheran.

## Argument

Tràfic de les relacions d'un parell de joves: la senyoreta de la casa, Teresa. i el fill de la criada, Miguel Es coneixien des de nens però un dia comencen a veure's amb altres ulls. Ell es converteix en el seu amant, però la seva mort accidental fa que ella s'entregui a un veí, Julián, que la desitja a canvi de fer desaparèixer el cos. Més tard, quan l'aristòcrata Mauricio demana la seva mà, matarà Julián per tal de mantenir el secret.

## Premis
### 32a edició de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Candidata | Resultat |
| Premi revelació | Pilar Miró | Guanyadora |

## Referències

* ↑ La petición a fotogramas.es
* ↑ "La petición", de Pilar Miró, al Festival de Teherán, El País, 2 de desembre de 1976
* ↑ Los amores prohibidos, 10 d'octubre de 1976
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 1976». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 4 gener 2019].

## Enllaços externs

* La petición, presentació a Historia de nuestro cine
# Vimugrasa

Viviendas Municipales de Granollers S.A. (Vimugrasa) va ser una empresa pública creada el 1971 amb l'objecte de construir habitatges de protecció oficial a Granollers i que va funcionar fins a 1979.

## Història

L'empresa es constituí formalment com a societat mercantil el febrer de 1971 amb l'objecte de promoure la construcció d'habitatges econòmics i de protecció oficial així com la seva adjudicació en règim de lloguer o accés a la propietat, mitjançant renta amortitzable o venda. També es dedicava a operacions relacionades amb la promoció d'habitatges, com ara l'adquisició de terrenys i la seva urbanització i parcel·lació.
Es tractava d'una empresa pública i, per tant, l'alcalde de Granollers Francesc Llobet Arnan fou l'impulsor del projecte. La seva activitat es va centrar sobretot en dos projectes d'habitatges socials: el primer, impulsat a principis de la dècada dels 70, fou el polígon anomenat aleshores Almirante Carrero Blanco, ubicat on hi ha l'actual barri de Can Bassa; i el segon, iniciat el 1975, van ser els blocs de pisos a la zona de Can Mònic, entre els termes municipals de Granollers i Les Franqueses del Vallès, que es van anomenar Ramón y Cajal i que ara es coneixen també pel nom de Can Mònic.
Les promocions d'habitatges impulsades per Vimugrasa van tenir aviat problemes per l'endarreriment en les obres, l'augment dels preus dels materials i les deficiències dels habitatges, que van comportar queixes per part dels inquilins quan van començar a ocupar-los. Això va generar moviments veïnals, tant a Can Bassa per les deficiències de construcció, com a Can Mònic pels retards en la finalització de l'obra i la deficiència en els serveis. Alhora, queien sospites de corrupció sobre l'alcalde relacionades amb l'empresa.
Aquests factors van afectar l'empresa que a finals de la dècada dels 70 entrava en fase de liquidació presentant suspensió de pagaments el 1979 la liquidació final de l'empresa per part del primer consistori democràtic presidit per Rafael Ballús.
El juliol de 2005 la documentació generada per l'empresa, que es conservava en un magatzem municipal, va ser traslladada a l'arxiu de la ciutat, passant a conformar un fons documental propi.

## Referències

* ↑ «Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental (des de 1901 fins a l'actualitat)». [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ NacióGranollers. «Adéu als símbols maçònics de Granollers | NacióGranollers». [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ País, Ediciones El «El Ayuntamiento de Granollers, implicado en un escándalo urbanístico» (en castellà). El País [Madrid], 15-07-1978. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental (des de 1901 fins a l'actualitat)». [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ «Fons Vimugrasa | Ajuntament de Granollers». [Consulta: 20 febrer 2020].
# The Virtues

The Virtues és una sèrie de televisió dramàtica del Regne Unit de 2019 escrita per Shane Meadows i Jack Thorne, protagonitzada per Stephen Graham, Niamh Algar i Helen Behan.
A FilminCAT, es pot veure subtitulat en català (VOSC).

