OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La pell dura

La pell dura (títol original en francès: L'Argent de poche) és una pel·lícula de França dirigida per François Truffaut, estrenada el 1976. Ha estat doblada al català.

## Argument

La pel·lícula posa en escena nens a l'escola, en la seva vida diària a Thiers, així com en colònies de vacances.
També veiem la vida dels nens a l'escola al final del curs escolar. La majoria dels nens viuen una vida serena mostrada per la batuta característica de Truffaut, barrejant petits esdeveniments, maldecaps i penes, i sobretot pels nens, aprenentatge de la relació amb els altres, sota la mirada dels adultes. Diverses escenes tenen lloc en un cinema, durant la difusió d'actualitats. Un d' ells viu l'horror diari. Al final de la pel·lícula, aquest nen, Julien, és salvat de la seva mare i de la seva àvia maltractadores. És l'ocasió per l'ensenyant d'evocar el seu compromís amb els alumnes abans de marxar de vacances. Ha escollit ensenyar perquè ell també ha viscut una infantesa difícil. L'arribada de l'estiu i de la colònia de vacances serà l'ocasió dels primeres amors de Patrick, com una cloenda en forma d'esperança.

## Repartiment

* Philippe Goldmann: Julien
* Bruno Staab: Bruno
* Georges Desmouceaux: Patrick
* Laurent Devlaeminck: Laurent
* Nicole Félix: la mare de Grégory
* Chantal Mercier: Chantal Petit, Professora
* Jean-François Stévenin: Jean-François Richet, Professor
* Virginie Thévenet: Lydie Richet
* Tania Torrens: Nadine Riffle, la perruquera
* Marcel Berbert: El director d'escola
* René Barnérias: Monsieur Desmouceaux, pare de Patrick
* Sylvie Gresel: Sylvie
* Katy Carayon: la mare de Sylvie
* Jean-Marie Carayon: el pare de Sylvie, inspector de policia
* Annie Chevaldonné: la infermera
* Francis Devlaeminck: Monsieur Riffle, pare de Laurent
* Michel Dissart: Monsieur Lomay, agent de policia
* Michele Heyraud: Madame Deluca
* Paul Heyraud: Monsieur Deluca
* Jeanne Lobre: l'àvia de Julien
* Vincent Touly: el conserge
* Pascale Bruchon: Martine
* Éva Truffaut
* Claudio De Luca: Mathieu
* Franck De Luca: Franck

## Nominacions

* Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera

## Al voltant de la pel·lícula

* François Truffaut apareix en un "cameo" en els pre-crèdits, com ho feia un dels seus mestres, Alfred Hitchcock

## Referències

* ↑ esadir.cat. La pell dura. esadir.cat.
* ↑ «L'argent de poche». The New York Times.
# El niño de la luna

El niño de la luna és una pel·lícula espanyola que barreja el drama amb el gènere fantàstic, dirigida i protagonitzada per Agustí Villaronga en 1989.

## Sinopsi

Des de temps remots, a l'Àfrica Negra, una tribu espera l'arribada del seu Déu, encarnat en un nen blanc, el Fill de la Lluna.
David, un nen orfe que viu a l'Europa de guerres, coneix una profecia que parla sobre l'espera d'una tribu africana de l'arribada del seu Déu encarnat en un nen blanc fill de la lluna. En la seva ment creu la idea que aquest nen és ell mateix i ha de complir la seva destinació. Una organització científica adopta a David fins que ell descobreix que l'organització pretén canalitzar l'energia lunar en un nounat, el qual David veu com un usurpador. Dues dones seran les que l'ajudaran a complir la seva destinació. L'amor, l'aventura, el sobrenatural, fins i tot la mort entraran a formar part de la vida del nen.

