OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Visió escotòpica

La visió escotòpica o "nocturna" és el terme científic per a la visió humana de "foscor". Aquesta es produeix amb nivells molt baixos d'il·luminació, concretament quan és inferior a 0,034 lm/m².
A la retina de l'ull humà existeixen dos tipus de cèl·lules fotoreceptores, sensibles a la zona de l'espectre electromagnètic: els bastons i els cons. Tots dos tenen propietats diferents i operen sota condicions diferents. Hi ha només un tipus de bastons que operen sota condicions de baixa lluminositat i tres tipus de cons que només operen a l'alta intensitat de llum.
En cas que la il·luminació sigui escassa, hi intervenen sobretot els bastons i la visió és, per tant, acromàtica i de poca agudesa, ja que intervenen zones més amples de la retina i amb la pupil·la força oberta. Per això de nit no es distingeixen be els colors ni els detalls petits.
En aquest rang, l'ull humà utilitza els bastons de la retina per detectar la llum. Com que els bastons tenen una absorció màxima de 1.700 lumens/W a una longitud d'ona de 507 nm, la visió escotòpica és monocromàtica. El rang de sensibilitat dels bastons fa que l'ull sigui més sensible a la llum blava a la nit, mentre que la llum vermella es percebi gairebé exclusivament a través de la visió fotòpica.
Quan la luminància és superior a 3,4 cd/m², l'ull humà utilitza la visió fotòpica. Quan és entremig, l'ull utilitza una mescla de les dues, anomenada visió mesòpica. Arxivat 2017-10-19 a Wayback Machine.
Una altra característica de la visió escotòpica és que, com els bastons es troben a la perifèria de la retina (a uns 6 º de la fòvea), és una percepció visual perifèrica.

## Vegeu també

* Visió
* Visió mesópica
* Visió fotòpica

## Referències

* ↑ El poder de l'ull adaptat a la foscor.
* ↑ Neurobiologia de l'adaptació a la il·luminació. [http ://www.edicionsupc.es/ftppublic/pdfmostra/OP00104M.pdf Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.]
# Ы

Ы, ы (en cursiva Ы, ы) és una lletra de l'alfabet ciríl·lic. Representa el fonema /i/ després de consonants dures no palatalitzades en els alfabets belarús i rus. A causa de processos fonològics, es retrau la pronunciació de /i/ després de consonants alveolars (д з л н р с т ц) a una vocal tancada central no arrodonida [ɨ], o [ʷi] després de б в м п. En rutè representa un so que és una mica més fort que [ɨ] i és proper al so î del romanès. En algunes situacions pot passar que es palatalitza després d'algunes consonants, com к г ґ х (exemple: синый 'blau').
Mentre que les vocals en l'alfabet ciríl·lic poden dividir-se en palatalitzades i no palatalitzades (per exemple, a i я representen totes dues /a/, però l'última denota una consonant palatalitzada anterior), en el cas d'ы és més difícil; tot i que apareix només després de consonants dures, el seu valor fonètic difereix (и) i hi ha alguns acadèmics que estan en desacord quant a si ы i и indiquen diversos fonemes.
Com moltes altres lletres ciríl·liques, originàriament fou formada a partir d'una lligadura, l'antiga forma de la qual s'assemblava a н. En els manuscrits medievals no hi havia gaire distinció entre ъі i ъи, per exemple. Un cop que les lletres ъ i ь posteriorment varen perdre llurs valors com a vocals en les llengües eslaves, només perdurà en alguns alfabets eslaus moderns, com ы.
Aquesta lletra és generalment transliterada al català com a i, per exemple, Крылов - Krilov. Aquesta ortografia no coincideix, d'altra banda, amb la polonesa, atès que en aquesta llengua la lletra ы té com a equivalent y.
Per regla general, en rus no es comença una paraula amb aquesta lletra (tret del verb específic ыкать), emperò es dona en molts noms propis i comuns d'origen rus (àdhuc alguns noms geogràfics a Rússia) que comencen amb aquesta lletra, per exemple, Ытык-Кюёль - Itik-Kiuiol; Ыгыатта - Igiatta; un poble i un riu de la República de Sakhà (Iakútia), respectivament.
La lletra ы s'empra també en diversos idiomes no eslaus que fan servir l'alfabet ciríl·lic, com algunes llengües turqueses i mongòliques per denotar una vocal tancada posterior no arrodonida /ɯ/.