## Argument

La vida de Joseph s'enfonsa quan el seu fill petit i la seva exdona es traslladen a Austràlia. Viatja a Irlanda a la recerca de la seva germana Anna, a la qual no ha vist en més de trenta anys. En fer-ho, descobreix un horrible incident del seu passat, el record del qual ha reprimit durant molt de temps.

## Referències

* 1 2 Iglesias, Eulàlia. «‘The virtues’: un drama sobre traumes infantils», 04-07-2019. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «En silenci a ‘The Virtues’» (en catalan). [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ Cols, Carles. «Un dolor abissal anomenat 'The Virtues'», 20-11-2019. [Consulta: 8 gener 2022].
# Narcís Lunes i Boloix

Narcís Lunes i Boloix (Sant Vicenç dels Horts, Baix Llobregat, 15 de gener de 1913 - Sant Vicenç dels Horts, 19 de setembre de 1987) fou un poeta i assagista vicentí, Mestre en Gai Saber l'any 1967.

## Biografia

Va col·laborar a la revista local Pau i Treball (1932) i fou fundador, juntament amb Joan Tous Farell de la revista quinzenal Juventud Católica Vicentina, editada des de l'any 1947, publicant articles i poemes de caràcter religiós. Posteriorment, la revista fou publicada amb el títol Mes, esdevenint-ne el director durant els anys seixanta. També col·laborà a la ràdio local, Radio San Vicente del Horts, fundada l'any 1952, en seccions de divulgació religiosa, científica i literària. A finals dels anys quaranta, va reordenar i adaptar el text de l'Auto Sacramental de la Setmana Santa de Sant Vicenç dels Horts a partir dels textos originals atribuïts a fra Antoni de Sant Jeroni.
Entre altres distincions, fou nomenat Fill Predilecte de la Vila de Sant Vicenç dels Horts l'any 1966 i també rebé el Premi Fastenrath concedit per l'Ajuntament de Barcelona. L'any 1967 fou nomenat com a Mestre en Gai Saber per l'Acadèmia dels Jocs Florals del Rosselló. En el centenari del seu naixement, s'inaugurà el 17 de desembre de 2013 la sala d'actes que porta el seu nom a la Biblioteca Municipal Les Voltes.

## Obra literària
### Poesia

* Íntimes. Sant Vicenç dels Horts: [s.n.], 1952 (Biblioteca santvicentina; 1).
* Cançó de tots els temps. Barcelona: Rondas, 1978. ISBN 8485247434.
* Ales al vent. Sant Vicenç dels Horts: [s.e.], 1987.

### Teatre

* El Testament de Ricard de Montanyal: [s.e.], 1950.
* L'Hostal Vell: [s.e.], 1951.
* Dos secrets dins la nit. Sant Vicenç dels Horts : [s.e.], 1955.
* El Gran sotrac. Sant Vicenç dels Horts : [s.e.], 1956.

## Referències

* ↑ Massó, J.M. (ed.). Enciclopedia biográfica española. Barcelona: J.M. Massó, 1958.
* ↑ «Necrológicas». La Vanguardia. Barcelona: Grupo Godó, 20-09-1987. [Consulta: 14 desembre 2012].
* ↑ «Noticiario». El Ripollès, Núm. 166, 23-04-1960, p. 7 [Consulta: 25 gener 2013].
* ↑ Nicolau Costa, J «¡Aquí, Radio San Vicente dels Horts!». Mes, 01-02-1952.
* ↑ Kóvacs, Lenke «Les representacions de la Passió al Baix Llobregat». Materials del Baix Llobregat, Núm. 14, 2008, pàg. 13-20 [Consulta: 30 març 2021].
* ↑ Lunes i Boloix, Narcís. «Ofrena». A: Ales al vent. Sant Vicenç dels Horts: [s.n.], 1987, p. 11-12.
* ↑ «S'inaugura la sala Narcís Lunes i Boloix en el centenari del seu naixement». Sant Vicenç dels Horts: l'Ajuntament, 17-12-2013. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 16 juliol 2014].
# Universitat París Cité

La Universitat París Cité és una universitat situada a la ciutat francesa de París. És el resultat de la fusió de les universitats de París Descartes i Diderot l'any 2019.
La Universitat de París té tres facultats:
* Facultat de Ciències de la Salut (la Faculté de Santé)
* Facultat de Ciències Socials i Humanitats (la Faculté des Sociétés et Humanités)
* Facultat de Ciències Naturals (la Faculté des Sciences).