## Repartiment

* Maribel Martín - Victoria
* Lisa Gerrard - Georgina
* Enrique Saldaña - David
* Lucia Bosé - Directora
* David Sust - Edgar
* Mary Carrillo - Anciana carbonera
* Günter Meisner - Avi militar
* Heidi Ben Amar - Mid-e-mid
* Lydia Azzopardi - Àvia mora
* Jack Birkett - Invàlid
* Lluís Homar - Home 1 cabanya
* Albert Dueso - Home 2 cabanya
* Joaquim Cardona - Director Orfenat
* Lydia Zimmermann - Cuidadora Centre

## Palmarès cinematogràfic

IV Premis Goya
| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor director | Agustí Villaronga | Candidat |
| Millor direcció artística | Francesc Candini i Puig | Candidat |
| Millor direcció de producció | Adolfo Cora Chihab Gharbi Francisco Villar Jaime Fernández-Cid Selma Beccar | Candidat |
| Millor vestuari | Isidre Prunés Montse Amenós i García | Guanyadors |
| Millor direcció de fotografia | Jaume Peracaula i Roura | Candidat |
| Millor maquillatge i perruqueria | José Antonio Sánchez Paquita Núñez | Guanyadors |
| Millor muntatge | Raúl Román | Candidat |
| Millor pel·lícula | | Candidata |
| Millors efectes especials | Ángel Alonso Basilio Cortijo Emilio Ruiz del Río Reyes Abades | Candidats |
| Millor guió original | Agustí Villaronga | Guanyador |

### Premis Sant Jordi de Cinematografia

| Categoria | Resultat |
| Millor pel·lícula | Guanyadora |

### Fotogramas de Plata

| Premio | Categoria | Resultat |
| 1989 | Millor pel·lícula espanyola | Guanyadora |
42è Festival Internacional de Cinema de Canes
| Premio | Categoria | Resultat |
| Festival de Canes | Palma d'Or | Candidata |

## Referències

* ↑ La española 'El niño de la Luna' inicia la competición, El País, 13 de maig de 1989
* ↑ El niño de la luna a Fotogramas
* ↑ «Premios Goya 1990» (en castellà). ABC. [Consulta: 21 agost 2017].
* 1 2 3 Pedraza, Pilar. Agustí Villaronga (en castellà), 2007, p. 101. ISBN 9788446025146.

## Enllaços externs

* El niño de la luna a Historia de nuestro cine, rtve.es
# Dolgoi

Dolgoi (en aleuta Anganax̂six̂) és la més gran de les illes Pavlof, petit arxipèlag situat a la costa sud-oest de la península d'Alaska, a l'estat d'Alaska, Estats Units. Té una superfície de 107,4km² i, com la resta del grup, està deshabitada. Totes les illes Pavlof formen part de l'Aleutians East Borough.

## Referències

* ↑ «Islands by land area: United Nations Environment Programme». Arxivat de l'original el 2015-12-01. [Consulta: 7 juliol 2008].
* ↑ «Geographic Names Information System». [Consulta: 12 abril 2024].
# Top (Unix)

En la majoria de sistemes operatius Unix-like, l'ordre top mostra una llista dels processos que s'executen en temps real. A diferència d'ordres com ps, la llista s'actualitza regularment i per defecte es mostren ordenats per ordre descendent del percentatge d'ús de la CPU, i així es pot veure els processos que més CPU consumeixen (top consumer processes).
L'ordre mostra la quantitat de CPU i de memòria que utilitzen, així com altres informacions referents als processos en execució. Algunes versions de la comanda top permeten configurar els resultats mostrats per l'ordre (per exemple canviar l'ordre de les columnes, l'ordenació, etc.).
L'ordre top és molt útil per als administradors de sistemes perquè permet localitzar els processos que consumeixen més recursos en un moment determinat.

## Història

L'ordre top està inspirada per la comanda monitor process/tocpu dels sistemes operatius OpenVMS. William LeFebvre va escriure la primera implementació de la comanda top l'abril de 1984 per al sistema operatiu BSD 4.1 quan era estudiant de la Rice University. La comanda va ser alliberada com a projecte de programari lliure sota la llicència BSD, i es pot utilitzar en múltiples sistemes operatius propietaris basats en UNIX i BSD.
L'orde top ha estat tornada a implementar diverses vegades per a diferents sistemes operatius i diferents llicències. Al sistema operatiu IBM AIX una versió avançada de top va ser introduïda en la versió AIX 4.3 al 1999, anomenada topas.
La primera versió de top per a GNU/Linux va ser escrita per Roger Binns; la versió més recent de James C. Warner vé amb el paquet procps, tal com podem veure en la següent seqüència de comandes per a sistemes Debian:

## Vegeu també

* ordre ps
* ordre pstree
* Watch

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del projecte procps (anglès)
* man page per a Linux (anglès)
* home page Arxivat 2004-03-24 a Wayback Machine. and man page Arxivat 2008-04-15 a Wayback Machine. per a BSD (anglès)
* Manual de l'ordre top Arxivat 2008-05-31 a Wayback Machine.
Viccionari
# Cantó de Saint-Jean-de-Losne

El cantó de Saint-Jean-de-Losne és un cantó francès del departament de Costa d'Or, situat al districte de Beaune. Té 17 municipis i el cap és Saint-Jean-de-Losne.

## Municipis

* Aubigny-en-Plaine
* Brazey-en-Plaine
* Charrey-sur-Saône
* Échenon
* Esbarres
* Franxault
* Laperrière-sur-Saône
* Losne
* Magny-lès-Aubigny
* Montagny-lès-Seurre
* Montot
* Saint-Jean-de-Losne
* Saint-Seine-en-Bache
* Saint-Symphorien-sur-Saône
* Saint-Usage
* Samerey
* Trouhans

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1979 | Paul Gourier | SFIO, després PS |
| 1979-2004 | Daniel Freitag | PS |
| 2004- | Roger Ganée | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 8.797 | 9.172 | 9.578 | 10.276 | 10.539 | 10.393 | 11.388 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Campionat del món d'escacs de 1993 (clàssic)

El Campionat del món d'escacs clàssic de 1993 (o també Campionat del món de la PCA de 1993), va enfrontar el Campió del món regnant, Garri Kaspàrov i l'aspirant Nigel Short a Londres, entre setembre i octubre de 1993. Kaspàrov fou el guanyador.

## Context

Nigel Short fou el vencedor dels matxs del cicle de candidats de la FIDE. El 1993, el president de la FIDE va anunciar de forma unilateral que el matx pel títol se celebrarà a Manchester, sense haver negociat amb els jugadors, tal com exigien les regles de la FIDE. Com a resposta, en Short i en Kaspàrov varen fundar la Professional Chess Association i varen organitzar el seu propi matx pel Campionat del món, dit de la PCA, i després, clàssic, creant un cisma en el títol de Campió del món que va durar fins al 2006.
La FIDE no va reconèixer la validesa d'aquest maix, i va considerar que els dos jugadors estaven exclosos del cicle pel Campionat del món, i va organitzar un matx entre Jan Timman i Anatoli Kàrpov pel títol.

## Matx final del Campionat de la PCA

El matx final Kaspàrov – Short fou al millor de 24 partides, jugat a Londres entre setembre i octubre de 1993.
    Jugador1234567891011121314151617181920Total Garri Kaspàrov 2815 (-87) 1 ½ 1 1 ½ ½ 1 ½ 1 ½ ½ ½ ½ ½ 1 0 ½ ½ ½ ½ 12½ Nigel Short 2665 (+63) 0 ½ 0 0 ½ ½ 0 ½ 0 ½ ½ ½ ½ ½ 0 1 ½ ½ ½ ½ 7½

## Partides destacades

* Short-Kaspàrov 4a partida, 0-1
* Short-Kaspàrov 8a partida, ½-½
* Short-Kaspàrov 16a partida, 1-0

## Referències

* ↑ 1993 Kasparov - Short PCA Title Match, Mark Weeks' Chess Pages

## Enllaços externs

* 1993 Kaspàrov - Short PCA Title Match, mark-weeks.com (anglès)
* Kaspàrov - Short 1993, chessgames.com (anglès)
# Inés Martín Rodrigo

Inés Martín Rodrigo (Madrid, 1983) és una periodista madrilenya, Llicenciada en Periodisme per la Universitat Complutense de Madrid, és redactora de cultura del diari ABC. El 2016 va publicar la novel·la «Azules són las horas» (Espasa) i el 2020 el llibre «Una habitación compartida» (2020), on entrevista diferents escriptores com Ida Vitale, Zadie Smith, Elena Poniatowska i Margaret Atwood. El 2022 va guanyar el premi Nadal de novel·la amb «Las formas del querer».

