OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Panofsky

El Premi Panofsky en física de partícules experimental és un premi anual de 10,000$ atorgat per a reconèixer i encoratjar fites excepcionals en experiments de física de partícules, i és obert a científics de qualsevol estat. Va ser establert el 1985 per amics de Wolfgang K. H. Panofsky, professor emèrit de la Universitat Stanford. i per la Divisió de Partícules i Camps de la Societat de Física americana.

## Guardonats

Font: Societat Física americana
* 2020: Wesley Smith
* 2019: Sheldon Leslie Stone
* 2018: Lawrence Sulak
* 2017: Tejinder Virdee, Michel Della Negra, Peter Jenni
* 2016: David Hitlin, Fumihiko Takasaki, Jonathan Dorfan, Stephen L. Olsen
* 2015: Stanley Wojcicki
* 2014: Kam-Biu Luk, Wang Yifang
* 2013: Blas Cabrera Navarro, Bernard Sadoulet
* 2012: William B. Atwood
* 2011: Doug Bryman, Laurence Littenberg, A. J. Stewart Smith
* 2010: Eugene Beier
* 2009: Aldo Menzione, Luciano Ristori
* 2008: George Cassiday, Pierre Sokolsky
* 2007: Bruce Winstein, Heinrich Wahl, Italo Mannelli
* 2006: John Jaros, Nigel Lockyer, William T. Ford
* 2005: Piermaria J. Oddone
* 2004: Arie Bodek
* 2003: William J. Willis
* 2002: Masatoshi Koshiba, Takaaki Kajita, Yoji Totsuka
* 2001: Paul Grannis
* 2000: Martin Breidenbach
* 1999: Edward H. Thorndike
* 1998: David Robert Nygren
* 1997: Henning Schröder, Yury Mikhailovich Zaitsev
* 1996: Gail G. Hanson, Roy Frederick Schwitters
* 1995: Frank J. Sciulli
* 1994: Thomas J. Devlin, Lee G. Pondrom
* 1993: Robert Brian Palmer, Nicholas P. Samios, Ralph P. Shutt
* 1992: Raymond Davis, Jr. and Frederick Reines
* 1991: Gerson Goldhaber and Francois Pierre
* 1990: Michael S. Witherell
* 1989: Henry W. Kendall, Richard E. Taylor, Jerome I. Friedman
* 1988: Charles Y. Prescott

## Referències

* ↑ «Goldhaber Biography». Lawrence Berkeley National Laboratory Institute for Nuclear and Particle Astrophysics. Arxivat de l'original el 2011-08-18. [Consulta: 22 febrer 2007].

## Enllaços externs

* Premi W.K.H. Panofsky en Física de Partícula Experimental
# Codex Cyprius

El Codex Cyprius (Gregory-Aland no. K$^e$/017) ε 71 (Soden), és un manuscrit uncial del segle ix del Nou Testament. Està escrit en grec, sobre pergamí, amb lletres uncials, i es conserva a la Bibliothèque nationale de France (Gr. 63) a París.
El còdex conté 267 fulles de pergamí (26 x 19 cm) i conté els quatre Evangelis. El text correspont al tipus textual bizantí. Està escrit en una sola columna per pàgina, i 16-31 línies per columna.

## Referències

* 1 2 Kurt Aland und Barbara Aland, Der Text des Neuen Testaments. Einführung in die wissenschaftlichen Ausgaben sowie in Theorie und Praxis der modernen Textkritik, Deutsche Bibelgesellschaft, Stuttgart 1981, p. 122. ISBN 3-438-06011-6

## Vegeu també

* Codex Basilensis
* Codex Boreelianus
* Codex Seidelianus I

## Bibliografia

* Bousset, Wilhelm. Die Gruppe K Π (M) in den Evangelien. 11, 1894, p. 111–135 (Texte und Untersuchungen).
* Hatch, William Henry Paine. A redating of two important uncial manuscripts of the Gospels – Codex Zacynthius and Codex Cyprius. Londres: Christophers, 1937, p. 333–338 (Quantulacumque studies presented to Kirsopp Lake).
* Lake, Silva. Family Π and the Codex Alexandrinus. The Text According to Mark. Londres: Christophers, 1937.