## Referències

* ↑ Décret n° 2019-209 du 20 mars 2019 portant création de l'université de Paris et approbation de ses statuts (francès)

## Vegeu també

* u-paris.fr (pàgina web oficial)
# Economia de Kenya

El desenvolupament econòmic de Kenya es veu afectat pels alts índexs de corrupció i per la dependència de productes primaris amb baixos preus en el mercat internacional. El producte interior brut de Kenya va arribar al 6,5% a l'any en la primera dècada després de la independència. La dècada següent va ser de menys del 4% a l'any, i després d'un 1,5% a l'any durant els anys 1990.
El 1997 el Fons Monetari Internacional va suspendre l'ajuda al país a causa del fracàs del govern a reduir la corrupció. Durant els anys 1999 i 2000 la situació va ser agreujada per una sequera que va afectar durament l'agricultura. El 2004 el creixement anual va tornar a pujar cap a més d'un 5%.
El desembre 2002 van passar eleccions generals que van cloure els 24 anys de govern de Daniel Arap Moi. L'oposició va guanyar les eleccions amb grans desafiaments a afrontar. Després d'algun progrés en el combat a la corrupció, el govern de Mwai Kibaki es va veure implicat en escàndols el 2005 i el 2006. El 2006 el FMI va endarrerir l'ajuda a causa de la manca d'accions contra la corrupció.
L'agricultura continua dominant l'economia del país, tot i que només el 15% de les terres del país tenen suficient fertilitat i pluviositat per al cultiu, i només el 7% o el 8% de les terres poden ser considerades com excel·lents. El 2006 gairebé el 75% de la població vivia de l'agricultura, front al 80% el 1980. Gairebé meitat de la producció agrícola del país és de subsistència. Els principals conreus són el te, llegums, blat de moro i cafè.

## Referències

* ↑ https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/ke.html Arxivat 2020-08-31 a Wayback Machine.
# STP Airways

STP Airways és una aerolínia amb base a São Tomé, São Tomé i Príncipe. Actualment es troba a la Llista negra de companyies aèries de la Unió Europea

## Història

STP Airways va iniciar les seves operacions el 18 d'agost de 2008 amb vols entre Lisboa, Portugal, i São Tomé, São Tomé i Príncipe, amb un aparell Boeing 767 arrendat a la casa matriu, EuroAtlantic Airways. Des del 24 d'octubre de 2012 STP Airways està usant un EuroAtlantic Airways B737-800 en serveis setmanals a Lisboa.

## Destinacions

* Angola
** Luanda - Aeroport Internacional Quatro de Fevereiro
* Portugal
** Lisboa - Aeroport Lisboa Portela
* São Tomé i Príncipe
** Illa de São Tomé - Aeroport Internacional de São Tomé Base
** Illa de Príncipe - Aeroport de Príncipe

## Flota

Pel maig de 2015 la flota de STP Airways fleet usava els següents aparells:
L'aerolínia també opera un Dornier 228 en vols a Príncep. En el passat, STP Airways operava dos Boeing 767-300ER de la seva matriu, Euroatlantic Airways (CS-TFS i CS-TFT). Tots dos avions van tornar a Euroatlantic l'any 2013. Des de llavors, STP Airways va començar a operar un Boeing 737-800 també d'Euroatlantic. Tanmateix, al maig de 2015, l'empresa va reprendre les operacions amb un Boeing 767.