## Taula de codis

    Codificació de caràcters Tipus Decimal Hexadecimal Octal Binari Unicode Majúscula 1067 042B 002053 0000 0100 0010 1011 Minúscula 1099 044B 002113 0000 0100 0100 1011 ISO 8859-5 Majúscula 203 CB 313 1100 1011 Minúscula 249 EB 353 1110 1011 KOI 8 Majúscula 249 F9 371 1111 1001 Minúscula 217 D9 331 1101 1001 Windows 1251 Majúscula 219 DB 332 1101 1011 Minúscula 251 FB 373 1111 1011
# Es Masdeu

Es Masdeu és una possessió del terme de Llucmajor, Mallorca.
Aquesta possessió està situada entre el torrent d'Alfàbia i les possessions de Sa Guitarreta i sa talaia d'en Vedell. Fou el rafal islàmic Sarracenisse Moisse i està documentat el 1291. Durant el segle xiii, fou denominat també Rafal del Masdéu i Rafal Benifici. El 1426 pertanyia a Antoni Vicenç. Durant la segona meitat del segle xv passà a la família Puig. El 1495 era de Vicenç Puig i confrontava amb es Llobets, ses Sitjoles, sa Vinyola i sa Talaia. El 1702 era de Joan Aulet. Es dedicava al conreu de cereals, de vinya i a la ramaderia ovina. El 1993 tenia 408 quarterades. Té cases.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 10. Palma: Promomallorca, p. 313. ISBN 84-8661702-2.
# Discomanía

Discomanía ra un programa de ràdio xilè-espanyol, originat a Radio Minería en 1946 i transmès en diverses emissores d'Iberoamèrica, i va ser a Espanya la Cadena SER l'encarregada d'emetre el programa. En l'espai es presentaven les cançons més importants del moment, a partir dels discos editats pels seus respectius artistes.
Raúl Matas va ser el primer locutor de Discomanía, quan aquest programa s'emetia des de Xile. En 1955 s'instal·la en Mèxic, transmetent segments del programa des d'aquest país. Posteriorment fa el mateix des de Nova York (1955-1958) i en 1958 Matas es radica a Espanya, raó per la qual Ricardo García assumeix la locució del programa a Radio Minería de Xile, mentre que Raúl Matas emet un segment des d'Espanya amb els principals artistes d'aquest país. La qualitat del segment realitzat a Espanya li va valer a Raúl Matas ser guardonat amb un dels Premis Ondas 1965 com a Millor Locutor.
Ricardo García es va mantenir en la presentació de Discomanía fins 1968, quan fou substituït per César Antonio Santis. L'última edició xilena de Discomanía fou emesa en 1971.
En els seus primers anys, la sintonia d'introducció del programa era Hora staccato. Va haver-hi també altres melodies d'introducció, com l'escrita per Mario Clavell "la canción más dulce" i l'escrita per "Pancho" Flores del Campo com a característica de sortida.

## Referències

* ↑ Parecequefueayer.espaciolatino.com. «Discomanía». [Consulta: 15 març 2010].
* ↑ «La Radio en Chile (1922-2000)». [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ «Ricardo García». [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ «Ricardo García en "Discomanía" de Radio Minería, ca. 1957». [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ «Ricardo García». [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ González, Juan Pablo; Rolle, Claudio; Ohlsen, Oscar. Historia social de la música popular en Chile (1950-1970). Primera. Ediciones UC, 2009, p. 800. ISBN 978-956-14-1068-8.
# Ongudai

Ongudai (en altai: Оҥдой, Ongdoi; rus: Онгудай, Ongudai) és un poble (seló) de la República de l'Altai, a Rússia. És el centre administratiu del Districte d'Ongudai. Està situat al riu Ursul, a 210 quilòmetres Gorno-Altaisk, la capital de la república. Al cens rus (2010), la seva població era de 5655, sobretot altais i russos.
Va ser fundat l'any 1626. Les missions ortodoxes russes hi van fundar un lloc missionari el 1856. La primera escola del poble va obrir l'any 1860, i es va instal·lar en un edifici propi nou el 1881. L'església de l'Assumpció es va consagrar el 1881 i la de Sant Innocent d'Irkutsk el 1908. El 1910 el poble tenia 800 habitants.