## Referències

* ↑ «Inés Martín Rodrigo gana el premio Nadal con la novela ‘Las formas del querer’» (en castellà). La Vanguardia, 06-01-2022. [Consulta: 6 gener 2022].
* ↑ 324cat. «Dos periodistes guanyen els premis Pla i Nadal: Toni Cruanyes i Inés Martín Rodrigo», 06-01-2022. [Consulta: 6 gener 2022].
* ↑ Segura Albert, Luisa. «Inés Martín Rodrigo: 'Un buen periodista ha de ser humilde'» (en castellà). Radio5 - El café lo hago yo. Rtve, 21-01-2021. [Consulta: 6 gener 2022].
* ↑ Geli, Carles. «Inés Martín Rodrigo y Toni Cruanyes se imponen en los premios Nadal y Pla» (en castellà). El País, 06-01-2022. [Consulta: 6 gener 2022].
# Isòtops del bor

La massa atòmica estàndard del bor és: 10.811(7) u

## Taula

| símbol del núclid | Z(p) | N(n) | massa isotòpica (u) | període de semidesintegració | Espín nuclear | composició isotòpica representativa (fracció molar) | rang de variació natural (fracció molar) |
| energia d'excitació |||
| ⁶B | 5 | 1 | 6.04681(75)# | | |
| $^7$B | 5 | 2 | 7.02992(8) | 350(50)E-24 s [1.4(2) MeV] | (3/2-) | | |
| $^8$B | 5 | 3 | 8.0246072(11) | 770(3) ms | 2+ | | |
| ⁹B | 5 | 4 | 9.0133288(11) | 800(300)E-21 s [0.54(21) keV] | 3/2- | | |
| ¹⁰B | 5 | 5 | 10.0129370(4) | ESTABLE | 3+ | 0.199(7) | 0.18929-0.20386 |
| $^{11}$B | 5 | 6 | 11.0093054(4) | ESTABLE | 3/2- | 0.801(7) | 0.79614-0.81071 |
| $^{12}$B | 5 | 7 | 12.0143521(15) | 20.20(2) ms | 1+ | | |
| $^{13}$B | 5 | 8 | 13.0177802(12) | 17.33(17) ms | 3/2- | | |
| ¹⁴B | 5 | 9 | 14.025404(23) | 12.5(5) ms | 2- | | |
| $^{15}$B | 5 | 10 | 15.031103(24) | 9.87(7) ms | 3/2- | | |
| ¹⁶B | 5 | 11 | 16.03981(6) | <190E-12 s [<0.1 MeV] | 0- | | |
| $^{17}$B | 5 | 12 | 17.04699(18) | 5.08(5) ms | (3/2-) | | |
| $^{18}$B | 5 | 13 | 18.05617(86)# | <26 ns | (4-)# | | |
| $^{19}$B | 5 | 14 | 19.06373(43)# | 2.92(13) ms | (3/2-)# | | |

### Notes

* La precisió de les abundàncies dels isòtops i de la massa atòmica està limitada a través de variacions. Els rangs donats haurien de ser aplicables a qualsevol material terrestre.
* Els materials disponibles comercialment poden estar subjectes a fraccionament isotòpic inadvertit. Poden produir-se desviacions substancials de la massa i la composició donada.
* Els valors marcats amb # no procedeixen totalment de dades experimentals, però almenys una part són sistemàtiques.. Els espins amb assignacions febles estan entre parèntesis.
* Les incerteses es donen entre parèntesis després dels últims dígits corresponents. Els valors de les incerteses denota una desviació de l'estàndard, excepte en la composició isotòpica i la massa atòmica de la IUPAC que usen incerteses expandides.

