OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Zaragoza i Alonso

José Zaragoza i Alonso (Molins de Rei, 12 de setembre de 1961) és un polític català militant del Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC), diputat al Congrés dels Diputats en la X, XI, XII, XIII, XIV i XV legislatures.

## Biografia

Va néixer el 12 de setembre de 1961 en el municipi barcelonès de Molins de Rei. Casat amb Victoria Corbacho Arana, està afiliat al PSOE. No té estudis acadèmics ni experiència professional tret de la política. És fundador de l'agrupació local del PSC a Molins de Rei. En l'àmbit local, va ser regidor de l'Ajuntament entre 1983 i 1991. També fou primer secretari de la Federació del PSC al Baix Llobregat entre 1988 i 2004.
El 2004 va ser escollit com a secretari d'Organització del PSC i formà part de l'executiva de José Montilla i Pasqual Maragall, càrrec que va ocupar fins al 2011, quan va ser substituït per Daniel Fernández. Ha dirigit la campanya electoral del PSC de les eleccions generals de 2004 i 2008, de les eleccions europees de 2004 i 2009, de les eleccions municipals de 2007 i 2011, de les eleccions al Parlament de Catalunya de 2006 i dels referèndums de la Constitució Europea de 2005 i de l'Estatut de Catalunya de 2006.
El 2013 es va veure obligat a dimitir de la Comissió Executiva Federal del PSOE a causa de la seva relació amb el cas Método 3, malgrat que ell va defensar que no hi tenia cap implicació. El 2015 el Parlament el va cridar a comparèixer a la Comissió d'Investigació sobre el Frau i l'Evasió Fiscal i les Pràctiques de Corrupció Política arran de la seva vinculació amb aquest cas d'espionatge polític.
El mateix 2013 també va presentar la dimissió com a secretari general adjunt segon del Grup Parlamentari Socialista al Congrés dels Diputats, després de trencar la disciplina de vot del grup per votar a favor d'una proposta de resolució que proposava facilitar una consulta sobiranista a Catalunya.
Actualment (2015) és diputat del Congrés dels Diputats des del 2011 i membre del Comitè Federal del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) des del 2009, del qual també va formar part entre 1987 i 1997.

## Referències

* ↑ «El 25% del «aparato» del PSOE no tiene carrera universitaria» (en castellà), 04-06-2012. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ http://www.ccma.cat/324/El-PSC-colloca-De-Madre-de-vicepresidenta-i-Iceta-de-vicesecretari-primer-i-recupera-Sala/noticia/71273/
* ↑ http://www.socialistes.cat/premsa/comunicat-de-jose-zaragoza Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.elmundo.es/elmundo/2013/02/27/espana/1361992131.html
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Fitxa al web de socialistes.cat
# Cante jondo

Dins el lèxic flamenc, és la manera de cantar en el que el cantaor o cantaora expressen els més profunds sentiments generalment dramàtics, amorosos, de dolor o de pèrdua. Segons el diccionari de la RAE, el cante jondo és "el más genuino cante andaluz, de profundo sentimiento" (el més genuí cant andalús, de sentiment profund). Aquest diccionari recull com a equivalents les locucions "cante jondo" o "cante hondo", el que avala que el terme "jondo" no és més que la forma dialectal andalusa de la paraula espanyola "hondo" (profund, pregon), amb la seva característica aspiració de la h provinent de f inicial. Tanmateix Máximo José Kahn arribà a sostenir que el terme "jondo" procedeix de la locució hebrea "jom-tob" o "yom-tob", desinència d'alguns cants de sinagoga. Segons Manuel García Matos e Hipólito Rossy, no tot el cante flamenc és cante jondo. Manuel de Falla considerava que el cante jondo era el cant antic, mentre que el cante flamenc era el modern.

