OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ghost of a Tale

Ghost of a Tale és un videojoc de rol d'acció independent desenvolupat principalment pel dissenyador de jocs i veterà de DreamWorks i Universal Pictures Lionel "Seith" Gallat. El títol va ser finançat per una exitosa campanya de finançament col·lectiu d'Indiegogo que es va desenvolupar d'abril a maig de 2013 i va recaptar 48.700 €. Una versió primerenca es va llançar el 2016 a ordinadors Windows i Xbox One com a part del programa de desenvolupador indie ID@Xbox de Microsoft. La versió final per a PC es va llançar el 13 de març de 2018. El 16 de febrer de 2019, es va anunciar que la data de llançament de les versions de PlayStation 4 i Xbox One seria el 12 de març de 2019. El joc es va llançar per a Nintendo Switch el 8 d'octubre de 2020. Una versió per a Amazon Luna es va publicar el 20 d'octubre de 2020.

## Crítica

Ghost of a Tale ha rebut crítiques generalment favorables, segons l'agregador de ressenyes de videojocs Metacritic. La puntuació de Metacritic del joc és actualment del 75% basat en vint-i-dues ressenyes

## Referències

* ↑ Wood, Austin. «Mousey RPG Ghost of a Tale is out today», 14-03-2018. [Consulta: 14 juny 2018].
* ↑ «Xbox One and PS4 release date locked! Soundtrack available!», 16-02-2019.
* ↑ «Ghost of a Tale for Switch launches October 8» (en anglès americà), 30-09-2020. [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ Gartenberg, Chaim. «Hands-on with Amazon’s Luna game streaming service» (en anglès americà), 20-10-2020. [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ «Ghost of a Tale for PC Reviews». Metacritic. [Consulta: 24 maig 2018].
* ↑ «Ghost of a Tale for PC Reviews». CBS Interactive. [Consulta: 29 setembre 2021].
* ↑ «Ghost of a Tale for PlayStation 4 Reviews». CBS Interactive. [Consulta: 29 setembre 2021].
* ↑ «Ghost of a Tale for Xbox One Reviews». CBS Interactive. [Consulta: 29 setembre 2021].
* ↑ «Ghost of a Tale review - a creature castle fantasy with plenty of Soul», 21-04-2018. [Consulta: 29 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
# Auxant

Auxant és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 59 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Auxant era de 59 persones. Hi havia 26 famílies, de les quals 10 eren unipersonals (10 homes vivint sols), 13 parelles sense fills i 3 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 45 habitatges, 28 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 11 estaven desocupats. Tots els 45 habitatges eren cases. Dels 28 habitatges principals, 25 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 4 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Auxant el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 33 persones, 25 eren actives i 8 eren inactives. De les 25 persones actives 24 estaven ocupades (16 homes i 8 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 8 persones inactives 4 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era una fusteria i 1 lampisteria.
L'any 2000 a Auxant hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 520 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Auxant a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Auxant a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Auwers (cràter)

Auwers és un petit cràter d'impacte lunar que es troba als Montes Haemus, a l'extrem sud de Mare Serenitatis. Rep el nom de l'astrònom alemany Arthur Auwers. Es troba al sud-est del cràter Menelaus. La vora irregular d'Auwers té un buit a l'extrem nord-nord-oest, que va permetre que les colades de lava arribessin al sòl del cràter i inundessin l'interior.
* Cràter satèl·lit d'Auwers
* Imatge d'Apollo 15

## Cràter satèl·lit

Per convenció, aquesta característica s'identifiqua als mapes lunars col·locant la lletra al costat del punt mitjà del cràter més proper a Auwers.
| Auwers | Latitud | Longitud | Diàmetre |
| A | 13.8° N | 18.3° E | 8 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Otreis

Otreis, segons la mitologia grega, és una nimfa que tingué un fill amb Zeus, déu suprem, al qual anomenaren Meliteu. Otreis abandonà a Meliteu, ja que temia la còlera, deguda a la gelosia que tenia Hera (l'esposa de Zeus) contra les amants del seu marit. Meliteu va ser criat al bosc on la seva mare l'havia abandonat, per un eixam d'abelles, ja que Zeus es va preocupar per aquest fill seu.

## Referències

* ↑ Diccionario de mitología clásica (C. Falcón, E. Fernández-Galiano y R. López Melero), Alianza editorial
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 59. ISBN 9788496061972.
# Ballota acetabulosa

El malrubí bord (Ballota acetabulosa) és una planta de la família de les lamiàcies i es troba únicament en zones assolellades de sòls secs i rics en calci de Grècia i de l'oest de l'Anatòlia.