## Referències

* Masses isotòpiques de Ame2003 Atomic Mass Evaluation Arxivat 2008-09-23 a Wayback Machine. by G. Audi, A.H. Wapstra, C. Thibault, J. Blachot and O. Bersillon in Nuclear Physics A729 (2003).
* Les composicions i les masses atòmiques estàndard de Atomic weights of the elements. Review 2000 (IUPAC Technical Report). Pure Appl. Chem. Vol. 75, No. 6, pp. 683-800, (2003) and Atomic Weights Revised (2005) Arxivat 2008-03-05 a Wayback Machine..
* Dades sobre període de semidesintegració, espín i isòmers provenen de les següents fonts.
** Audi, Bersillon, Blachot, Wapstra. The Nubase2003 evaluation of nuclear and decay properties, Nuc. Phys. A 729, pp. 3-128 (2003).
** National Nuclear Data Center, Brookhaven National Laboratory. Information extracted from the NuDat 2.1 database (retrieved Sept. 2005).
** David R. Lide (ed.), Norman E. Holden in CRC Handbook of Chemistry and Physics, 85th Edition, online version. CRC Press. Boca Raton, Florida (2005). Section 11, Table of the Isotopes.
Index de pàgines d'isòtops · Taula de núclids :
| Isòtop més lleuger | Isòtop actual | Isòtop més pesant |
| Isòtops de beril·li | Isòtops de bor | Isòtops de carboni |
# Bogutxar

Bogutxar - Богучар (rus) - és una ciutat de l'óblast de Vorónej, a Rússia.

## Fills il·lustres

* Mark Hambourg (1879-1960) pianista i compositor d'origen jueu.
# Jacana de Madagascar

La jacana de Madagascar (Actophilornis albinucha) és una espècie d'ocell de la família dels jacànids (Jacanidae) endèmic dels llacs i pantans amb vegetació flotant de Madagascar. En diverses llengües rep el nom de "jacana de Madagascar" (Francès: Jacana malgache. Anglès: Madagascar Jacana).
# Boophis rappiodes

Boophis rappiodes és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Boophis rappiodes. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Boophis septentrionalis

Boophis septentrionalis és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Boophis septentrionalis. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Boophis sibilans

Boophis sibilans és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Boophis sibilans. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Els Esbarjos

Els Esbarjos és un edifici de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat construït expressament per a equipament escolar i actualment destinat a oficines privades i habitatge.
L'immoble és de planta rectangular i compon de planta baixa i una planta pis amb coberta a quatre vessants. Té un porxo lateral a la planta baixa i terrat superior. A la plant baixa hi ha un porxo lateral de coberta plana i també un cos de serveis que sobresurt de la planta rectangular. Trobem una escala exterior que dona accés a la planta pis. Dins del recinte hi ha una capella d'una sola nau amb coberta a dues vessant, absis semicircular amb coberta de quart d'esfera i campanar de cadireta d'una arcada.
Les parets de càrrega són de totxo. Els forjats són de bigues de ferro i revoltó de rajola. L'escala és a la catalana. La capella és de paredat comú, amb bigues i llates de fusta.
La façana presenta un sòcol de pedra, paraments llisos i utilitza el maó vist als emmarcaments de les obertures amb llinda. Al porxo hi ha arcades de mig punt, barana i matxons pinacles de terrat.
La capella és amb portalada de mig punt i escut de pedra, ull de bou i ràfec de maó i campanar de cadireta del mateix material formant l'obertura esglaonada coronada amb creu.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Els Esbarjos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 març 2019].
# Dolgui Most

Dolgui Most (en rus: Долгий Мост) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 2.254 habitants. Pertany al districte municipal d'Àban.

## Referències

* ↑ «Историческая справка | Официальный сайт муниципальное образование Абанский район». Arxivat de l'original el 2021-01-18. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ Большая Советская Энциклопедия. Гл. ред. А. М. Прохоров, 3-е изд. Т. 1. А — Ангоб. 1969. 608 стр., илл.; 47 л. илл. и карт, 1 отд. л. табл.
* ↑ «История основания Абанского района Красноярского края. Архитектура Красноярского края. Памятники Архитектуры». Arxivat de l'[www.naov.ru/?abanskii_raion original] el 2013-04-17.
# Juan Mari Lekuona