## Notes

* ↑ Véase la definición de cante hondo o jondo en el DRAE.
* ↑ MEDINA AZARA (seudónimo de Máximo José Kahn). "Cante jondo y cantares sinagogales" en Revista de Occidente. Madrid. 1930.
* ↑ GARCÍA MATOS, Manuel. "Cante flamenco, algunos de sus presuntos orígenes" en Anuario Musical nº 5. 1950. Pág. 99. ROSSY, Hipólito. Teoría del Cante Flamenco. Barcelona. 1966. Pág. 15.
* ↑ DE FALLA, Manuel. "El cante jondo", en Escritos sobre Música y Músicos. Introducción y notas de SOPEÑA, Federico. Ed. Espasa Calpe. Colección Austral nº 53. Madrid. 1972. ISBN 84-239-1853-X.

## Enllaços externs

* Agencia Andaluza para el Desarrollo del Flamenco
* Canal flamenco Arxivat 2011-06-18 a Wayback Machine. Escuchar online Flamenco Radio
# Can Duran (Alella)

Can Duran és una obra del municipi d'Alella protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici civil. De planta rectangular i cobert per una teulada de dues vessants, que es tradueix, a la façana, en un frontó de forma triangular de tipus neoclàssic. El conjunt està format per una planta baixa, un pis i unes golfes. El primer pis, que encara conserva l'estructura interna de cinema, destaca el balcó que ocupa tota l'amplada de la façana i les dues obertures d'arc de mig punt, proporcionalment molt allargades. La mateixa forma és utilitzada a la finestra que es troba sobre el frontó. La portada principal, originalment en forma d'arc, ha estat reformada. Interiorment però, es conserva una gran nau amb una arcada i amb els angles del frontó hi ha tres elements decoratius en forma de prismes.

## Història

L'edifici fou construït a la dècada de 1780, i originalment ja fou construït amb la finalitat de ser utilitzat com a Cafè la planta baixa i sala de ball, teatre i posteriorment cinema el primer pis, que malgrat avui dia és utilitzat com a magatzem del restaurant, conserva l'estructura els sostres originals i els seients.

## Referències

* 1 2 «Can Duran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# Can Duran

«Can Duran» té aquests significats:
* Can Duran (Alella), casa d'Alella (Maresme)
* Can Duran (Bigues), masia de Bigues (Vallès Oriental)
* Can Duran (Canovelles), casa de Canovelles (Vallès Oriental)
* Can Duran (Palau-solità), casa de Palau-solità (Vallès Occidental)
* Can Duran (Sant Pere de Ribes), Casa de Sant Pere de Ribes (Garraf)
* Can Duran (Vilassar de Mar), casa de Vilassar de Mar (Maresme)
# Cantó de Saint-Jean-de-Maurienne

El cantó de Saint-Jean-de-Maurienne és un cantó francès del departament de la Savoia, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Està inclòs en el districte de Saint-Jean-de-Maurienne, té 16 municipis i el cap cantonal és Saint-Jean-de-Maurienne.

## Municipis

* Albiez-le-Jeune
* Albiez-Montrond
* Le Châtel
* Fontcouverte-la-Toussuire
* Hermillon
* Jarrier
* Montricher-Albanne
* Montvernier
* Pontamafrey-Montpascal
* Saint-Jean-d'Arves
* Saint-Jean-de-Maurienne
* Saint-Julien-Mont-Denis
* Saint-Pancrace
* Saint-Sorlin-d'Arves
* Villarembert
* Villargondran

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| Les dades anteriors no són conegudes. ||||
| 1945-1957 | Louis Sibué | SFIO | Diputat (1936-1942 i 1951-1955) |
| 1957-1958 | Samuel Pasquier | RGR després UNR | Alcalde de Saint-Jean-de-Maurienne (1953-1971) |
| 1958-1994 | Paul Perrier | SFIO després PS | Vicepresident del Consell general diputat (1981-1986) - Alcalde de Villargondran (1953-1996) |
| 1994-2001 | Roland Merloz | PS | Alcalde de Saint-Jean-de-Maurienne (1977-2008) |
| 2001-en cours | Pierre-Marie Charvoz | RPR després UMP després DVD | Vicepresident delegat del Consell General Alcalde de Saint-Jean-de-Maurienne des de 2008 Diputat suplent |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1882 | 1926 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 1999 |
| ? | ? | ? | ? | ? | 15 748 | 15 746 | 15 666 | 15 779 |
| Nombre retenu à partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||||