## Clima

Ongudai té un clima continental humit influït pel monsó (Classificació de Köppen Dwb) amb estius tebis i humits i hiverns secs i severament freds. El mes més càlid de l'any és el juliol, quan la temperatura mitjana és de 16,9 °C i el mes més fred de l'any és el gener, quan la temperatura mitjana és de −19,5 °C.
Dades climàtiques a Ongudai (1958-1997) :
| Mes | gen | febr | març | abr | maig | juny | jul | ag | set | oct | nov | des | anual |
| Màxima rècord °C (°F) | 10.0 (50) | 8.6 (47.5) | 24.6 (76.3) | 26.0 (78.8) | 32.0 (89.6) | 34.0 (93.2) | 39.7 (103.5) | 35.8 (96.4) | 32.2 (90) | 26.1 (79) | 14.5 (58.1) | 14.0 (57.2) | 39.7 (103.5) |
| Màxima mitjana °C (°F) | −14.1 (6.6) | −9.4 (15.1) | 0.9 (33.6) | 11.2 (52.2) | 17.8 (64) | 22.6 (72.7) | 24.2 (75.6) | 21.8 (71.2) | 16.7 (62.1) | 7.8 (46) | −4.8 (23.4) | −13.1 (8.4) | 6.8 (44.24) |
| Mitjana diària °C (°F) | −19.5 (−3.1) | −16.0 (3.2) | −6.1 (21) | 3.9 (39) | 10.5 (50.9) | 15.2 (59.4) | 16.9 (62.4) | 14.3 (57.7) | 8.9 (48) | 1.2 (34.2) | −10.1 (13.8) | −18.0 (−0.4) | 0.1 (32.18) |
| Mínima mitjana °C (°F) | −24.8 (−12.6) | −22.5 (−8.5) | −13.2 (8.2) | −3.9 (25) | 2.8 (37) | 7.7 (45.9) | 10.0 (50) | 7.4 (45.3) | 1.8 (35.2) | −4.8 (23.4) | −15.3 (4.5) | −22.9 (−9.2) | −6.5 (20.3) |
| Mínima rècord °C (°F) | −43.9 (−47) | −38 (−36) | −33.9 (−29) | −22.8 (−9) | −10.2 (13.6) | −2.8 (27) | 1.0 (33.8) | −2.8 (27) | −10 (14) | −26.2 (−15.2) | −41 (−42) | −43.9 (−47) | −43.9 (−47) |
| Precipitació mitjana mm (polzades) | 9.6 (0.378) | 5.2 (0.205) | 16.4 (0.646) | 34.0 (1.339) | 67.4 (2.654) | 71.1 (2.799) | 66.7 (2.626) | 52.3 (2.059) | 45.8 (1.803) | 32.3 (1.272) | 29.4 (1.157) | 17.3 (0.681) | 447.5 (17.618) |
| Mitjana de dies de precipitació | 3 | 2 | 3 | 5 | 8 | 10 | 11 | 11 | 6 | 5 | 5 | 6 | 81 |
| Humitat relativa mitjana (%) | 72.9 | 74.3 | 66.7 | 60.5 | 56.0 | 66.8 | 70.1 | 69.0 | 65.6 | 75.9 | 79.7 | 83.7 | 70.1 |
| Font: «weatherbase». ||||||||||||||

## Referències

* ↑ Russian Federal State Statistics Service. «Всероссийская перепись населения 2010 года. Том 1» (en rus). Всероссийская перепись населения 2010 года (2010 All-Russia Population Census). Russian Federal State Statistics Service, 2011. Arxivat de l'original el 15 de març 2013. [Consulta: 29 juny 2012].
# Nunatsiavut

Nunatsiavut (Inuktitut: ᓄᓇᑦᓯᐊᕗᑦ, la nostra bella terra) és una àrea autònoma reivindicada pels inuits a Terranova i Labrador, Canadà. L'àrea d'assentament inclou un territori a Labrador que s'estén fins a la frontera amb el Quebec. L'any 2002, la Labrador Inuit Association va presentar una proposta d'autonomia limitada al govern de Terranova i Labrador. La constitució es va ratificar l'1 de desembre de 2005, moment en què l'Associació Inuit de Labrador va deixar d'existir i es va establir el nou govern de Nunatsiavut, que inicialment era responsable de la salut, l'educació i els afers culturals. També és responsable d'establir i dur a terme les eleccions, la primera de les quals es va executar l'octubre de 2006. El 4 de maig de 2010 es va celebrar una elecció per als membres ordinaris de l'Assemblea de Nunatsiavut. L'Assemblea de Nunatsiavut es va dissoldre el 6 d'abril en preparació per a les eleccions. Les seves llengües oficials són l'anglès i l'inuttitut.