Juan Mari Lekuona Berasategi (Oiartzun, Guipúscoa, 1927 - Sant Sebastià, 5 de desembre de 2005) va ser un poeta basc en euskera i estudiós de la literatura oral en aquesta llengua. Nebot de Manuel de Lekuona, president de l'Acadèmia de la Llengua Basca. El 1953 va ser ordenat sacerdot. Després d'una estada a Roma, on va presentar la seva tesi, va ser nomenat coadjutor a Añorga, prop de Sant Sebastià. En aquells dies va llegir Gabriel Aresti, el que va orientar la seva labor poètica cap al compromís social. En aquesta línia està el seu primer llibre, Mindura gaur. Posteriorment abandonaria la poesia social, encaminant la seva obra lírica per altres rumbs, com a Muga Beroak (Límits Càlids, 1973). Tenen una gran rellevància els seus estudis sobre el bersolarisme. Va ingressar en l'Acadèmia de la Llengua Basca com acadèmic de nombre el 1988. Va obtenir diversos premis per la seva carrera literària, entre els quals destaquen dos Premis Euskadi de Literatura, el 1979 i 1990.

## Enllaços externs

* Lekuona en El Poder de la Palabra
* Biografia de Lekuona (en basc) Arxivat 2010-07-17 a Wayback Machine.
# Gai Octavi (pretor 61 aC)

Gai Octavi (en llatí Caius Octavius) va ser un cavaller romà, fill de Gai Octavi i pare de l'emperador August i d'Octàvia Menor. Formava part de la gens Octàvia, una antiga família d'origen plebeu.
Els enemics d'August l'acusaven de ser un usurer i d'haver actuat al Camp de Mart durant els comicis com a agent per subornar els votants, però segurament aquestes notícies són falses. Els diners i les possessions que li va deixar el seu pare li van permetre aspirar sense dificultats a diferents magistratures.
Va ser dues vegades tribú militar, també qüestor, edil plebeu junt amb Gai Tornai, i finalment judex quaestionum i pretor. Els càrrecs que va ocupar abans de ser pretor es coneixen només per una inscripció, sense tenir-ne detalls. Només es diu que les va ocupar amb gran habilitat, integritat i rectitud. Vel·lei Patercul diu que era una persona molt responsable i en la que es podia confiar, cosa que li va valdre el poder-se casar amb Àtia, la filla de Júlia, germana de Juli Cèsar. Durant l'any 61 aC va ser pretor, càrrec que va exercir a satisfacció de tothom, i fins i tot Ciceró el recomanava com a model al seu germà Quint Tul·li. L'any 60 aC va ser propretor a Macedònia amb títol de procònsol i anant a la província, va derrotar un grup d'esclaus revoltats escindits de l'exèrcit d'Espàrtac i que havien estat reclutats per Catilina, al districte de Thurine. Va administrar la seva província amb integritat i energia. Va derrotar els bessis i altres tribus tràcies i va rebre de les tropes el títol d'imperator.
L'any 59 aC va tornar a Itàlia i esperava ser elegit pel consolat, però va morir a principis del 58 aC a Nola (Campània). Molts autors indiquen que va morir a la mateixa habitació en què moriria anys després el seu fill August.
Octavi es va casar dues vegades: primer amb Ancària, de la que se sap el seu nom i poca cosa més i amb qui va tenir una filla (Octàvia Major), i després amb Àtia amb qui va tenir un fill (Octavi August) i una filla (Octàvia Menor).

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Londres: John Murray, 1876, p. 9.
# Can Mai

Can Mai és una obra de Fornells de la Selva (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil de petites dimensions cobert amb teulada a dues vessants i desaigua a la façana lateral. No hi ha elements destacables si bé caldria considerar-se una restauració posterior de les seves façanes actualment pintades de blanc. Les cantonades són de pedra treballada i en la façana principal s'ho troba un rellotge de sol. A la part lateral hi ha adossada una cabana.

## Referències

* 1 2 3 «Can Mai». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 novembre 2016].
# Nucli de Masricart

El Nucli de Masricart és un centre històric de la Canonja (Tarragonès) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El conjunt de Masricart era comprès entre el territori de la Canonja i la Pineda. Del seu origen en parlen les moltes inscripcions i làpides que s'han anat trobant en el seu territori. Segurament en època romana hagués estat una de les nombroses viles que envoltaven la ciutat romana de Tàrraco. Cal destacar l'existència del castell i que la façana de l'actual església és una torre de defensa, fet que indica que es va fortificar. Durant la guerra del francès Masricard quedà molt malmès i, a partir de 1848, es fusionà amb la Canonja.

## Referències

* ↑ «Nucli de Masricart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].