## Vegeu també

* Cantons de la Savoia
# Cap d'any lunar

El Cap d'any lunar fa referència al començament de l'any en diversos calendaris. S'assumeix que tots ells es basen en el calendari lunar, encara que no sempre és el cas.
Algunes cultures d'influència xinesa basen el seu calendari en el calendari xinès embolismal:
* Cap d'any xinès
* Cap d'any japonès (fins a 1873)
* Cap d'any coreà (Seollal)
* Cap d'any tibetà (Losar)
* Cap d'any vietnamita (Tet)
* Cap d'any mongol (Tsagaan Sar)
Altres cultures utilitzen diferents mètodes per determinar el nou any:
* Cap d'any musulmà. És l'única celebració de Cap d'any basada purament en el calendari lunar.
* Roix ha-Xanà. En la tradició jueva, el Roix ha-Xanà (Rosh Hashanah) comença a la mitjanit (sol post) del dia 29 del mes d'Elul.
* Cap d'any tailandès (Songkran). Encara que el calendari tradicional tailandès és també embolismal, el començament es determina de manera purament solar.
* Ugadi i Gudi Padwa. És el dia de Cap d'any per a la població Dècan a l'Índia i també és un lunisolar.
# Juan de Palos

Fra Juan de Palos, fou un franciscà llec, natural de Palos de la Frontera, l'últim evangelitzador incorporat a l'expedició encapçalada per fra Martín de Valencia, el 1524, cap a Mèxic, pocs anys després de la conquesta de l'imperi asteca per Hernán Cortés. El palermo havia estat porter a la Casa Grande de Sevilla, on molt probablement havia professat. Els anomenats "Dotze Apòstols de Mèxic" pertanyien a l'orde de Frares Menors de l'Observança, i van ser ells que van començar l'evangelització de la Nova Espanya.
Des de Sevilla es va traslladar amb els seus onze companys a Sanlúcar de Barrameda, i el 25 de gener es van embarcar. El 3 de març van arribar a Puerto Rico, des d'on van partir per a Santo Domingo el dia 13. A finals d'abril eren a Cuba, i als pocs dies van arribar a San Juan de Ulúa, primera terra mexicana, des d'on es van dirigir a peu fins a la ciutat de Mèxic.
Fra Juan de Palos tenia bons dots per a la predicació, la qual cosa va demostrar ensenyant l'Evangeli als indis en llengües mexicanes. Els Dotze es van dividir per predicar a quatre àrees diferents: Texcoco, Tlaxcala, Huejotzingo i Mèxic. Molt aviat els franciscans es van sentir atrets per la Florida, i hi va viatjar fra Juan de Palos en l'expedició capitanejada per Pánfilo de Narváez. No va ser gens fàcil l'evangelització en aquestes noves terres, a causa de la bel·licositat dels seus habitants i la insalubritat de la zona.
Fra Juan de Palos va morir a la Florida el 21 de març de 1527.

## Bibliografia

ROPERO REGIDOR, Diego, Fray Juan Izquierdo: Obispo de Yucatán (1587 - 1602). Historia y Documentos. Excmo. Ayuntamiento de Palos de la Frontera, Huelva, 1989.
# Karaítxnoie

Karaítxnoie - Караичное (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 124 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Canton (Nova York)

Canton és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons l'estimació de 2019, Canton tenia 6496 habitants

## Referències

* ↑ «Population and Housing Unit Estimates». United States Census Bureau, 24-05-2020. [Consulta: 27 maig 2020].
Viccionari
# Cantó de Le Gosier-1

El cantó de Le Gosier-1 era una divisió administrativa francesa situat al departament de Guadalupe a la regió de Guadalupe.

## Composició

El cantó comprenia part de la comuna de Le Gosier.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1993- | Jacques Guillot | GUSR | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Reorganització cantonal

En la reorganització cantonal que va entrar en vigor el 2015 el cantó de Le Gosier-1 va ser suprimit.

## Referències

* ↑ «Décret n° 2014-235 du 24 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département de la Guadeloupe».
# Cargolet de les Malvines

El cargolet de les Malvines (Troglodytes cobbi) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habiten zones cobertes d'herba de l'espècie Poa flabellata, a zones costaneres de les illes Malvines.

## Referències

* ↑ «Cargolet de les Malvines». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Cargolet de l'istme

El cargolet de l'istme (Cantorchilus elutus) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones de matolls, arbusts conreus de les terres baixes del sud-oest de Costa Rica i oest de Panamà.

## Taxonomia

Ha estat considerat una subespècie de Cantorchilus modestus, però actualment es considera una espècie de ple dret arran els treballs de Saucier et al, 2015.

## Referències

* ↑ JR Saucier, C Sánchez i MD Carling. 2015. Patterns of genetic and morphological divergence reveal a species complex in the Plain Wren (Cantorchilus modestus). Auk 132: 795–807.
# Carlos González Serna

Carlos González Serna (Elx, 10 de març de 1965) és un polític valencià, alcalde d'Elx de 2015 a 2023, portaveu municipal del PSPV-PSOE a l'ajuntament d'Elx de 1994 a 2004 i diputat al Congrés dels Diputats per Alacant en la VIII i IX legislatures.

## Carrera política

Llicenciat en dret per la UNED, membre d'Amnistia Internacional i advocat de professió. Va ingressar en el PSPV-PSOE en 1986. En 1995, amb l'arribada de Diego Maciá a l'alcaldia d'Elx es va convertir en tinent d'alcalde, regidor de Tràfic i portaveu municipal del Grup Municipal Socialista a l'ajuntament il·licità. Era membre de la Comissió Executiva Local del PSOE a Elx des de l'any anterior. A les eleccions generals de 2004 va ser elegit diputat per les llistes del PSPV-PSOE per Alacant. Va ser reelegit en les eleccions generals de 2008, i va deixar el Congrés dels Diputats en 2011.
En setembre de 2014, després d'un temps allunyat de la política activa, i dedicat a l'exercici professional de l'advocacia, va decidir presentar-se a les eleccions primàries del PSPV-PSOE per escollit al candidat socialista a l'alcaldia d'Elx. Les primàries es van celebrar el 19 d'octubre de 2014. Carlos González, que havia sumat el suport d'última hora d'un dels candidats, José Pérez, es va proclamar guanyador, obtenint el 48'87% dels vots, enfront del 30'32% de Ramón Abad i el 20'32% de María Dolores Asencio.
Després de les eleccions municipals de 2015, i malgrat perdre per un regidor davant del Partit Popular (PP) es va convertir en l'alcalde il·licità després d'aconseguir el suport de Compromís, amb 4 regidors, i d'Il·licitans per Elx, amb 2. Va renova l'alcaldia a les eleccions de 2019 aquesta vegada amb millors resultats però va seguir necessitant el suport de Compromís.
A les eleccions de 2023 va tornar a encapçalar la candidatura socialista que tot i ser la més votada, no aconseguí retindre l'alcaldia pel pacte entre el PP i Vox pel que Pablo Ruz va ser envestit alcalde i González Serna cap de l'oposició.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ La Verdad. «Carlos González presenta su candidatura a las primarias del PSOE en Elche».
* ↑ La Verdad. «González, candidato socialista a la Alcaldía con el 49% de los votos en las primarias».
* ↑ El País. «Resultados de las elecciones municipales en Elche en 2015».
* ↑ La Verdad. «Carlos González es el alcalde de Elche».
* ↑ Campello, Salvador. «Pablo Ruz será alcalde con el apoyo de Vox pese a que el PSOE sigue siendo el partido más votado» (en castellà), 28-05-2023. [Consulta: 9 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Bloc personal de Carlos González Serna Arxivat 2008-05-14 a Wayback Machine.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Mercedes Alonso García | Alcalde d'Elx 2015 - Actualitat | Succeït per: En el càrrec |
# Carlos Granados Pérez

Carlos Granados Pérez (Melilla, 1944) és jutge magistrat espanyol.