## Descripció

És una planta herbàcia de poc més de mig metre d'alçada amb la base llenyosa i un aspecte grisenc a causa de la gran varietat de pèls blanquinosos que la recobreixen. Les fulles són rugoses, arrodonides i també recobertes de pèls. Les flors formen grups de 6 a 12 i són de color verdós.
Els pèls que podem observar a les fulles i les tiges del malrubí bord són cèl·lules de l'epidermis especialitzades, plenes d'aire, que reben el nom de tricomes. Presenta una molt bona adaptació al clima mediterrani, ja que té dos tipus de fulla diferents segons l'època de l'any. A l'estiu produeix unes fulles endurides i reforçades que resisteixen la sequera, mentre que, a l'hivern, opta per fer unes fulles més toves que no han de suportar l'estrès estiuenc i no costa tant produir-les.
Els calzes de les flors, una vegada secs, són usats com a metxa per a les làmpades d'oli. Aquest ús té el seu origen a l'antiga Grècia on els usaven per il·luminar les estances, i va continuar a les esglésies ortodoxes. A Grècia el seu nom popular és fitilia, que prové del mot to fitilia i que vol dir "metxa".

## Taxonomia
### Sinonímia

* Beringeria acetabulosa (L.) Neck.
* Marrubium acetabulosum L.
* Marrubium adfine Spreng.
* Marrubium suffruticosum Mill.

## Referències

* ↑ «Ballota acetabulosa» a The Plant List. Data consulta: 02 de desembre de 2013.
# BNSF Railway

L'empresa BNSF Railway (codi BNSF) és una de les empreses de transport ferroviari de mercaderies més gran d'Amèrica del Nord. És un dels set ferrocarrils de Classe I; amb un total de 35.000 empleats, 52.300 quilòmetres (32.500 milles) de vies a 28 estats diferents i prop de 8.000 locomotores. Té tres rutes transcontinentals que els Estats Units d'Amèrica d'est a oest.
L'empresa BNSF Railway és una filial de Burlington Northern Santa Fe, LLC, una empresa amb seu a Fort Worth, Texas i que, alhora, és una filial de Berkshire Hathaway, Inc.. Aquesta última té la seva seu a Omaha, Nebraska. L'actual CEO de BNSF Railway és Kathryn Farmer.

## Referències

* ↑ «LLC 12.31.20 10K» (en anglès). [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ «BNSF - Fact Sheet» (en anglès). [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ «Financial Information | BNSF» (en anglès). [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ «Our People | BNSF» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-06-27. [Consulta: 18 setembre 2022].
# Ouija (pel·lícula de 2014)

Ouija és el nom d'una pel·lícula de terror estrenada el 2014 i produïda per l'estatunidenc Stiles White.

## Argument

Després del brutal assassinat d'una amiga en un accident per un esperit obscur, un grup d'amics propers de l'adolescent han de fer front a les seves pors quan es desperten els poders obscurs d'un antic esperit que tracta de posar-se en contacte amb la seva amiga morta. Ben aviat s'adonen que la Ouija no només és un joc, però s'ha tornat vida real.

## Fitxa tècnica

* Daren Kagasoff: Trevor
* Ana Coto: Sarah Morris
* Bianca A. Santos: Isabelle
* Douglas Smith: Pete
* Olivia Cooke: Elaine Morris
* Matthew Settle: Anthony Morris
* Shelley Hennig: Debbie
* Vivis Colombetti: Nona
* Robyn Lively: Mrs. Galardi
* Bill Watterson: Diner Manager
* Sierra Heuermann: Doris Zander

## Referències

* ↑ http://www.ouijamovieintl.com/ww/ Arxivat 2014-10-27 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.imdb.com/title/tt1204977/

## Enllaços externs

* Ouija - Lloc web oficial
# Ouisselsate

Ouisselsate (àrab وسلسات) és una comuna rural de la província de Ouarzazate de la regió de Drâa-Tafilalet. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 14.196 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Barbus anniae

Barbus anniae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Guinea i Guinea Bissau.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbus anoplus

Barbus anoplus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica Austral.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Skelton, P.H., 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gas CS

Gas CS és el nom comú del clorobenzilidè malononitril (fórmula química: C$_{10}$H₅ClN₂), un gas lacrimogen generalment acceptat com a no-letal. El CS fou inventat l'any 1928 al Middlebury College per dos estatunidencs, Ben Corson i Roger Stoughton, prenent el nom del producte químic de les primeres lletres dels cognoms dels científics. El compost és en realitat un sòlid a temperatura ambient, encara que s'utilitza en forma d'aerosol.
El CS fou desenvolupat i provat en secret a Porton Down, Wiltshire, Anglaterra, a la dècada de 1950 i de 1960. Fou usat primer en animals, i posteriorment en voluntaris de l'Exèrcit britànic. En particular, el CS té un efecte limitat en els animals a causa del "subdesenvolupat conducte llagrimal i protecció del pelatge".

## Toxicitat

Encara que ha estat descrit com una arma no letal pel control de masses, molts estudis han aixecat dubtes sobre aquesta classificació. Tant com per crear greus danys pulmonars, com també danys significatius al cor i al fetge.
El 28 de setembre de 2000, el professor Dr. Uwe Heinrich publicà un estudi comissionat per John C. Danforth, de l'Oficina del Consell Especial dels Estats Units, per a investigar l'ús d'aquest gas per l'FBI en el component dels Davidians del Mont Carmel. L'estudi conclogué que la mortalitat de l'ús del gas CS podria haver estat determinat, principalment, per dues raons: si s'utilitzaven màscares de gas i si els ocupants es trobaven atrapats en una sala. Suggerí que si no s'usaven màscares i els ocupants es trobaven atrapats, llavors «...existeix una possibilitat distintiva que aquest tipus d'exposició al gas CS pot contribuir significativament o fins i tot tenir efectes letals».
Molts informes associen l'exposició al gas CS amb avortaments involuntaris. Això és consistent amb l'efecte clastogènic reportat en cèl·lules mamíferes.

## Referències

* ↑ «CS Gas Definition» (en anglès). Columbia.thefreedictionary.com. [Consulta: 23 setembre 2007].
* ↑ "«Orthochlorobenzylidenemalononitrile ClC6H4CHCCN(CN)2» (en anglès). Zarc International. Arxivat de l'original el 28 novembre 2006. [Consulta: 23 setembre 2007].
* 1 2 Hu, Howard «The Use of Chemical Weapons: Conducting an Investigation Using Survey Epidemiology» (en anglès). Journal of the American Medical Association, 262, 5, 1989, pàg. 640–3. DOI: 10.1001/jama.262.5.640. PMID: 2746816.
# Freginat

El freginat o fregit (i hereginat a la (Vall d'Aran) és un plat de la cuina catalana i occitana que es fa amb menuts de xai o moltó. És un plat d'origen medieval, que ja surt al Llibre de Sent Soví (segle xiv). Els plats a base de menuts són molt habituals a la cuina catalana i occitana, n'hi ha que es fan amb altres animals (ocells, porc, etc.) però els d'anyell són "els més estimats tant a Occitània com als Països Catalans".

## Cultura popular

Una cançó popular occitana, sobretot a la Vall d'Aran i la resta de Gascunya, diu així: Tròba a soa hèmna en taula / damb un fradí ath costat; / se'n minjauen ua lèbe / è un plat d'hereginat.

## Vegeu també

* Sanganhèta
* Patates emmascarades

## Bibliografia

* La cuina del país dels càtars: Cultura i plats d'Occitània, de Gascunya a Provenca. Jaume Fàbrega. 2003. Cossetània Edicions. ISBN 84-96035-80-8.

## Referències

* 1 2 3 4 5 La cuina del país dels càtars, pàg. 118
* ↑ La cuina del país dels càtars, pàg. 213
* ↑ "Troba la seva dona a taula/ amb un fadrí al costat;/ se'n menjaven una llebre/ i un plat de freginat."
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Torres Jaume Rocabert

Les Torres Jaume Rocabert és un conjunt de dues torres de Matadepera (Vallès Occidental) protegides com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Dues torres amb idèntic projecte constructiu, malgrat avui han estat reformades de forma significativa.
El projecte original mostra planta baixa, semisòtan i altell. De la coberta en destaca el capcer troncat o coberta holandesa original, i la barbacana de fusta en el ràfec.

## Història

Promoció de J. Rocabert feta en dos moments no gaire allunyats en el temps a partir de 1934.
La 29 va ser reformada l'any 1988-89, es va tancar el porxo de la façana principal, s'afegí volum a la part posterior de l'edifici i es redistribuí tot l'interior. També es modificaren algunes obertures de les façanes.
La torre número 31 ha sofert més canvis ja des dels anys seixanta del segle xx. S'hi veuen importants augments volumètrics, com la torre per encabir-hi un dipòsit d'aigua, i un nou porxo entre d'altres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Torres Jaume Rocabert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2021].
# Torres Altes de Foix

Les Torres Altes de Foix és un edifici del municipi de Torrelles de Foix (Alt Penedès) declarat bé cultural d'interès nacional. Situada a l'W del terme, a la falda d'un turó, a l'extrem d'una plana envoltada de bosc. Actualment és al costat d'una casa moderna i d'una pista particular de tennis.

## Descripció

És una casa fortificada amb torre rodona i elements medievals. És de planta formada per diversos cossos que fan pensar en un edificació del conjunt per etapes. Hi ha superposició de construccions.Possiblement la torre de planta circular sigui l'element més antic de la masia.
La torre circular té un diàmetre intern de 175 cm i el gruix dels seus murs és de 135 cm. Actualment té una alçada d'uns 8 m, bé que els metres superiors són fruit de la restauració moderna. És acabada amb una cúpula. El mur és format per pedres sense treballar.
L'edifici que s'hi adossa té unes façanes d'uns 8 m de llarg. La construcció que hi ha al seu costat oriental sobresurt d'aquest edifici entre 4,5 i 3,35 m. Té un mur amb un gruix de 90 cm. A la paret nord de l'edifici occidental hi ha una finestra geminada amb un doble arc rodó. En el cos més oriental, al mur meridional, s'obre una porta, arran de l'altre edifici. Aquesta porta té un arc rebaixat a l'actual cara exterior i un arc de mig punt a l'interior, fet que fa pensar que abans s'obria cap al que ara és l'interior. L'amplada de la porta és, a dins, de 85 cm.
Es tracta d'un conjunt notable fet cap als segles XII o XIII.

## Història

Malauradament hi ha poques notícies històriques sobre aquesta fortificació. Es trobava inclosa dins l'antic terme del castell de Foix esmentat des del segle xi. Tot el conjunt medieval fou molt modificat en èpoques posteriors, quan va esdevenir una masia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Bolòs i Masclans, Jordi; Puigferrat i Oliva, Carles. «Les Torres Altes». A: Catalunya Romànica, vol. XIX El Penedès L'Anoia. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1992, p. 212. ISBN 84-7739-402-4.
* 1 2 «Torres Altes de Foix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Gazpachuelo

El gazpachuelo és una sopa calenta originària de Màlaga i típica de pescadors, consistent en un brou de peix i maionesa a partir de rovell d'ou i oli d'oliva. És acompanyada amb la clara de l'ou dur i patates cuites en petites porcions i es menja amb pa torrat.
Tot i que es pren calenta, el seu nom prové del fet que conté els quatre elements bàsics del gaspatxo: pa, oli i aigua. També s'anomena "gazpachuelo" a una sopa elaborada amb patates, ou i oli.

## Característiques

És una sopa calenta amb ous que s'amaneix amb vinagre o llimona. S'ha de bullir les patates solament amb aigua i sal, mentre que s'elabora una maionesa amb el rovell de l'ou i l'oli (cal tenir-hi compte perquè la maionesa podria tallar-se). La clara de l'ou és afegida a les patates perquè qualli. Quan les patates hagin bullit, s'hi afegeix aigua a la maionesa per a dissoldre-la al brou (també cal fer-se amb compte). Quan estigui dissolta la maionesa al brou, s'ha de barrejar tot ben bé a l'olla i afegir-hi un doll de suc de llimona. Aquest àpat es menja amb cullera i pa mullat al brou. Una altra possible variant és bullir les patates amb cloïsses, gambes pelades o cabeçudes.
# Banu Marwan

Els Banu Marwan (també Banu Merwan, Marwànides, Merwànides, Meruànides i Maruànides) fou una dinastia virtualment independent que va governar Extremadura i el sud de Portugal del 884 al 930.
Fou fundada per Abd al-Rahman ben Marwan ben Yunus, que va aconseguir de l'emir de Còrdova, Muhammad I, el reconeixement d'un gran domini, a canvi de mantenir l'orde i reconèixer la sobirania cordovesa. La debilitat de l'emirat en aquest moment aconsellava no tenir enemics com la família Banu Marwan (també Banu Merwan, Marwànida, Merwànida, Meruànida i Maruànida) que, com a conversos (muwalladun) i amb un poder local forjat durant anys, arrossegaven a tots els seus a la regió.
Abd al-Rahman va governar com a virtual emir independent (però sense tenir reconegut el títol) fins a la seva mort el 889 quan el va succeir el seu fill Marwan ben Abd al-Rahman. Aquest va morir el 923 i el va succeir el seu Abd al-Rahman II ben Marwan. El 930 forces de l'ara califa de Còrdova Abd al-Rahman III van entrar a Badajoz i van obligar a l'emir a sotmetre's. L'emirat va desaparèixer.

## Bibliografia

* Lévi-Provençal, Évariste. Histoire de l'Espagne musulmane (en francès). Maisonneuve & Larose, 1999. ISBN 2706813865.
* Codera y Zaidin, Francisco. Los Benimeruán en Mérida y Badajoz (en castellà), 1904.