## Enllaços externs

* R. Waltz, Codex Cyprius K$^e$ (017) : Encyclopedia of Textual Criticism (2007)
# Lliga dels Pirineus d'handbol femenina 2008

Edició de la IX Lliga dels Pirineus d'handbol femenina de l'any 2008.
La competició es disputarà al Pavelló Municipal del Vendrell del Vendrell els dies 6 i 7 de setembre del 2007, organitzat pel CE Vendrell.
Per primer cop en la competició hi prendrà part la selecció catalana absoluta femenina. Fins aquesta edició només hi havien pres part clubs. Juntament amb la selecció catalana hi participen el Fermafix Lleida, el Cercle Nîmes i el Sun AL Bouillargues.
A més de la lliga, en aquesta edició es disputarà la Copa dels Pirineus que enfrontarà els clubs CH Amposta i el Jacou Handball.

## Resultats

| IX Lliga dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | IX Lliga dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | IX Lliga dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | IX Lliga dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | IX Lliga dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | IX Lliga dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | IX Lliga dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | IX Lliga dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | IX Lliga dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 |
| Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| Bouillargues | 21 |
| HB Cercle Nîmes | 9 |
| | | Bouillargues | 26 |
| | | Associació Lleidatana | 19 |
| | | Tercer lloc | Tercer lloc |
| Associació Lleidatana | 27 | Selecció Catalana | 35 |
| Selecció Catalana | 20 | | HB Cercle Nîmes | 26 |

## Classificació final

Classificació final :
| 1r | Sun AL Bouillargues |
| 2n | Fermafix Lleida |
| 3r | Selecció Catalana |
| 4t | HB Cercle Nîmes |

## Copa dels Pirineus 2008

| I Copa dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | I Copa dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | I Copa dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | I Copa dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | I Copa dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | I Copa dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | I Copa dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | I Copa dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 | I Copa dels Pirineus femenina • El Vendrell - 2008 |
| 6 de setembre del 2008 |
| 6 de setembre del 2008 | CH Amposta | 35 - 21 | Jacou | El Vendrell |

## Vegeu també

* Lliga dels Pirineus d'handbol femenina
* ↑ http://www.fchandbol.cat/publico/verNoticia.asp?IdNoticia=143 Arxivat 2008-09-19 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.esportcatala.cat/news.sdf/news?id=1227973%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.fchandbol.cat/publico/verNoticia.asp?IdNoticia=154 Arxivat 2008-09-14 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.fchandbol.cat/publico/verNoticia.asp?IdNoticia=150 Arxivat 2008-09-14 a Wayback Machine.
# Papir 68

El papir 68 (amb la numeració Gregory-Aland), designat per ${\mathfrak {P}}$ $^{68}$, és una còpia del Nou Testament en grec. És un manuscrit de papir de la Primera Epístola als Corintis. Els textos que sobreviuen de la Primera epístola als Corintis són els versets 4: 12-17; 4: 19-5: 3. El manuscrit paleogràficament ha estat assignat al segle VII.
El text grec d'aquest còdex es barreja. Aland la va situar a la categoria III.
Es troba a la Biblioteca Nacional de Rússia (Gr. 258B) a Sant Petersburg.

## Referències

* 1 2 3 Aland, Kurt; Erroll F. Rhodes (trans.). The Text of the New Testament: An Introduction to the Critical Editions and to the Theory and Practice of Modern Textual Criticism. Grand Rapids: William B. Eerdmans Publishing Company, 1995, p. 100. ISBN 978-0-8028-4098-1.
* ↑ «Liste Handschriften». Institute for New Testament Textual Research. [Consulta: 26 agost 2011].

## Bibliografia complementària

* Kurt Aland, Neue neutestamentliche Papyri, NTS 3 (1957), pp. 265–267.
* Kurt Treu, Die Griechischen Handschriften des Neuen Testaments in der UdSSR; eine systematische Auswertung des Texthandschriften a Leningrad, Moskau, Kíev, Odessa, Tbilisi i Erevan, T & U 91 (Berlín, 1966), pàg. 109.

## Enllaços externs

* Papyrus GA 68. Centre d'Estudi de Manuscrits del Nou Testament
# Marilou Awiakta

Marilou Awiakta (Knoxville, 24 de gener de 1936) és una escriptora cherokee. És graduada en anglès i francès a Universitat de Tennessee el 1958. El 1964 es casà i treballà com a traductora de francès per a les Forces Aèries, alhora que començava a escriure. Autora de Selu: Seeking the Corn Mother's Wisdom (1993), Rising Fawn & The Fire mystery: As Story of Heritage, Family and Courage (1993) i Abiding Appalachia: Where Mountain & Atom Meet (1995).
# Estadi White City

El White City Stadium fou un estadi situat a la ciutat de Londres (Anglaterra, Regne Unit), que es construí l'any 1908 per ser la seu dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1908 celebrats en aquesta ciutat.
L'estadi fou inaugurat el 27 d'abril de 1908 pel rei Eduard VII del Regne Unit, i entre els mesos de juliol i octubre fou escenari dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1908 celebrats a Londres, sent la seu de la competició d'atletisme, ciclisme, joc d'estirar la corda, futbol, gimnàstica, lacrosse, lluita, hoquei sobre herba, natació, rugbi a 15, salts, tir amb arc i waterpolo.
Posteriorment l'estadi fou utilitzat per a la celebració dels primers Jocs de l'Imperi Britànic l'any 1934 i del partit entre les seleccions d'Uruguai i França de la Copa del Món de Futbol de 1966. Així mateix s'utilitzà com a seu de curses de llebrers i d'automòbils.
L'any 1985 fou demolit per construir un complex d'oficines de la British Broadcasting Corporation (BBC), sent l'únic estadi olímpic demolit fins al moment.

## Notes

* ↑ L'estadi de Wembley (antic), utilitzat durant els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres, també fou demolit l'any 2003, però posteriorment fou reedificat amb el nom de Wembley Stadium.

## Enllaços externs

* (anglès) White City Stadium/BBC radio Arxivat 2004-08-03 a Wayback Machine.
* (anglès) Remembering White City - 'the governor' of lost tracks
# Marínino

Marínino (en rus: Маринино) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 686 habitants. Pertany al districte de Kuràguino.

## Referències

* ↑ Топокарты ГГЦ
* ↑ Список населенных мест Сибирского края. Том II. Округа Северо-Восточной Сибири. Новосибирск. 1929
# Marínovka (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Marínovka».
Marínovka (en rus: Мариновка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 4 habitants. Pertany al districte municipal de Mokroús.

## Referències

* ↑ «БОЛЬШАЯ САРАТОВСКАЯ ЭНЦИКЛОПЕДИЯ : Фёдоровский район : Ивановка». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
* ↑ «Карта Новоузенского уезда Самарской губернии 1890 года». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
# Terra de Graham

La terra de Graham és una porció de la Península Antàrtica al nord d'una recta que uneix Cap Jeremy i Cap Agassiz. La descripció de la terra de Graham és coherent amb l'acord de 1964 entre el Comitè de noms Antàrtics anglès i el Comitè assessor per als noms Antàrtics dels Estats Units, en el qual el nom de "Península Antàrtica" s'aprovava per a la península principal de l'Antàrtida, i els noms "terra de Graham" i Terra de Palmer per a les porcions del nord i del sud, respectivament.
La terra de Graham obté el seu nom de sir James R. G. Graham, primer Lord de l'Almirallat Britànic durant l'exploració de John Biscoe a la zona oest de la terra de Graham en 1832. És part del Territori Antàrtic Britànic.
La terra de Graham és la zona del continent Antàrtic més propera a Amèrica del Sud.

## Vegeu també

* Illes Llanquihue
* Illes Biscoe

## Referències

* ↑ ESA Science & Technology: Graham Land
# Far de l'Illa de l'Aire

El far d'Illa de l'Aire, està situat a l'Illa de l'Aire, enfront de la costa sud-est de Menorca (Illes Balears), concretament davant de Punta Primera, Sant Lluís.