## Referències

* ↑ «Nunatsiavut General Election». Government of Nunatsiavut. Arxivat de l'original el 8 abril 2010. [Consulta: 22 abril 2010].
* ↑ Government of Nunatsiavut (March 18, 2010). "Nunatsiavut Assembly to be dissolved April 6". Nota de premsa.
* ↑ The Labrador Inuit Constitution, 2005, p. 15.

## Bibliografia

* The Labrador Inuit Constitution (en anglès), 2005. The Labrador Inuit Constitution. Arxivat 2018-05-25 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Associació Inuit de Labrador
* CBC News - Inuits de Labrador arriben a un acord sobre la terra
* CBC News - Inuits celebren l'autogovern
# Conill d'Omilteme

El conill d'Omilteme (Sylvilagus insonus), també conegut com a conill d'Omiltemi, és un conill del gènere Sylvilagus endèmic de la Sierra Madre del Sur, a l'estat de Guerrero (Mèxic). No se l'ha observat des de principis de la dècada del 1960. S'ha catalogat com a espècie en perill a causa de la destrucció de l'hàbitat, la caça i una distribució limitada.

## Referències

Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# San Pietro in Cariano

San Pietro in Cariano és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 110 quilòmetres a l'oest de Venècia i a uns 12 quilòmetres al nord-oest de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 12.932 habitants.
San Pietro in Cariano limita amb els següents municipis: Fumane, Negrar, Pescantina, Verona, Marano di Valpolicella i Sant'Ambrogio di Valpolicella.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Alpetragius (cràter)

Alpetragius és un cràter lunar situat a la vora oriental de Mare Nubium, al sud-oest del cràter molt més gran Alphonsus. Al sud-est es troba el destacat cràter Arzachel, i a l'oest es troba l'inundat Lassell. Alpetragius és una llatinització del nom de Nur-ad-Din al-Bitrují, un astrònom andalusí.

## Cràters satèl·lits

Per convenció, aquestes característiques s'identifiquen en els mapes lunars localitzant la lletra en el punt mitjà de la vora del cràter que es troba més proper a Alpetragius.
| Alpetragius | Latitud | Longitud | Diàmetre |
| B | 15.1° S | 6.8° W | 10 km |
| C | 13.7° S | 6.1° W | 2 km |
| G | 18.2° S | 6.5° W | 12 km |
| H | 18.0° S | 6.0° W | 5 km |
| J | 18.0° S | 5.7° W | 4 km |
| M | 16.5° S | 3.2° W | 24 km |
| N | 16.7° S | 3.8° W | 11 km |
| U | 17.7° S | 5.1° W | 14 km |
| V | 18.1° S | 5.8° W | 17 km |
| W | 17.9° S | 6.0° W | 27 km |
| X | 15.6° S | 5.7° W | 32 km |

## Referències

* ↑ "Alpetragius (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature. NASA RP-1097, 1982.
* Bussey, B.; Spudis, P. The Clementine Atlas of the Moon. New York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 978-0-521-81528-4.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature. Tudor Publishers, 1995. ISBN 978-0-936389-27-1.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature». Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 24 octubre 2007].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by the Working Group of Commission 17 of the IAU». Space Science Reviews, 12, 2, 1971, pàg. 136–186. Bibcode: 1971SSRv...12..136M. DOI: 10.1007/BF00171763.
* Moore, Patrick. On the Moon. Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 978-0-304-35469-6.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook. Cambridge University Press, 1988. ISBN 978-0-521-33500-3.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon. Kalmbach Books, 1990. ISBN 978-0-913135-17-4.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes. 6th revised. Dover, 1962. ISBN 978-0-486-20917-3.
* Whitaker, Ewen A. Mapping i Naming the Moon. Cambridge University Press, 1999. ISBN 978-0-521-62248-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon. Springer, 2000. ISBN 978-1-85233-193-1.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Enllaços externs