## Biografia

Llicenciat en Dret, va ingressar en la carrera judicial en 1972. Amb una llarga trajectòria en la magistratura, va ser Fiscal General de l'Estat en l'etapa de Juan Alberto Belloch com a ministre d'Interior i Justícia en substitució de Eligio Hernández. Va contribuir a fundar el 1984 la moderada associació judicial Francisco de Vitòria (FV). Ha defensat crear una policia judicial que depengui només dels jutges. En 1992 va ser designat magistrat del Tribunal Suprem. Per a les eleccions al Parlament Europeu de 2014, celebrades el 25 de maig de 2014, va ser president de la Junta Electoral Central.

## Obres

* Jurisprudencia del Tribunal Supremo sobre el delito de tráfico de drogas, La Ley, 2007. ISBN 978-84-9725735-0.
* El Ministerio Fiscal y sus relaciones con los demás poderes del estado, Oviedo, Junta General del Principado de Asturias, 1996. ISBN 84-86804-28-0.
* Criminalidad organizada, Consejo General del Poder Judicial.

## Referències

* ↑ BOE Núm. 142. BOE. Consultat el 3 de juliol de 2014.
# Cantó de Mayenne-Est

El cantó de Mayenne-Est era una divisió administrativa francesa del departament de Mayenne. Comptava amb 11 municipis i part del de Mayenne. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Aron
* La Bazoge-Montpinçon
* La Bazouge-des-Alleux
* Belgeard
* Commer
* Grazay
* Marcillé-la-Ville
* Martigné-sur-Mayenne
* Mayenne (part)
* Moulay
* Sacé
* Saint-Fraimbault-de-Prières
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1949-1974 | Lucien de Montigny | MRP, després CDP |
| 1974-1979 | M. Hubert | Divers droite |
| 1979-1981 | René Boullier de Branche | UDF-PR |
| 1981-1997 | Michel Scheer | UDF-PR |
| 1997-2004 | Yolande Scheer | UDF-PR, després UMP |
| 2004-2011 | Jean-Pierre Bernard-Hervé | PS |
| 2011-2015 | Grégory Heurtebize | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Lohman

Lohman és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 168 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lohman tenia 168 habitants, 60 habitatges, i 52 famílies. La densitat de població era de 144,1 habitants per km².
Dels 60 habitatges en un 36,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 78,3% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 13,3% no eren unitats familiars. En el 13,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 26,2% de 45 a 60 i un 14,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 111,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.583 $ i la renda mediana per família de 59.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.000 $ mentre que les dones 21.042 $. La renda per capita de la població era de 22.666 $. Entorn del 5,1% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lohman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lohman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Vysoká pri Morave

Vysoká pri Morave és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Bratislava, a l'extrem occidental del país, prop de la frontera amb Àustria.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1271.
# Benet de Arabio-Torre Ruiz de Palacio

Benet Arabio-Torre Ruiz de Palacios (Haro, ca. 1839 - Barcelona, 13 d'abril de 1874)fou un polític català del segle xix.
Membre destacat del Partit Republicà Democràtic Federal, el 1868 fou escollit alcalde popular de Barcelona, però deixà el càrrec quan fou elegit diputat a Corts a les eleccions del 1871 pel districte de Gràcia, escó que revalidà a les eleccions de 1872 quan fou elegit diputat per Arenys de Mar. Fou president de la Diputació de Barcelona en substitució de Josep Anselm Clavé i Camps entre el novembre de 1872 i el maig de 1873, i durant el seu mandat va donar suport a la proclamació de l'Estat Català de 8 de març de 1873, i protestà davant Estanislau Figueras quan fou desconvocat. Fou substituït per Ildefons Cerdà i Sunyer quan fou escollit novament diputat a Corts a les eleccions generals espanyoles de 1873. Ocupà l'escó fins al 8 de gener de 1874.

## Referències

* ↑ «esquela de D. Benito Arabio-Torre». Diario de Barcelona: Año 1874, no. 101 (18 abril 1874) Ed. mañana, 18-04-1874, pàg. 15.
* ↑ «Registre de defuncions, 1874. Núm.2881 (pdf pàg.179)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 13-04-1874. [Consulta: 2 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Presidents de la Diputació
* Proclama de Benet Arabio en defensa de la República
* Benet Arabio al Congrés dels Diputats
# Tàlitsa (Sverdlovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Tàlitsa».
Tàlitsa - Талица (rus) és una ciutat de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia. El 2021 tenia 15.486 habitants. Es troba a la riba dreta del riu Pixmà, a 110 km a l'oest de Tiumén i a 191 km a l'est de Iekaterinburg.

## Història

Tàlitsa fou fundada el 1732. El 1885 s'hi construí una estació de tren. Aconseguí l'estatus de possiólok (poble) el 1933 i el de ciutat el 1942.

## Referències

* ↑ Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2021 года Arxivat 2021-05-02 a Wayback Machine. (en rus).
# Longifolè

El longifolè és un compost orgànic volàtil líquid a temperatura ambient, de color blanc o groguenc clar. Químicament, aquest hidrocarbur es classifica com a sesquiterpè tricíclic. El longifolè és quiral, i el trobem en la forma dextrogira, (+)-Longifolè, principalment en plantes, mentre la forma levogira, (-)-Longifolè, es troba en alguns fongs. El seu nom prové de l'arbre on va ser descobert per primer cop, el Pinus longifolia (anomenat actualment Pinus roxburghii, un pi de l'Himalaia). La seva estructura química va ser elucidada l'any 1953.

## Biosíntesi

La biosíntesi del longifolè usa com a substrat, igual que tots els sesquiterpens, el farnesil pirofosfat (veure estadi 1 de la imatge sota aquestes línies). Aquest s'ionitza al catió farnesil, i posteriorment s'isomeritza al catió nerolidil. Una reacció sigmatròpica dona lloc a (4). Després de dues ciclacions addicionals, s'assoleix el longifolè per una migració 1,2-alquil.

## Síntesi

Degut a la seva estructura tricíclica i la manca de grups funcionals, el longifolè ha estat i és un compost que ha despertat interès en els investigadors que busquen noves metodologies de síntesi.

## Biologia

El longifolè es pot trobar a moltes plantes, com per exemple, a les resines de varis pins i coníferes, les llavors de pastanaga, el romaní o la marialluïsa. El longifolè, present a l'escorça del pi roig, podria ser un dels composts més atractius per Monochamus galloprovincialis, el banyarriquer del pi. També podria actuar com a feromona en els coleòpters Ips typographus o Dendroctonus simplex.

## Referències

* ↑ «Longifolène: propriétés et synthèses».(francès)
* ↑ Jörg Degenhardt, Tobias G. Köllner, Jonathan Gershenzon, 2009. Monoterpene and sesquiterpene synthases and the origin of terpene skeletal diversity in plants. Phytochemistry 70 (2009) 1621–1637(anglès)
* ↑ E. J. Corey, Masaji. Ohno, Rajat B. Mitra, Paul A. Vatakencherry (1964). Total Synthesis of Longifolene.J. Am. Chem. Soc., 1964, 86 (3), pp 478–485 DOI: 10.1021/ja01057a039(anglès)
* ↑ «Longifolene». The Good Scents Company.(anglès)
* ↑ «Semiochemical: longifolene». Pherobase.(anglès)