## Història

Va començar a il·luminar amb una òptica de 2n ordre de la casa Sautter amb una aparença de flaixos blancs cada minut. El 1911 es va substituir el llum moderador d'oli per una Chance de petroli de 85 mm. Fins a la construcció del far de Muscarter a Eivissa, el 1977, va ser la torre de far més alta de les Illes Balears, amb una altura de focus lluminós de 35,3 metres sobre el terreny, i una escala de caragol de cent seixanta-cinc esglaons.
El novembre de 1957 va quedar muntada la nova llanterna aeromarítima. Més tard, el 1965, es va substituir l'antiga instal·lació opticolluminosa (última que quedava en servei encara amb gir lent mitjançant galets) per una altra de la casa Pintsch.
El 1974 es va retirar la instal·lació de petroli Chance per a muntar-ne una altra de gas amb una instal·lació automàtica procedent del far del cap de la Nau, la qual cosa va permetre, a partir de 1976, retirar el servei de manteniment amb residència al far. En 1995 s'incorporava un sistema d'il·luminació mitjançant energia solar fotovoltaica.

## Vegeu també

* Far d'Artrutx
* Far de Favàritx
* Far del Cap de Cavalleria
* Far de Punta Nati

## Referències

* ↑ http://www.apartamentosmenorca.org/actividades/los-faros-de-menorca/%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Far de la Banya

El Far de la Banya és un far de la Ràpita (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El far és situat a la Punta de la Banya -platja que sobresurt cap al sud i a 3 milles al sud-est de la boca del port dels Alfacs-. Té una alçada de 23,70 m i 3 m de diàmetre. Està a 30 cm sobre el nivell del mar. S'empraven panells fotovoltaics que donen uns 26 o 25 A i alimenten una bateria elèctrica d'acumuladors de 700 A·h de capacitat, que accionen un llum elèctric de 150 watt/4 V, que té un abast de 12 milles. La torre és de formigó i els senyals diürns d'identificació són unes ratlles gruixudes blanques i negres a tot el seu voltant. Els antics habitatges dels treballadors estan enrunats.
A aquest tipus de far se'ls en diu d'"ocultació", ja que està equilibrat el temps de llum visible i de l'amagada. Té un grup de 4 i 1 "ocultacions", amb un ritme total de 20 segons.

## Història

Els fars d'aquesta zona van ser projectats el 1860 per D. Lucio del Valle. El que hi havia abans tenia una alçada de 18,70 metres, amb una torre de ferro, una mica cònica, pintada de color groc amb llanterna poligonal i cúpula de coure.
El far va deixar de tenir personal al seu servei l'any 1943. El 1975 es va començar la construcció de l'actual torre, on es va mantenir el sistema lluminós i durant un temps van estar tots dos junts. L'any 1985, aquest far fou automatitzat.
L'òptica era de la casa Chance, construïda el 1861, de 12 milles d'abast, revestit amb fusta. Aquest primitiu far fou traslladat, els anys 80, al port de Tarragona a iniciativa del seu antic director, Joaquin Juan Dalac, com a únic supervivent dels famosos fars de ferro del Delta de l'Ebre.
L'any 2003 el far de la Banya va ser restaurat i adequat com a extensió del Museu del Port de Tarragona. A l'antic habitatge del torrer, un espai hexagonal de 52 m2, una exposició permanent, mostra diferents objectes relacionats amb el món dels senyals marítims. En l'actualitat està tancat temporalment. Arxivat 2015-07-12 a Wayback Machine.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Far de la Banya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ «Far de la Banya. Port de Tarragona». Arxivat de l'original el 12 de juliol 2015. [Consulta: 7 agost 2015].
* ↑ Vegeu l'article: Far de la Banya (Tarragona).

## Vegeu també

* Far del Fangar (Deltebre)

## Enllaços externs

* «Far de la Banya». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Filonides

Filonides és el nom dels següents personatges:
* Filonides, poeta atenenc de la vella comèdia
* Filonides de Catana, metge grec
* Filonides de Dirràquium, metge grec
# Mercedes Laguens García

Mercedes Laguens García (Tarassona, Saragossa, 1953) és una artista plàstica aragonesa que ha desenvolupat la seva obra a Mallorca des del 1978. Forma part del moviment Nova Plàstica Mallorquina.
Laguens és llicenciada en Belles Arts per la Universitat de Barcelona i des del 1978 viu i treballa a Palma. Fins al 1996 fou professora d'educació secundària en diferents instituts de Mallorca (IES Llucmajor de Llucmajor, IES Josep Sureda i Blanes de Palma). També fou professora associada de la Universitat de les Illes Balears. Les seves obres són presents en destacades col·leccions, com la del Museu Reina Sofía i la Caixa. La seva obra pictòrica fa un bucle que s'inicia el 1974 amb una abstracció personal que s'emmarca en una figuració lírica emparentada amb els primitius italians, Giorgio Morandi (1890–1964) i Balthus (1908–2001), per tornar novament a una abstracció sostinguda per un fort substrat conceptual. Ha realitzat nombroses incursions a l'escultura i l'obra gràfica, investigant en nous tractaments de la xilografia, fet que l'ha conduït a una pintura plena de referents i cites a tots els camps del saber i del fet de sentir que li interessen. Influïda per María Zambrano (1904–1991) i Juan Ramón Jiménez (1881–1958), Laguens escriu textos íntims que acompanyen la seva pintura.

## Referències

* ↑ «'Vestiduras del tiempo', de Mercedes Laguens, para abrir Aba Art Eivissa» (en castellà), 07-04-2010. [Consulta: 22 desembre 2021].
# Mercedes León García

Mercedes León García (Màlaga, 27 de maig de 1958) és una actriu i directora teatral espanyola. Es va titular en Art Dramàtic el 1982 per l'Escola Superior d'Art Dramàtic de Màlaga. Al llarg de la seva carrera professional ha treballat com a monitora de teatre en centres escolars de Màlaga i ha fundat i dirigit diversos grups teatrals.
Ha participat com a actriu en la pel·lícula La isla mínima, on va ser nominada al Goya a la millor actriu secundària i va guanyar el Premi Unión de Actores a la millor actriu de repartiment de cinema. També ha participat a la telenovel·la El secreto de Puente Viejo emesa per Antena 3.

## Filmografia

Sèries de televisió
| Any | Títol | Personatge | Episodis | Cadena |
| 2014 - 2015 | El secreto de Puente Viejo | Bernarda Jiménez Aldecoa | 164 episodis | Antena 3 |
| 2016 | Víctor Ros | Doña Rosario | 6 episodis | La 1 |
| 2016 | La que se avecina | Joaquina | 1 episodi | Telecinco |
| 2017 | Sé quién eres | Reyes | 3 episodis | Telecinco |
| 2017 | Perdoname, Señor | Sor Elisa | 6 episodis | Telecinco |
| 2020 | Veneno | María Jesús Rodríguez | TBA | Atresplayer Premium |

## Produccions teatrals

* A sangre
* Cinco cubiertos
* El perfil izquierdo de Ricardo
* El regalo
* El sabor de la yuca
* La noche no duerme
* Toque de queda
* Tres deseos

## Premis

* El 2006 va rebre la medalla d'or de l'Ateneu de Màlaga per la seva dedicació i divulgació del teatre.

## Referències

* ↑ Mercedes León al web de l'ESAEM
* ↑ La actriz Mercedes León visita Amurrio con 'La isla mínima', El Mundo, 25 de juliol de 2015
* ↑ La Unión de Actores entrega este lunes sus premios en el Teatro de la Latina, teñe,adrod-es
* ↑ "En cinco minutos de película el cine consigue lo que no has logrado en veinte años", La Opinión de Málaga, 9 de gener de 2015
# María Sorolla García

María Clotilde Sorolla García, més coneguda com a María Sorolla (València 13 d'abril de 1889 - 19 de juny de 1956), fou una pintora valenciana.

## Biografia

Filla gran de Joaquim Sorolla i Bastida i de Clotilde García del Castillo, va ser educada a la Institució Lliure d'Ensenyament, centre que fomentà sempre la creativitat en l'alumnat, i en el qual va rebre una educació molt diferent a la que rebien altres nenes de la seva època, que estudiaven en escoles religioses femenines. Des de molt jove va tenir la influència del seu pare i dels seus germans, Elena i Joaquim, que també pintaven.
Probablement animada pel seu pare, l'any 1916 va participar en l'Exposició de la Joventut valenciana, on també va prendre part la seva germana Elena.
L'any 1916 es va casar amb Francesc Pons Arnau, que també era pintor i deixeble de Sorolla, amb qui va tenir un fill, Francisco Pons-Sorolla, que seria arquitecte, urbanista i Director General d'Arquitectura.
L'any 1926 va exposar altre cop, i de nou amb la seva germana Elena, a la primera mostra d'art femení del prestigiós Lyceum Club de Madrid. Les germanes van rebre una bona crítica i van vendre algunes peces. apareix també entre els participants de l'Exposició Nacional de Belles Arts de Madrid del 1936, on va presentar una obra titulada Rosas.
La seva producció artística no és molt extensa, atès que mai va fer el pas cap a la professionalització. La seva germana Elena va ser una escultora destacada del moment i el seu germà Joaquim va ser el primer director del Museu Sorolla del 1932 fins al 1948.
Com bona part de la seva família, està enterrada al cementiri de València.

## Referències

* 1 2 3 «María Sorolla» (en castellà). Mery Varona. [Consulta: 27 març 2020].
* 1 2 3 «Helena Sorolla García. Escultora» (en castellà). Museo Sorolla, 01-06-2013. [Consulta: 27 març 2020].
* ↑ Catálogo oficial de la Exposición Nacional de Bellas Artes de 1936 (en castellà). Madrid: Blass, 1936, p. 19.
* ↑ «Diccionari biogràfic de dones». Xarxa Vives d'Universitats, Generalitat de Catalunya i Consell de Mallorca. Arxivat de l'original el 2020-01-26. [Consulta: 27 març 2020].
# Dasyatis maculata

Dasyatis maculata és una espècie de peix de la família dels dasiàtids i de l'ordre dels myliobatiformes.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. (i-iv) 3-69 (70 blank), Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 (106 blank)). Caratteri. (italià)
* ↑ BioLib (anglès)
# Gnathopogon strigatus

Gnathopogon strigatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest de Corea.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Nóvikov, N. P.; Sokolovski, A. S.; Sokolóvskaia, T. G.; Iàkovlev, I. M., 2002. The fishes of Primorye. Vladivostok, Far Eastern State Tech. Fish. Univ., 552 p.

## Bibliografia

* Bogutskaya, N.G. i A.M. Naseka, 1996. Cyclostomata and fishes of Khanka Lake drainage area (Amur river basin). An annotated check-list with comments on taxonomy and zoogeography of the region. Zool. Inst. Russ. Acad. Sci. :89 p.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Premi Pau Vila

El Premi Pau Vila fou creat amb la intencionalitat d'honorar la memòria del Dr. Pau Vila que se havia significat pel seu interès a descobrir el medi geogràfic. L'objectiu del Premi és el reconeixement i l'estimulació de les escoles, professorat i alumnat en la descoberta i respecte de l'entorn natural proper. Inicialment les convocatòries eren anuals però des de fa uns anys han estat bianuals per afavorir la presentació de treballs més elaborats i experimentats.

## Enllaços externs

* Web dels Premis
# Codex Coislinianus

El Codex Coislinianus (Gregory-Aland no. H$^p$/015), α 1022 (von Soden), és un manuscrit uncial del segle vi del Nou Testament. Està escrit en grec, sobre pergamí, amb lletres uncials, i es conserva a la Bibliothèque nationale de France (Suppl. Gr. 1074, and Coislin 202) a París i Gran Lavra a Atos.
El còdex conté 41 fulles de pergamí (30 x 25 cm) i conté els Epístoles Paulines. El text està escrit en una sola columna per pàgina, i 16 línies per columna.

## Referències

* 1 2 Kurt Aland und Barbara Aland, Der Text des Neuen Testaments. Einführung in die wissenschaftlichen Ausgaben sowie in Theorie und Praxis der modernen Textkritik, Deutsche Bibelgesellschaft, Stuttgart 1981, p. 119, 122. ISBN 3-438-06011-6.

## Vegeu també

* Codex Boernerianus
* Codex Augiensis
* Codex Freerianus

## Bibliografia

* Griesbach, J. J., Symbolae criticae ad supplendas et corrigendas variarum N. T. lectionum collectiones (Halle, 1793), pp. 85–87.
* Muralt, Eduard de. Catalogue des manuscrits grecs de la Bibliothèque impériale publique, 1869, p. 8–9.
* Metzger, Bruce M.; Ehrman, Bart D. The Text of the New Testament: Its Transmission, Corruption and Restoration. 4. Nova York – Oxford: Oxford University Press, 2005, p. 76. ISBN 978-0-19-516122-9.

## Enllaços externs

* Codex Coislinianus H$^p$ (015) — al Encyclopedia of Textual Criticism, edited by Rich Elliott of Simon Greenleaf University.