* «Localització del cràter al Google Moon».
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atlas of the Moon».
* «Debris Channels at Alpetragius B».
* Wood, Chuck. «A Long Line in a Clutter of Magnificence». Lunar Photo of the Day, 27-11-2006. Arxivat de l'original el 27 setembre 2017.
* Wood, Chuck. «New Observations of a Well-Known Area». Lunar Photo of the Day, 13-02-2007. Arxivat de l'original el 25 setembre 2017.
# Trobat i els 359 màrtirs de Girona

Trobat de Girona, o sant Invent, fou un dels 360 màrtirs de Girona, morts, segons una tradició, al 307. És venerat com a sant per l'Església catòlica. Vinculats a la llegenda de Sant Narcís de Girona, es tracta probablement d'una tradició pietosa sense fonament històric.

## Hagiografia

Segons la tradició gironina, els 360 cristians de Gerunda assistien a la missa que celebrava el llegendari bisbe Narcís, ajudat pel diaca Feliu, el 18 de març de 307, durant les persecucions de Màxim i Galeri, en començar el segle iv. Els soldats romans mataren el bisbe i el diaca mentre feia la missa, com també als fidels assistents. Tots foren martiritzats i sebollits al lloc, on avui hi ha l'església de Sant Feliu de Girona.
Cap al 326, quan ja era permès el cristianisme, s'aixecà l'església al lloc on havien rebut martiri, entre d'altres, Narcís de Girona, Feliu i els altres. Amb el temps, però, es va perdre la noció del lloc de sepultura d'aquests altres màrtirs; cap al segle ix o X, quan es consolida la veneració als sants Narcís i Feliu, en fou descobert el cos d'un d'un d'aquests màrtirs: es van cercar els cossos dels altres companys seus, però no se'n trobaren més. Per això, i en no saber quin era el seu nom veritable, hom adjudicà al cos trobat el nom de Trobat i l'ofici de soldat, passant a ésser venerat com a sant.

## Veneració

Des de llavors, Sant Trobat gaudí de gran devoció: era invocat per protegir-se de les febres quartanes. Venerat a Sant Feliu de Girona, el 1691 va obrar-se un bust-reliquiari d'argent, obra de Bonaventura Fornaguera i pagat per un lletrat de cognom Valencàs, que va instituir, segons Antoni Vicenç Domènec un ofici anual dedicat als màrtirs gironins.
També Domènec diu que el nombre de 360 figura en els sumaris d'indulgències de l'església de Sant Feliu, on es parla d'"otros trescientos y sessenta mártires", però que en altres documents de la mateixa església en diu només "sesenta mártires".
La festivitat dels màrtirs es va fixar el dia 10 de desembre, tot i que en alguns santorals també figura sant Trobat, només, el 23 de gener.
En castellà, Trobat és conegut com a San Invento.

## Bibliografia

* Antoni Vicenç Domènec. Historia general de los santos y varones ilustres en santidad del Principado de Cataluña. Barcelona: Gabriel Graells i Giraldo Dotil, 1602, p. 120-121.

## Vegeu també

* Narcís de Girona
# Continental Team Astana

L'equip Continental Team Astana (codi UCI: AS2) va ser un equip ciclista professional kazakh, que va competir del 2012 al 2014. Va tenir categoria continental. Era l'equip pedrera del Team Astana.
Durant la temporada 2014 tres ciclistes, Ilya Davidenok, Victor Okishev i Artur Fedosseyev van donar positius en esteroides anabolitzants androgènics. Davidenok al Tour de l'Avenir, Okishev als Campionats d'Àsia i Fedosseyev al Tour de l'Ain. Els ciclistes van ser provisionalment suspesos. L'endemà del tercer positiu, Alexander Vinokourov, cap del Team Astana, va anunciar que tancava l'equip continental.