## Referències

* ↑ «STP Airways - ch-aviation.com». ch-aviation. [Consulta: 26 juny 2015].
* ↑ «STP Airways Fleet Details and History». planespotters.net. Arxivat de l'original el 2 d’abril 2015. [Consulta: 26 juny 2015].

## Vegeu també

* Llista d'empreses de São Tomé i Príncipe

## Enllaços externs

* STP Airways
* Flota de STP Airways
# L'Auladell

L'Auladell és una masia de Montseny (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de dimensions reduïdes. La teulada és a dues vessants desiguals pel que fa a la inclinació. Excepte a la façana, la maçoneria és a la vista. A la façana hi ha un rellotge de sol, i una finestra amb motllura conopial i ampit. La porta és de mig punt sense dovelles i està emblanquinada. A banda i banda de la porta hi ha uns petits pedrissos, i a un dels laterals un abeurador.

## Història

El 1515 va ser inscrit Sebastià Auladell. Hi ha la teoria que l'etimologia d'aquest nom el faria venir d'Aula Dei, perquè en èpoques medievals, quan el veïnat de Montseny d'Amunt deuria tenir més importància, en aquest lloc hi deuria haver l'escola, relativament propera a l'actual ermita de Sant Martí.

## Referències

* 1 2 «L'Auladell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 juliol 2018].
# Zayn al-Din Ali Kučuk ibn Begtegin

Zayn al-Din Ali Kučuk ibn Begtegin, fou un amir (oficial militar) turcman, lloctinent de Imad ad-Din Zengi, i fundador de la dinastia begtegínida.
Segurament després de les campanyes de Zengi a territori kurd li va confiar el govern dels territoris entre el Gran Zab i el país dels kurds Humaydites (a Takrit) i Hekkarites (a Shahrazur), amb seu a Irbil. El 1145 Zengi li va donar el govern de Mossul, després de la revolta a aquesta ciutat del príncep seljúcida Alp Arslan. Va servir lleialment a Zengi i als seus dos successors a Mossul, Sayf al-Din (1146-1149) i Kutb al-Din (1149-1170), i fins a la seva caiguda en desgràcia, al visir Djamal al-Din Isfahani. Kutb al-Din li va cedir Haran i Sindjar (Haran en compensació per la pèrdua d'Homs que un dels seus germans havia hagut de cedir a Nur al-Din, oncle de Kutb al-Din i príncep d'Alep).
Abans de morir el 1168 va retornar tots els seus feus a Kutb al-Din a canvi de ser confirmat com a governador hereditari d'Irbil. El va succeir el seu fill Zayn al-Din Yusuf ibn Ali.

## Bibliografia

* «Begteginids». A: M. Th. Houtsma, T.W. Arnold, R. Basset, R. Hartmann. Encyclopaedia of Islam (en anglès), 1913-1936. ISBN 9789004082656.
# Fluorokinoshitalita

La fluorokinoshitalita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la mica. Va ser anomenada en referència al fet que és l'anàleg mineral amb fluor de la kinoshitalita.

## Característiques

La fluorokinoshitalita és un silicat de fórmula química BaMg₃(Al₂Si₂O$_{10}$)F₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al: Museu Nacional de la Natura i les Ciències de Tòquio, sota el nombre de registre nsm-mf15354.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fluorokinoshitalita pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Jaciments

La fluorokinoshitalita va ser descoberta a la mina East, al dipòsit Bayan Obo (Baotou, Mongòlia Interior, República Popular de la Xina). També ha estat descrita al Tirol del Sud (Trentino-Alto Adige, Itàlia).

## Referències

* 1 2 «Fluorokinoshitalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 desembre 2019].
# Villamée

Villamée (en bretó Gwilavez, en gal·ló Vilaemaé) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 317 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 490 | 470 | 417 | 377 | 334 | 314 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1986-2008 | Victor Adelisse | |
| 2008- | Isidore Leprieur | |
# Laureà Pérez Ciudad

Laureà Pérez Ciudad (Madrid, 11 de novembre de 1934) és un sindicalista i polític català d'origen madrileny establert des de petit a Tarragona.
El 1936 es traslladà amb la seva família a Tarragona i el 1958 va emigrar a Alemanya, on va estudiar peritatge naval a l'Escola Tècnica Naval de Bremen. Durant la seva estada a Alemanya es va afiliar al sindicat al sindicat IG Metall i al Partit Socialdemòcrata Alemany (SPD), del que en fou membre del departament d'immigració.
El 1969 va tornar i s'establí a Tarragona. Ingressà a la UGT de Catalunya i assolí la secretaria del Sector del Metall de la Unió Comarcal de Tarragona de 1978 a 1980. També ha estat president de la secció d'atletisme del Gimnàstic de Tarragona.
El 1976 va afiliar-se a la Federació Catalana del PSOE, de la que va passar al PSC-PSOE el 1978. Fou elegit diputat dins les llistes del PSC-PSOE per la circumscripció de Tarragona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980 i 1984. Durant el seu mandat ha estat membre de la comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, de la comissió d'investigació sobre la central nuclear d'Ascó i de la comissió de Control Parlamentari de l'Actuació de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió i de les Empreses Filials.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la I Legislatura p. 85
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la III Legislatura p. 92

## Enllaços externs

* Candidats socialistes al Parlament a La Vanguardia, 2 de maig de 1984
# Moviment helicoïdal

El moviment helicoïdal és un moviment roto-translació que resulta de combinar un moviment de rotació al voltant d'un eix donat amb un moviment de translació al llarg d'aquest mateix eix, el resultat és un moviment helicoïdal. En aquestes condicions, l'eix esmentat rep el nom d'eix instantani de rotació i lliscament del sòlid rígid.
Siguin v $_O$ la velocitat de translació i ω la velocitat angular de rotació del sòlid rígid. La velocitat d'un punt genèric P, pertanyent al sòlid i que no està situat sobre l'eix de rotació (Figura 1), ve donat per
    $\mathbf {v} _{\text{P}}=\mathbf {v} _{\text{O}}+\mathbf {\omega } \times {\overrightarrow {\text{OP}}}\qquad [1]$
Com el vector $\mathbf {\omega } \times {\overrightarrow {\text{OP}}}$ resulta ser perpendicular a ω i, per tant, a v $_O$, la velocitat del punt P és la suma de dos vectors perpendiculars entre si, el v $_O$, paral·lel a l'eix i el
$\mathbf {\omega } \times {\overrightarrow {\text{OP}}}$ , associat a la rotació, perpendicular a l'eix i que depèn de la posició del punt P respecte a aquest eix.
Si tant v $_O$, com ω són independents del temps (translació i rotació uniformes), el punt P descriu una trajectòria que és una corba guerxa anomenada hèlix (Figura 2), l'eix és la recta suport de ω, i el moviment del sòlid s'anomena helicoïdal uniforme .
El pas de l'hèlix estarà donat per
    $H=v_{\text{0}}T=2\pi {v_{\text{0}} \over \omega }\qquad [2]$
Observeu que en el moviment helicoïdal l'eix actua com a eix de rotació i lliscament, ja que el sòlid rígid, alhora que gira entorn de l'eix es trasllada o llisca al llarg d'aquest. Si són v O ( t ) i ω ( t ) (ii, funcions del temps), el moviment segueix sent helicoïdal, però tant l'eix de rotació i lliscament com el pas de l'hèlix variaran en el transcurs del temps.

## Vegeu també

* Cinemàtica

## Bibliografia

* Ortega, Manuel R.. Lliçons de Física (4 volums). Monytex, 1989-2006. ISBN 84-404-4290-4, ISBN 84-398-9218-7, ISBN 84-398-9219-5, ISBN 84-604-4445-7.
* Resnick, R. and Halliday, D.. Physics. John Wiley & Sons, 1996. ISBN 0-471-83202-2.

## Enllaços externs

* fa1orgim/fisica/docencia/index.html Física Universitària. Abundant informació per al nivell de la Física Universitària. Inclou textos i animacions. (castellà)