OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Perfeccionisme

El perfeccionisme és un tret de la personalitat consistent a buscar l'excel·lència en el que es fa i valorar el resultat per damunt d'altres factors com l'eficiència o la voluntat. Les persones perfeccionistes tenen un nivell alt d'autoexigència i perseverança i sovint es mostren insatisfets amb el que produeixen, malgrat rebin l'aprovació dels altres. Per això un excés de perfeccionisme pot fer baixar l'autoestima o fins i tot paralitzar l'acció, ja que es pot preferir no començar una tasca que fer-la malament o bé el model mental és tan elevat que l'expectativa de fracàs impedeix començar-la.
Les persones perfeccionisten poden tenir tendències obsessives, de repetir un punt fins que assoleix el nivell màxim, o bé d'evitació de situacions on aquest resultat es percep com a impossible. Segons Raymond Cattell, és un tret bàsic del caràcter que no es dona sempre de forma completa, sinó en una escala, de manera que hi ha gent molt o poc perfeccionista. El perfeccionisme es pot aplicar també als altres, tant a la seva forma de ser com al que fan.
Viccionari
# Per la Pàtria i la Llibertat/LNNK

Per la Pàtria i la Llibertat/LNNK (letó Tēvzemei un Brīvībai/LNNK, TB/LNNK) fou un partit polític de Letònia d'orientació nacionalista i conservadora. Les seves arrels es troben en la part més radical del moviment d'independència letó de finals del decenni de 1980, que va insistir en la plena independència de Letònia i la continuïtat jurídica de la República de Letònia, que va existir fins a 1940 quan va ser annexada per la Unió Soviètica. Aquestes idees foren adoptades pel posterior moviment independentista.
L'actual partit fou establert el 1993 amb el nom de Tēvzemei un Brīvībai (Pàtria i Llibertat), i el 1997 es va unir al Moviment per la Independència Nacional de Letònia (Latvijas Nacionālās Neatkarības Kustība, LNNK) i adoptà com a nom oficial Tēvzemei un Brīvībai/LNNK.
A la dècada del 1990, Tēvzemei un Brīvībai reclamà unes lleis lingüístiques i de ciutadania estrictes. Fou la força principal darrere de dues propostes de referèndum (el 1994 i 1998) per fer més estrictes lleis de ciutadania letona. El 1994, la proposició no va reunir el nombre necessari de signatures de votants. El 1998, la proposta va ser rebutjada en un referèndum, per un marge relativament petit (45% dels votants donaven el suport al canvi i el 52% el rebutjaven).
Tēvzemei un Brīvībai ha estat representada al Saeima des del 1993. La seva força ha estat:
* 15 escons pel LNNK i 6 escons per a Tēvzemei un Brīvībai a les eleccions de 1993
* 14 escons per a Tēvzemei un Brīvībai i 7 escons pel LNNK a les eleccions de 1995
* 17 escons a les eleccions de 1998
* 7 escons a les eleccions de 2002
* 8 escons a les eleccions de 2006
* 8 escons per la coalició Aliança Nacional a les eleccions de 2010, (2 dels quals per al TB/LNNK)
Tēvzemei un Brīvībai formà part dels governs de coalició de desembre de 1995 a febrer de 2004. De 1997 a 1998, el seu representant Guntars Krasts fou el primer ministre de Letònia. A partir de febrer de 2004 fins a novembre de 2006, el partit estava en l'oposició. Encara que només va obtenir 8 escons a les eleccions de 2006, el partit va ser convidat a formar part de la coalició governant, a la que es va sumar.
Tēvzemei un Brīvībai ha fet campanya com a ferm defensor dels interessos nacionals de Letònia i oposant-se a una Europa federal. Va obtenir el 29% i 4 dels 9 escons letons a les eleccions europees de 2004. A les eleccions europees de 2009 va perdre la major part del seu suport i va caure al 7,5% dels vots, amb només un eurodiputat. Forma part del Grup Parlamentari dels Conservadors i Reformistes al parlament europeu.
Per a les eleccions de 2010 TB/LNNK va formar la coalició Aliança Nacional amb Tot per Letònia, amb la qual van treure 8 escons al Saeima i quedant en quarta posició. El juliol de 2011, la coalició va fusionar-se en el partit polític.

## Enllaços externs

* Latvia. The challenges of change per Artis Pabriks i Aldis Purs
* Web oficial
# Phrynobatrachus pakenhami

Phrynobatrachus pakenhami és una espècie de granota que viu a Tanzània.
És endèmica a l'Illa de Pemba. Habita els boscs tropicals i subtropicals, maresmes, aigües mortes i boscs força degradats. Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural. De vegades es considera que és la mateixa espècie com que sembla molt al Phrynobatrachus acridoides tot i això tenen un hàbitat i un crit de selecció intersexual molt diferent.

## Referències

* ↑ Pakenham,, R. H. W. «The reptiles and amphibians of Zanzibar and Pemba islands (with a note of the freshwater fishes).». Journal of the East Africa Natural History Society and National Museum, 177, 1983, pàg. 1-40..
* 1 2 Pickersgill, Martin; Howell, Kim. «Phrynobatrachus pakenhami (Pakenham's River Frog)» (en anglès). 2006 IUCN Red List of Threatened Species.. IUCN, 2004. [Consulta: 5 desembre 2017].
# Passerell de carpó blanc

El passerell de carpó blanc (Acanthis hornemanni) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) que habita zones de tundra d'Alaska, Canadà incloent les illes àrtiques, nord de Groenlàndia, Escandinàvia, nord de Rússia i de Sibèria.

## Taxonomia

Considerat una subespècie del passerell gorjanegre (Acanthis flammea) per alguns autors ha estat ubicat a la seua pròpia espècie arran treballs com el de Mason et Taylor 2015.

## Referències

* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ NA Mason i SA Taylor. 2015. Differentially expressed genes match bill morphology and plumage despite largely undifferentiated genomes in a Holarctic songbird. Molecular Ecology 24(12): 3009–3025. doi:10.1111/mec.13140
# Ilitx (Zaporójskaia)

* Per a altres significats, vegeu «Ilitx (Peredovaia)».
Ilitx (Ильич (rus)) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. El 2010 tenia 1.675 habitants. Es troba a la vora nord-oriental de l'estret de Kertx, a la costa meridional de la mar d'Azov. És a 53 km a l'oest de Temriuk i a 169 km a l'oest de Krasnodar. Pertany a l'stanitsa de Zaporójskaia.

## Referències

* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Том 1, таблица 4. Численность городского и сельского населения по полу по Краснодарскому краю Arxivat 2020-09-20 a Wayback Machine. (en rus).
# Platja de l'Albufereta

La platja de l'Albufereta és una platja de sorra fosca i aigües calmades. Es troba al nord-est de la ciutat d'Alacant (País Valencià) en la zona urbana del barri de l'Albufereta i disposa de serveis al llarg de l'època d'estiu. Hi ha també un vessament d'aigües pluvials per la desembocadura del barranc del Juncaret.

## Geomorfologia

Els estudis de la sorra calcària s'han vinculat amb el pleistocè en trobar-hi mol·luscs de l'espècie strombus bubonius. Dels segles XVIII al XIX a l'espai hi havia una albufera amb una platja de 500 metres de llarg i 50 d'ample. El contacte de la depressió amb el mar no ha estat permanent.
La construcció de dics laterals van modificar la morfologia inicial de l'espai, però va ser el 1928 amb les obres per fer un canal de drenatge que l'Albufereta es va dessecar totalment. La inundació del 1967 va ser el motiu pel qual es van construir nous murs.

## Referències

* 1 2 Bellés, Joan F. Mateu. Geomorfologia litoral i quaternari: Homenatge al professor Vicenç M. Rosselló i Verger (en castellà). Universitat de València, 2006, p. 138. ISBN 978-84-370-6441-3.
# Pere Josep Garcia Munar

Pere Josep Garcia Munar (Pollença, 1983) és un historiador mallorquí.
Doctor en Història (UNED, 2016) amb la tesi inèdita Sindicalismo en Mallorca durante la Transición (1973-1981), és especialitzat amb el moviment obrer i la Transició Democràtica a les Illes Balears. Té nombroses publicacions sobre aquesta època que tracten sobre episodis importants de l'ecologisme balear, com per exemple la salvació de l'illot de sa Dragonera o mobilitzacions ciutadanes contra l'atur obrer. També és membre del Grup d'Estudis Els Oblidats, col·lectiu que treballa per la recuperació del moviment llibertari a les Illes Balears.
Per altra banda, és coordinador de l'editorial mallorquina Illa Edicions, que des de 2015 es dedica a la divulgació científica de la història i la cultura de les Balears.

## Obra

* Guia de la República i la Guerra. Pollença, Port de Pollença i Cala Sant Vicenç, Illa Edicions, Palma, 2022.
* Menys vividors, més feina! Les lluites pel treball a la Mallorca de la Transició, Calumnia, Binissalem, 2021.
* Salvem sa Dragonera. Història dels ecologismes a Mallorca, Illa Edicions, Palma, 2017.

## Referències

* ↑ Garcia Munar, Pere J. Salvem sa Dragonera. Història dels ecologismes a Mallorca, Illa Edicions, Palma, 2017.. Mallorca. Illa Edicions, 2017.
* ↑ Garcia Munar, Pere J. Menys vividors, més feina! Les lluites pel treball a la Mallorca de la Transició. Binissalem: Calumnia, 2021.
* ↑ Última Hora, 5-12-2015.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
# Innan Glyvur

Innan Glyvur [ˌɪnːan ˈgliːvʊɹ] és una localitat de l'illa de d'Eysturoy, a les illes Fèroe. Forma part del municipi de Sjóvar. L'1 de gener de 2021 tenia 38 habitants.
La localitat es troba a la riba esquerra del Skalafjørður, el fiord més gran de l'arxipèlag, entre els pobles de Skála i Strendur, la capital del municipi. Un sistema de muntanyes separen Innan Glymur de la riba esquerra de l'illa d'Eysturoy i de l'estret de Sundini. D'aquest sistema muntanyós en destaca el cim del Kambur, de 611 metres, situat just a l'oest del poble.
Innan Glybur va ser fundat el 1884, quan el matrimoni format per Jóhannes Poulsen (1856-1892) i Onnu Mariu (1856-1944) s'hi va instal·lar.

## Referències

* ↑ «Statistical Database» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 19 novembre 2019]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* ↑ «Mapa de les Illes Fèroe» (en danès). Trap Danmark. [Consulta: 19 novembre 2019].
* ↑ «Fjøll» (en feroès). us.fo. Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 19 novembre 2019].
* ↑ «Innan Glybur» (en anglès). faroeislands.dk. [Consulta: 19 novembre 2019].
* ↑ Djurhuus, Oluf. At loysa úr lagdi (en feroès). Egið forlag, 2010. ISBN 9789991896311.

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.
* Llista de túnels de les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Web de l'ajuntament de Sjóvar. (feroès)
# Peter Johann Nepomuk Geiger

Peter Johann Nepomuk Geiger (11 de gener de 1805 – 29 d'octubre de 1880) va ser un artista vienès.

## Biografia

Nascut a Viena, Geiger originalment volia seguir la tradició familiar i convertir-se en escultor, però el dibuix i la pintura eren el seu element natural. Va il·lustrar Vaterländischen Immortellen d'Anton Ziegler (transl. Immortals de la terra natal) de 1839–40. Fins al 1848 va realitzar nombroses il·lustracions d'obres històriques i de poesia, però també va fer pintures a l'oli per a la família reial austríaca.
Tornant d'un viatge a Orient amb el príncep Ferran Maximilià Josep l'any 1850, va entrar en un període especialment creatiu. El 1853, va esdevenir professor de l'Acadèmia d'Art de Viena. Per a la família reial, va fer moltes obres, com ara il·lustracions de Goethe, Friedrich Schiller i William Shakespeare. També va il·lustrar la vida oriental.
Els seus dibuixos eròtics són especialment recordats, encara que és poc probable que fossin l'obra típica d'un pintor de la cort.

## Obres seleccionades

* 1839: Ziegler, Anton. Vaterländischen Immortellen aus dem Gebiete der österreichischen Geschichte . 4 vols. Viena, 1840, 1839.
* 1843: Magyar-és Erdélyország története rajzolatokban: Geschichte Ungarn's und Siebenbürgen's in Abbildungen... ; Geiger Péter N. János akadémiai képirótól; tervezte és magyar 's német nyelven magyarázta Wenzel Gusztáv. 10 vols. Viena, 1843
* Memorabilien de Joseph von Bülow aus der Europäischen Geschichte für anziehende Weltbegebenheiten, ausgezeichnete Grossthaten, Würdigung der Verdienste von berühmten Männern, etc. Aus mehreren Jahrhunderten gesammelt . Mit insgesamt 96 getönten Federlithographien von Johann Nepomuk Geiger auf Tafeln. 2 vols. Nova York, 1860
* 1861: Historische Handzeichnungen ; mit erklärendem Texte de Gustav Adolph Schimmer; mit neunzig Tafeln. Viena: Aus der kaiserlich-königlichen Hof- und Staatsdruckerei, 1861
* Die Schlacht bei Lützen (La batalla de Lutzen)
* Kampf der Tiroler unter Andreas Hofer (La lluita dels tirolesos sota Andreas Hofer)

## Galeria d'imatges

* 1840 aquarel·la eròtica
* Billet austríac de 10 Gulden (1854) dissenyat per Geiger.

## Bibliografia

* Wiesboeck, Karl L. (1868) Werke de Peter JN Geiger; oder, Verzeichniss saemmtlicher Radirungen, lithographischen Feder- und Kreidezeichnungen ... . Leipzig: Weigel
* Geiger Peter Johann Nepomuk in Constant von Wurzbach. 5. Wien: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich (Online version), 1859.

## Referències

* ↑ Hessler, Gene. The International Engraver's Line. Gene Hessler, 2005, p. 109. ISBN 978-0976841104.
# Plaça de Sant Joan

«Plaça de Sant Joan» té aquests significats:
* Plaça de Sant Joan (Berga)
* Plaça de Sant Joan (Lleida)
* Plaça de Sant Joan (Tarragona)
* Plaça de Sant Joan (Tortosa)
* Plaça de Sant Joan (Vilafranca del Penedès)
* La plaça de Sant Joan (Josep Maria de Sagarra), comèdia de Josep Maria de Sagarra
# Philosophiæ doctor

En el sistema universitari anglès, el Philosophiæ doctor (literalment 'doctor en filosofia' en llatí; abreujat PhD, Ph. D. o DPhil) és un diploma d’especialitat en recerca en àrees tan diverses com les ciències socials i econòmiques; àrees científiques, mèdiques o de les humanitats.
El terme philosophy s'utilitza amb la mateixa freqüència amb la qual s'usava i difonia abans del segle xx a les universitats alemanyes, i en designa l'amor i l'estudi general de coneixements, segons resa l'etimologia de la paraula.

## Història

Aquest títol el va popularitzar al segle xix la Universitat Friedrich Wilhelm de Berlín, que el va utilitzar per assenyalar un treball original de recerca d'un jove investigador en el camp de les ciències o de les lletres. Aquesta denominació ràpidament es va difondre a l'espai germà i nòrdic, com una diferenciació dels doctorats conferits a investigadors de major edat ja àmpliament reconeguts pels seus mèrits, així com als doctorats honorífics.
Aquesta mateixa denominació va ser inicialment adoptada en 1861 als Estats Units per la Universitat Yale i en 1872 per la Universitat Harvard, per a després ràpidament estendre's pel territori estatunidenc, així com al Canadà i en el Regne Unit.
Aquest títol és comparable als doctorats d'universitat, però mai als doctorats d'especialitat (o de tercer cicle) introduïts a França en 1897 i 1954, ja que segons les mateixes autoritats de les universitats que els van emetre, no es corresponen amb el nivell d'exigència dels Doctorats d'Estat, i per contra aquests doctorats denominats de Tercer Cicle, vénen a ser equivalents a un títol de pregrau, tot i que en alguns països se'ls ha donat el valor equivocat. Aquestes titulacions van ser unificades el 1984, per la qual cosa Ph.D és avui dia equivalent al Doctorat d'Estat francès, que són diferents dels denominats del Tercer Cicle o d'Especialitat, segons ho expressen les mateixes autoritats acadèmiques de la Universitat de la Sorbona, les declaracions de la qual estan publicades en Internet.

## Referències

* ↑ Philosophiæ Doctor, lloc digital Concentrado, 23 de juliol de 2007.
* ↑ History of the Ph.D. Arxivat 2011-05-03 a Wayback Machine., lloc digital 'phdcourse.net'.
* ↑ Norbert Waszek, Philosophie et Geisteswissenschaften à l’Université de Berlin au XIXe siècle, Revue Germanique Internationale, 2007 n.º 6, pp. 39-57.
* ↑ Paradigmas y doctorados, lloc digital Acento, 28 d’abril de 2011.

## Vegeu també

* Doctorat
* Friedrich Wilhelm Leopold Pfeil

## Enllaços externs

* Doctor of Philosophy (definició), lloc digital The Free Dictionary.
# Isaías Táboas Suárez

Isaías Táboas Suárez (València, 2 de març de 1958) és un historiador, editor i gestor valencià que va presidir la companyia de transport per ferrocarril Renfe entre el 2018 i el 2023. També presideix el Consell Editorial de l'Observatorio de las Ideas.

## Formació

Llicenciat en Història Contemporània a la Universitat de Barcelona, va obtenir un diplomat en Funció Gerencial a l’Administració Pública a l'Escola Superior d'Administració i Direcció d'Empreses i també un en Direcció de Màrqueting a l'Escola d'Alta Direcció i Administració

## Carrera

Ha estat conseller delegat de l'editorial L'Avenç, director de l'Institut d'Edicions de la Diputació de Barcelona, director de Comunicació i Relacions Institucionals de Renfe a Madrid, i delegat territorial de Patrimoni i Relacions Externes de Renfe per a Catalunya i l'Aragó.
El 1996, va ser nomenat director general de l'Editorial UOC i d'Eureca Media. Més tard, l'abril del 2004, va incorporar-se al Ministeri d'Indústria, Turisme i Comerç com a director del Gabinet del Ministre José Montilla. Del desembre del 2006 al novembre del 2010, va ser secretari general de la Presidència de la Generalitat de Catalunya amb José Montilla. Entre el novembre del 2010 i el desembre del 2011, va exercir com a secretari d'estat de Transports del Ministeri de Foment.
El 28 de juny del 2018 va convertir-se en el president de Renfe Operadora, càrrec que va mantenir fins al 20 de febrer del 2023, quan va dimitir pels errors de disseny en uns trens destinats a les regions de Cantàbria i Astúries. La secretària d’Estat de Transports, Isabel Pardo de Vera Posada, va ser destituïda pel mateix motiu.

## Notes

* ↑ Valencià de naixement, és d'origen gallec i resideix a Catalunya.

## Referències

* ↑ «Táboas, la cuota catalana en Madrid.» (en castellà). Logistica y Transporte, 04-07-2018. [Consulta: 22 abril 2023].
* 1 2 3 Urrutia, César. «Isaías Táboas, número dos de la Generalitat con Montilla, nuevo presidente de Renfe» (en castellà). El Mundo, 28-06-2018. [Consulta: 15 setembre 2022].
* 1 2 «Dimiteix el president de Renfe pel nyap dels trens de Cantàbria i Astúries». VilaWeb, 20-02-2023. [Consulta: 20 febrer 2023].
* ↑ FORBES. «Hombre del día: Isaías Táboas Suárez, presidente de Renfe» (en castellà), 10-02-2020. [Consulta: 22 abril 2023].
* 1 2 «Isaías Táboas Suárez». Cercle d'Economia. [Consulta: 15 setembre 2022].
* ↑ Costa, Víctor. «Táboas: "El problema histórico que hay en Rodalies no es de Renfe"» (en castellà). VIA Empresa, 01-08-2021. [Consulta: 16 setembre 2022].
* ↑ «Isaías Táboas serà nomenat Secretari General de Transports». CatalunyaPress, 04-11-2010. [Consulta: 16 setembre 2022].
* ↑ Merino, Juan Carlos. «Isaías Táboas, nuevo presidente de Renfe» (en castellà). La Vanguardia, 28-06-2018. Arxivat de l'original el 7 maig 2021. [Consulta: 16 setembre 2022].
* ↑ CatalunyaPress.cat. «Isaías Táboas serà nomenat Secretari General de Transports». [Consulta: 22 abril 2023].
# Picea schrenkiana

Picea schrenkiana és una espècie de conífera de la família Pinaceae nadiua de les muntanyes del Tian Shan del centre d'Àsia a l'oest de la Xina (Xinjiang), el Kazakhstan, Kirguizstan i nord del Pakistan. Creix a altituds entre els 1.300-3.600 metres, normalment en boscos amb només aquesta espècie i de vegades mesclat amb l'avet siberià (Abies sibirica var. semenovii).

## Descripció

Picea schrenkiana és un gran arbre de fulla persistent arriba a fer 40-50 m d'alt. Les fulles són aciculars d'1,5 a 3,5 cm de llarg. Les seves pinyes són cònico-cilíndriques de 6-12 cm de llarg i 2 cm d'ample, de color porpra quan són joves i marró fosc en la maduresa.

### Subespècies

* Picea schrenkiana subsp. schrenkiana. Est de Tian Shan al Kazakhstan i Xinjiang. Fulles més llargues, 2-3,5 cm de llarg.
* Picea schrenkiana subsp. tianshanica (Rupr.) Bykov. Oest del Tian Shan al Kirguizstan. Fulles més curtes, 1.5-2,5 cm de llarg.

## Usos

Se'n fa servir localment per la fusta i per fer paper

### Cultiu

Picea schrenkiana és un arbre ornamental per a grans jardins i parcs públics a Europa.

## Referències

* Conifer Specialist Group (1998). Picea schrenkiana. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 06 agost 2006 (en anglès).
* Farjon, A. (1990). Pinaceae. Drawings and Descriptions of the Genera. Koelz Scientific, ISBN 3-87429-298-3.

## Enllaços externs

* Flora of China: Picea schrenkiana
# Izi-ezaa-ikwo-mgbo

L'izi-ezaa-ikwo-mgbo és una llengua igbo que es parla al sud-est de Nigèria, a Igboland. Es parla als estats d'Ebonyi, Cross River i de Benue. Les quatre denominacions de la llengua responen a quatre variants dialectals llistades independentment a l'ethnologue i que es poden relacionar amb quatre grups ètnics: els ezaas, els ikwos, els izzis i els mgbos.
L'izi-ezaa-ikwo-mgbo és una llengua del grup lingüístic de les llengües igbos, que són de la família lingüística de les llengües Benué-Congo. Les altres llengües del mateix grup lingüístic, a banda de les quatre variants dialectals de la mateixa són: l'igbo, l'ika, l'ikwere, l'mgbolizhia, l'ogbah i l'ukwuani-aboh-ndoni.
L'izi-ezaa-ikwo-mgbo té l'estatus de llengua desenvolupada (5); està estandarditzada i el seu ús és vigorós i es parla a totes les edats i generacions. S'ensenya en escoles de primària, té gramàtica i hi ha la Bíblia traduïda (2002-05). S'escriu en alfabet llatí des del 1980 i s'escriu en braille. Hi ha ortografies diferents per l'izii i l'mgbo i per l'ezaa i l'ikwo.

## Referències

* 1 2 izi-ezaa-ikwo-mgbo al joshuaproject
* 1 2 izi-ezaa-ikwo-mgbo a l'ethnologue
* 1 2 llengües igbo a l'ethnologue
# Peter den Oudsten

Peter Erick Johan den Oudsten (Ljouwert, 24 d'octubre del 1951) és un polític neerlandès del Partit del Treball. Va succeir a Ruud Vreeman com a alcalde de Groningen l'1 de gener del 2015. Des del 2001 fins al 2005 va ser alcalde de Meppel i des del 2005 fins al 2014 alcalde d'Enschede. Al principi del seu mandat a Groningen va criticar molt l'actitud del govern, el ministre Henk Kamp i la NAM per despistar els ciutadans de Groningen a causa del gas, que van extreure de la província de Groningen el més possible durant anys sense pensar en la seguretat dels ciutadans.
Està casat i té dos fills.

## Referències

* ↑ Ecco van Oosterhout. «Peter den Oudsten: “Groningers schandelijk misleid”» (en neerlandès). Oog TV, 18-02-2015. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Pie-d'Orezza

Pie-d'Orezza (en cors U Ped' Orezza) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 39 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 95 | 75 | 64 | 43 | 39 | 39 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1983- | Luc-Antoine Marsily | DVD | |