## Principals resultats

* Volta a Bulgària: Maxat Ayazbayev (2012)
* Copa de la Pau: Ruslan Tleubayev (2012)
* Trofeu internacional Bastianelli: Maxat Ayazbayev (2013)
* Volta al llac Qinghai: Ilya Davidenok (2014)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Composició de l'equip

2012 :
2013 :
2014 :

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals.
UCI Àfrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2012 | 7è | Nikita Umerbekov (33è) |
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2012 | 16è | Arman Kamyshev (36è) |
| 2013 | 31è | Bakhtiyar Kozhatayev (198è) |
| 2014 | 21è | Maxat Ayazbayev (60è) |
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2012 | 17è | Ruslan Tleubayev (26è) |
| 2013 | 5è | Yevgeniy Nepomnyachshiy (21è) |
| 2014 | 11è | Vadim Galeyev (19è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2012 | 27è | Alexey Lutsenko (40è) |
| 2013 | 47è | Marco Benfatto (87è) |
| 2014 | 68è | Bakhtiyar Kozhatayev (342è) |

## Referències

* ↑ Ezquerro, J.A. «Tercer caso de dopaje en el Astana Continental». As.com, 26-11-2014 [Consulta: 26 febrer 2016].
* ↑ Ezquerro, J.A. «Vinokourov cierra el Continental para salvar al equipo World Tour». As.com, 26-11-2014 [Consulta: 27 febrer 2016].
* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# San Pietro di Caridà

San Pietro di Caridà és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 60 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 60 km al nord-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.144 habitants.
San Pietro di Caridà limita amb els municipis següents: Acquaro, Dinami, Fabrizia, Galatro, Laureana di Borrello i Serrata.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 31 gener 2020].
# Estació del Garraf Park and Ride

Mapa sinòptic de la línia orbital ferroviària (en projecte) :
Garraf Park and Ride és una estació de ferrocarril en projecte que s'ubicarà al sud del municipi de Sant Pere de Ribes, a la comarca del Garraf. A l'estació hi pararan trens de la futura línia Orbital Ferroviària (LOF), i se situarà al sud del terme municipal de Sant Pere de Ribes, just al costat de l'autopista C-32, propera a la sortida 26 de la mateixa.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Projectat |||||
| Mataró | Sant Pere de Ribes | Hospital de Sant Camil | Línia Orbital | Vilanova Est | Vilanova i la Geltrú |

## Referències

* ↑ «Aprobado el Plan Director Urbanístico de la Línea Orbital Ferroviaria de Barcelona» (en castellà). vialibre.org, 16-04-2010. [Consulta: 31 agost 2017].
* ↑ «LA LÍNIA ORBITAL FERROVIÀRIA: VERTEBRACIÓ DEL TERRITORI METROPOLITÀ». Generalitat de Catalunya. ifercat.gencat.cat. [Consulta: 31 agost 2017].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya

## Enllaços externs

* Recorregut de la Línia Orbital Ferroviària a Google Maps
# Akazukin, tabi no tochu de shitai to deau

Akazukin, tabi no tochu de shitai to deau (títol original en japonès, 赤ずきん、旅の途中で死体と出会う, lit. ‘La Caputxeta Vermella, en el seu viatge, es troba amb un cadàver’) és una pel·lícula de misteri i fantasia còmica japonesa del 2023, protagonitzada per Kanna Hashimoto i Yuko Araki en els papers principals de Caputxeta Vermella i Ventafocs, respectivament. Dirigida per Yūichi Fukuda, la història combina els elements de la història de la Ventafocs i la Caputxeta Vermella, ja que la Caputxeta (Hashimoto) utilitza les seves habilitats d'investigació per intentar resoldre el misteri darrere d'un assassinat. S'ha subtitulat al català.

## Referències

* ↑ «福田雄一監督×Netflix『赤ずきん、旅の途中で死体と出会う。』はミステリーと笑いで"美"の価値観を問う», 14-09-2023. [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ Zoja, Chiara Daniela. «Once Upon a Crime: la recensione del nuovo fiabesco thriller di Netflix» (en italià), 14-09-2023. [Consulta: 27 agost 2024].
* ↑ «Once Upon a Crime». Goita què fan, ara!. [Consulta: 27 agost 2024].
# Sainte-Anne-d'Auray

Sainte-Anne-d'Auray (en bretó Santez-Anna-Wened) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 2102 habitants. A l'inici del curs 2007, el 12,1% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1335 | 1405 | 1395 | 1512 | 1630 | 1844 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Henri Macé | |
| 2008- | Roland Gastine | |

## Agermanaments

* Camborne, Regne Unit

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue