OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Euskotren

Euskotren és la marca comercial de Eusko Trenbideak - Ferrocarriles Vascos, SA, societat pública del Govern Basc creada el 1982, la qual explota algunes línies de ferrocarril situades dins del territori de la Comunitat Autònoma del País Basc, d'acord amb les competències recollides a l'Estatut d'Autonomia de 1979.
També fou la propietària de l'antiga línia de Bilbao-Plentzia, abans explotada per FTS (Ferrocarrils i Transports suburbans de Bilbao), part de l'actual Línia 1 del Metro de Bilbao, des de 1995. Euskotren explota diverses línies d'autobús, així com el Euskotran, o tramvia de Bilbao.
Des de 2006, Euskotren és la marca operadora de l'administrador ferroviari de la xarxa d'infraestructures dels ferrocarrils bascos, un ens públic de dret privat, segons la llei del Parlament basc 6/2004, de 21 de maig de 2006.
A Biscaia ofereix serveix coordinats amb el Consorcio de Transportes de Bilbao, mentre que a Guipúscoa ho fa amb Lurraldebus.

## Línies operades per Euskotren

| Línia | Origen - Destinació | Nom | Longitud (km) | Estacions |
| | Bilbo-Matiko - Donostia-Amara | Bilbao-Sant Sebastià | 108,670 km | 42 |
| | Matiko - Traña | Duranguesat | 108,670 km | 17 |
| | Ermua - Eibar - Azitain | Tramvia Ermua - Eibar - Elgoibar | 108,670 km | 9 |
| | Zumaia - Amara | Costa | 108,670 km | 9 |
| | Lasarte-Oria - Hendaia | Topo / Metro de Sant Sebastià | 28,370 km | 20 |
| | Amara - Altza | Topo / Metro de Sant Sebastià | 28,370 km | 6 |
| | Kukullaga - Lezama | Txorierri | 13,170 km | 16 |
| | Atxuri - Bermeo | Urdaibai | 29,194 km | 21 |
| | Lasao - Azpeitia | Tren de vapor (Museu Basc del Ferrocarril) | 4,888 km | 2 |
| | Escontrilla - Larreineta | Funicular de Larreineta | 1,198 km | 2 |
| | Lutxana - Sondika | Lanzadera | - | 3 |
| | Kukullaga - Matiko | Línia 3 delMetro de Bilbao | 5,885 km | 7 |
| | Matiko - Aireportua | Prolongament Línia 3 a l'Aeroport de Bilbao | 6,576 km | 4 |
| TOTAL | TOTAL | | 241,184 km | 86 |

## Línies d'autobús

* Urola Kosta
** Zumaia - Hospital de Zumarraga
** Azkoitia - Tolosa
** Azkoitia - Zarautz
** Zumaia - Zarautz - Donostia/San Sebastián
** Orio - Aia
** Deba - Itziar
* Bajo Deba
** Mallabia - Ondarroa - Deba (Itziar)
** Azpeitia - Ermua
** Soraluze - Hospital de Mendaro
** Eibar - Elgeta
** Azitain - Amaña (Udalbus de Eibar)
** Eibar - Arrate
** Eibar - Elgoibar Express

## Enllaços externs

* www.euskotren.es
* Tots els horaris d'Euskotren Arxivat 2008-05-18 a Wayback Machine.
* Euskal Trenbide Sarea
# Decrespignyita-(Y)

La decrespignyita-(Y) és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom en honor de Robert James Champion de Crespigny (1950-), cap de la Normandy Mining Ltd. i del Museu d'Austràlia Meridional, per les seves contribucions a l'educació australiana.

## Característiques

La decrespignyita-(Y) és un carbonat de fórmula química Cu(Y,REE)₄(CO₃)₄(OH)₅Cl·2H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de crostes de color blau, revestint i farcint fines fissures. Les crostes i els agregats esferulítics es componen de petits cristalls pseudohexagonals, rars, sent les plaquetes sovint corbes. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la decrespignyita-(Y) pertany a «05.CC - Carbonats sense anions addicionals, amb H₂O, amb elements de terres rares (REE)» juntament amb els següents minerals: donnayita-(Y), ewaldita, mckelveyita-(Y), weloganita, tengerita-(Y), kimuraïta-(Y), lokkaïta-(Y), shomiokita-(Y), calkinsita-(Ce), lantanita-(Ce), lantanita-(La), lantanita-(Nd), adamsita-(Y), galgenbergita-(Ce).

## Formació i jaciments

És un mineral secundari poc freqüent a la zona oxidada d'un dipòsit de coure, a prop de sediments de terres rares. Sol trobar-se associada a altres minerals com: caysichita-(Y), donnayita-(Y), kamphaugita-(Y), malaquita, nontronita, calcita, guix i limonita. Va ser descoberta a la mina de coure de Paratoo, a Yunta, a la província d'Olary (Austràlia Meridional, Austràlia), l'únic indret on se n'ha trobat.

## Referències

* ↑ «Decrespignyite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 maig 2016].
* ↑ «Decrespignyite-(Y)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 12 maig 2016].
# Gianni Sartori

Gianni Sartori (Pozzoleone, província de Vicenza, 2 de desembre de 1946) va ser un ciclista italià, que va córrer com amateur. Es dedicà principalment al ciclisme en pista, on va guanyar dues medalles, una d'elles d'or, als Campionats del món en Quilòmetre contrarellotge.

## Palmarès

* 1969
** Campió del món en Quilòmetre contrarellotge
* 1972
** 1r a la La Popolarissima

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Kilrush

Kilrush (en irlandès Cill Rois o "església del bosc") és una ciutat d'Irlanda, al comtat de Clare, a la província de Munster. Es troba a la costa vora la desembocadura del riu Shannon. És considerada patrimoni històric d'Irlanda.
El 2013 va acollir les commemoracions per la Gran Fam Irlandesa,. ja que fou molt sentida ací. Posteriorment unes 20.000 persones patiren eviccions de la terra de part dels Vandeleur. Al poble hi ha una gaelscoil anomenada Gaelscoil Ui Choimin.

## Personatges il·lustres

* Colm de Bhailís, escriptor en gaèlic

## Agermanaments

* Plouzané (Plouzane)

## Referències

* ↑ «Hopes for economic boost from Famine Commemoration». Arxivat de l'original el 2014-04-07. [Consulta: 19 abril 2013].

## Enllaços externs

* Kilrush.ie
* Shannon Dolphin and Wildlife Foundation Arxivat 2007-08-26 a Wayback Machine.
* Kilrush and District Historical Society
# Resolució 115 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 115 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 20 de juny de 1956 després d'examinar l'aplicació del Regne del Marroc per a ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea general que el Marroc fos admès.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 100 a la 200 (1953 - 1965)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Cadi

* Per a altres significats, vegeu «Cadi (desambiguació)».
Un cadi (de l'àrab قاض, qāḍ$^{in}$) és, en el món musulmà, un jutge que aplica la xaria, la llei religiosa islàmica; en conseqüència els cadis tenen jurisdicció sobre aquells temes legals que afecten la xaria i exerceixen funcions civils, judicials i religioses. En aquest sentit, el cadi és un jutge de pau i un notari que regula certs actes de la vida quotidiana: casaments, divorcis, repudis, successions, herències, etc. El cadi rep aquest nom perquè té el poder de jurisdicció o qada. Cadi es troba a l'origen del mot «alcalde» (القاضي, al-qāḍī).

## Referències

* ↑ B. Hallaq, Wael. An Introduction to Islamic law. Oxford University Press, 2009, p. 175–6. ISBN 9780521678735.

### Bibliografia

* Bekir Kemal Ataman, "Ottoman Kadi Registers as a Source of Social History". Unpublished M.A. Thesis. University of London, University College London, School of Library, Archive and Information Studies. 1987.
* Dalgleish, David «Pre-Colonial Criminal Justice In West Africa: Eurocentric Thought Versus Africentric Evidence.». African Journal of Criminology and Justice Studies, 1, 1, 01-04-2005 [Consulta: 26 juny 2011].
* Imamuddin, S. M.. Muslim Spain 711-1492 A.D.: a sociological study. BRILL, 1981. ISBN 90-04-06131-2.
* Lady Lugard, Flora Louisa Shaw. «Songhay Under Askia the Great». A: A tropical dependency: an outline of the ancient history of the western Sudan with an account of the modern settlement of northern Nigeria / [Flora S. Lugard]. Black Classic Press, 1997. ISBN 0-933121-92-X.
* «Qadi». LookLex Encyclopedia. Arxivat de l'original el 2011-05-24. [Consulta: 26 juny 2011].
* Malcolm, Noel. Bosnia: A Short History. Macmillan, 1994, p. 50. ISBN 0-330-41244-2.
* O'Callaghan, Joseph F. A History of Medieval Spain. Ithaca: Cornell University Press, 1975. ISBN 0-8014-0880-6.
* Özhan Öztürk (2005). Karadeniz (Black Sea): Ansiklopedik Sözlük. 2 Cilt. Heyamola Yayıncılık. İstanbul. ISBN 975-6121-00-9
* «Mayotte». WorldStatesmen. [Consulta: 26 juny 2011].
* Qureshi, Dr. Ishtiaq Husain. The Administration of the Sultanate of Delhi. Pakistan Historical Society, 1942, p. 313.

## Vegeu també

* Kemal Paşazade
* Kadiluk
# Frank Miller (violoncel·lista)

Frank Miller (5 de març, 1912 - Skokie, Illinois, 6 de gener, 1986) va ser un violoncel·lista principal i director musical, la carrera professional del qual va durar més de mig segle.
Miller va estudiar al Curtis Institute of Music, amb Felix Salmond, i als 18 anys es va unir a l'Orquestra de Filadèlfia. Les seves estades més llargues van ser violoncel·lista principal de l'Orquestra Simfònica de la NBC i de l'Orquestra Simfònica de Chicago, i director de l'Orquestra Simfònica d'Evanston. Un segment de 1950 de Miller tocant el violoncel a "The Swan" del Carnavals dels Animals amb una orquestra a "The Voice of Firestone" es mostra de vegades a "Classic Arts Showcase".

## Carrera

* 1930–1935: Als 18 anys, Miller es va unir a l'Orquestra de Filadèlfia, sota la direcció de Leopold Stokowski.
* 1935–1939: es va unir a la Simfònica de Minneapolis com a violoncel·lista principal sota la direcció d'Eugene Ormandy, també actuant com a director associat.
* 1939–1954 Va ser el violoncel·lista principal de l'Orquestra Simfònica de la NBC, sota el director Arturo Toscanini.
* 1957–1959: Casals Festival Orchestra a Puerto Rico, amb Pau Casals.
* 1959–1985: va ser el violoncel·lista principal de l'Orquestra Simfònica de Chicago.
* 1962-1984: Va ser el director musical de l'Orquestra Simfònica d'Evanston.
* 1964: va cofundar els "Savoyaires", un grup dedicat a interpretar les operetes Gilbert i Sullivan a la costa nord de Chicago, amb l'escriptora Lilias Circle.
També va ensenyar a la Universitat DePaul de Chicago.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 https://www.nytimes.com/1986/01/09/obituaries/frank-miller-73-dies-a-leading-us-cellist.html/The New York Times. January 9, 1986.
* ↑ Gagnon, Marie-Elaine./https://web.archive.org/web/20120205213818/http://etd.library.miami.edu/theses/available/etd-06192006-103818/unrestricted/mgagnonfall5.pdf/(PDF). Archived from the original (PDF) on 2012-02-05. Retrieved 2006-10-11.
* 1 2 3 https://www.cello.org/cnc/miller.htm/Retrieved%5BEnllaç+no+actiu%5D 2006-10-11.
* ↑ https://www.evanstonsymphony.org/history.php/Retrieved%5BEnllaç+no+actiu%5D 2007-02-11.
* ↑ https://cso.org/uploadedFiles/8_about/History_-_Rosenthal_archives/former_musicians.pdf/(PDF)%5BEnllaç+no+actiu%5D. Retrieved 2006-10-11.
* ↑ https://www.evanstonsymphony.org/history.php/Retrieved%5BEnllaç+no+actiu%5D 2007-02-11.
* ↑ https://web.archive.org/web/20070227141829/http://www.savoyaires.org/history.htm/Archived from the original on 2007-02-27. Retrieved 2006-10-11.
# Sune Bergström

Sune Karl Bergström (Estocolm, 1916 - íd. 2004) fou un químic i bioquímic suec guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1982.

## Biografia

Va néixer el 10 de gener de 1916 a la ciutat d'Estocolm. Va estudiar química a l'Institut Karolinska de la seva ciutat natal, on es va graduar el 1944 i s'especialitzà en bioquímica. Aquell mateix any va esdevenir professor de química d'aquest Institut però va ampliar els seus estudis realitzant treballs de recerca a la Universitat de Londres i la Universitat de Colúmbia. El 1958 tornà a ser docent de l'Institut Karolinska, i posteriorment degà i rector d'aquesta, càrrecs que abandonà el 1975 per esdevenir director en cap de la Fundació Nobel.
Entre 1977 i 1982 fou president del Comité Consultiu d'Investigacions Mèdiques de l'Organització Mundial de la Salut. Va morir el 15 d'agost de 2004 a la ciutat d'Estocolm.

## Recerca científica

Interessat en els àcids grassos quirals descobrí, juntament amb Bengt Samuelsson i John Robert Vane diverses propietats de la prostaglandina, treballs que foren recompensats amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1982.

## Enllaços externs

* «Sune Bergström» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Regió bàltica

La regió bàltica és el conjunt de països que confronten, al nord (riba nord) i centre (riba sud) d'Europa, amb el mar Bàltic: Suècia, Noruega i Finlàndia al nord, Estònia, Letònia, Lituània i Rússia a l'est; Polònia, Alemanya i Dinamarca al sud.
Cal no confondre-ho amb els conceptes de països bàltics o estats bàltics que normalment s'apliquen amb exclusivitat a Estònia, Letònia i Lituània.

## Vegeu també

* Bàltic
* Baltia

## Enllaços externs

* El centre d'informació del mar Bàltic Arxivat 2008-02-08 a Wayback Machine.
# Geshur

Geshur, Gesur, Gessur o Geixur va ser un petit regne a la regió del Golan (Síria) al nord de Galaad, entre el mont Hermon i el llac Tiberíades; era poblat per la tribu beduïna coneguda com a geshurites (gessurites). Probablement ocupaven la zona rocallosa d'Argob, la moderna Lejah, al nord-oest del Bashan, propera al Regne d'Aram. La població era cananea però la classe dominant eren els arameus.
El rei David es va casar amb la filla del rei Talmai de Geshur. Aquesta filla va ser la mare d'Absalom, que va fugir a Geshur després de la mort del seu germà Amnon, on hi va viure durant tres anys. El regne de Geshur ocupava la plana de Lejah, al Hauran. El rei Ammihud, cap a l'any 1000 aC i després Talmai van ser clients d'Israel. Va passar a dependre de Damasc als voltants de l'any 920 aC.

## Referències

* ↑ Deuteronomi. 3:14
* ↑ Primer llibre de Samuel. 27:8
* ↑ Segon llibre de Samuel. 3:3
* ↑ Llibre de Josuè. 13:13
# Khanirabbat

Janirabbat, Khanirabat o Hanirabbat és un país que apareix esmentat almenys dues vegades en les inscripcions assíries. Literalment el nom vol dir Khani la Gran (Khani-rabbat) i Khani seria el nom d'una regió, potser Capadòcia, identificació que va defensar W. Max Millier. Maspero pensa que el més probable és que la lectura correcta del nom sigui Khani-Galbat i s'hauria conservat en Julbat que els historiadors àrabs de l'edat mitjana van donar a una província del Regne d'Armènia Menor. La referència a la muntanya Kashiari permet situar-la a la rodalia d'aquesta (el mont Kashiari, després Masius, està situat al nord-oest del triangle del Khabur). La situació de Janirabbat a l'oest de l'Anzitene, a Capadòcia tocant a la regió de Melid o de Malatya, seria massa llunyana a la muntanya Kashiari. És, doncs, molt probable que Maspero tingui raó i que es tracti de la regió de Khanigalbat.
La primera vegada que és esmentada fou en temps de Salmanassar I (vers 1274/1265 a 1245/1235 aC) que hi va fer la seva dotzena expedició, on fou destruïda la fortalesa de Shungira i saquejada la ciutat d'Iq Geshka al peu de la muntanya Kashiari. Torna a aparèixer sota Teglatfalassar I (1115-1076 aC) en el seu quart any de regnat i sisena campanya quan va recaptar el tribut a Mildish o Melid (Malatya) i a la regió de Janirabbat.

## Referències

* ↑ nom que correspon al triangle del Khabur on estava l'antic regne de Mitanni

## Bibliografia

* Maspero Història d'Egipte, text complet
# Resolució 1156 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1156 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 16 de març de 1998. Després de recordar la Resolució 1132 (1997) sobre la situació a Sierra Leone i assenyalant el retorn del president elegit democràticament Ahmad Tejan Kabbah; el Consell, en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, va rescindir les sancions de petroli al país, tot i que es va mantenir un embargament d'armes.
El Consell de Seguretat va acollir amb satisfacció la intenció del secretari general Kofi Annan de formular recomanacions sobre el futur paper de les Nacions Unides i la seva presència a Sierra Leone. L'embargament d'armes es revisaria a la llum de nous desenvolupaments i discussions amb el Govern de Sierra Leone.

## Referències

* ↑ «Security Council welcomes return of democratically elected President of Sierra Leone, lifts petroleum sanctions». United Nations, 16-03-1998.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)
* Guerra Civil de Sierra Leone

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Vall d'Aufaig

La Vall d'Aufaig és una riera seca la major part de l'any dels termes municipals de Cervià de les Garrigues, Juncosa i l'Albagés, a les Garrigues.
Neix en el terme de Cervià de les Garrigues, al vessant nord de la Punta de la Figuera, al sud-oest del Coll dels Sarraïns. Davalla cap al nord-oest, entra breument en el terme de Juncosa, i després s'adreça cap al de l'Albagès, on vessa les seves aigües al riu de Set.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tokhtassin Djalilov

Tokhtassin Djalilov (Andidjan, 1896 - Taixkent, 10 de maig de 1966) fou un músic i compositor soviètic, Artista del Poble de l'RSS de l'Uzbekistan (1937) i membre del PCUS, des de 1942.
Va tocar la ghijak en un grup de música popular uzbek. Els primers anys va escriure música incidental per La filla d'Abdulla i Els camarades de Iashen. Va accedir al càrrec de director musical del Teatre Sverdlov de Taixkent. El 1935 va participar en un concurs de música folklòrica. Més endavant dirigí la Societat Filharmònica de Taixkent i el Teatre Mukimi. Va compondre diverses obres i cançons corals basades en música folklòrica, així com les òperes Takhir i Zukhra i els drames musicals Oikhon (1929) i Kurban Umarov (1941). A Taixkent, va entrar en contacte amb Mieczysław Weinberg durant els dos anys que aquest s'hi va refugiar de la guerra. Fruit d'aquesta amistat, amb Weinberg i altres compositors locals com Klumov, Burkhanov, Sadïkov i Khazanov, va néixer l'òpera Usbekiston kilitschi (L'espasa de l'Uzbekistan), completada el 1942 i que s'ha perdut.
Com a polític, va ser diputat a la tercera convocatòria del Soviet Suprem de l'RSS de l'Uzbekistan i fou guardonat amb diverses ordes i diverses medalles, la més important l'Orde de Lenin.

## Referències

* ↑ Fanning, 2010, p. 34.
* ↑ «Biografia» (en anglès). thefreedictionary.com. [Consulta: 18 agost 2020].

## Bibliografia

* Fanning, David. Mieczysław Weinberg. In Search of Freedom (en anglès). Segona. Hofheim: Wolke Verlag, 2019. ISBN 978-3-95593-050-9.
# Swift Trail Junction

Swift Trail Junction és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2000 tenia 2.195 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Swift Trail Junction tenia 2.195 habitants, 499 habitatges, i 349 famílies La densitat de població era de 179,6 habitants/km².
Dels 499 habitatges en un 33,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,9% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 29,9% no eren unitats familiars. En el 24,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,1% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 43,6% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 9,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 285,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.393 $ i la renda mediana per família de 29.762 $. Els homes tenien una renda mediana de 14.901 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era d'11.731 $. Aproximadament el 10,4% de les famílies i el 13,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Swift Trail Junction». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Swift Trail Junction». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Conrad el Gran

Conrad el Gran o Conrad de Meissen (c. 1097 – 5 de febrer del 1157) fou marcgravi de Meissen del 1123 fins al seu retir el 1156. Era fill de Thimo, Comte de Brehna, de la Casa de Wettin i Ida, filla d'Otó de Nordheim. També fou Comte de Wettin, Brehna i Camburg des d'abans del 1116.
El 1123 esdevingué Comte d'Eilenburg. Aquell mateix any Lotari de Supplinburg, Duc de Saxònia, el feu marcgravi de Meissen en oposició a Wiprecht von Groitzsch, la persona designada per l'Emperador Enric V del Sacre Imperi Romanogermànic. Lotari també va nomenar Albert l'Ós marcgravi de Lusàcia, mentre Enric va nomenar Wiprecht per a aquella posició. Wiprecht fou incapaç va ser incapaç de mantenir-se ferm davant dels seus dos oponents i el 1124 Conrad mantenia sense problemes el poder a Meissen. El 1136, Lotari, llavors emperador, li assignà també la Lusàcia. Després d'això, Alta Lusàcia va quedar una part de Meissen i la marca de Lusàcia es reduí solament a la Baixa Lusàcia.
El 1143 Conrad esdevenia Comte de Groitzsch i Rochlitz i Vogt de Chemnitz i Naumburg. El 1147, mentre Conrad III d'Alemanya estava fora d'Europa embrancat en la Segona Croada, Conrad el Gran s'uní a Enric el Lleó, Adalbert de Salzwedel, Albert l'Ós, i els Arquebisbes de Magdeburg i Bremen per organitzar una Croada contra els Obotrites i Wagri. L'agost, Conrad i Albert, amb els bisbes de Magdeburg, Havelburg, i Brandenburg, va concentrar les seves forces a Magdeburg El príncep obodrita Niklot i les seves fortaleses de Dubin i Dimin foren assetjades. Conrad i Pribislav, un altre príncep obodrita, es veieren forçats a acceptar el cristianisme i fer les paus.
Als anys següents va fundar el monestir de Sankt Peter auf dem Lauterberg (Petersberg), al qual es va retirar el 30 de novembre de 1156. A la seva mort i hi fou enterrat al costat de la seva muller, Lutgarda (Lucarda) d'Elchingen-Ravenstein, filla d'Adalbert, Comte d'Elchingen-Ravenstein i Berta de Hohenstaufen, filla de Frederic I, Duc de Suàbia i Agnès d'Alemanya.

## Matrimoni i assumpte

Luitgard De Elchingen-Ravenstein, amb qui es casà abans del 1119, li donà molts fills. El seu fill gran, Otó II, el succeí com a marcgravi de Meissen, mentre que el seu segon fill supervivent, Dietrich I, el succeí a Lusàcia. El seu fill Enric I, Comte de Wettin es casà amb Sofia de Sommerschenburg, comtessa Palatina de Saxònia, filla del Comte de Sommerschenburg Fredrick II i la Comtessa Liutgard de Stade, reina vídua de Dinamarca.
Els seus descendents foren:
* Heinrich (mort jove)
* Otó II, marcgravi de Meissen
* Dietrich I
* Dedi III, marcgravi de Lusàcia
* Enric I, Comte de Wettin, casat (1) Sofia de Sommerschenburg (morta el 1189 o 1190), filla del Comte de Sommerschenburg Fredrick II, Comte Palatí de Saxònia i la seva muller la Comtessa Lutgarda de Stade (més tard reina de Dinamarca).
* Frederick I de Brehna
* Oda
* Adela, Reina consort de Dinamarca
* Berta
* Sofia
* Gertrudis
* Agnès II, Princesa-Abadessa de Quedlinburg

## Bibliografia

* Thompson, James Westfall. Feudal Germany, Volume II. Nova York: Frederick Ungar Publishing Co., 1928.
# Fànnia de Minturnae

Fànnia (en llatí: Fannia) va ser una dona de Minturnae del segle ii aC.
Era de baixa reputació però amb propietats, i per això Gai Titini s'hi va casar. Poc després, Titini la va repudiar, però es va voler apoderar del seu dot. Per resoldre el conflicte, les parts van recórrer a Gai Màrius, el qual va demanar a Titini que tornés la dot, però Titini no va accedir. Màrius va dictar una sentència que declarava la dona culpable d'adulteri i obligava el marit a tornar el dot, al·legant que quan s'hi va casar ja sabia de la conducta de la seva dona. Fànnia va agrair la justícia de la sentència i, quan l'any 88 aC Màrius va fugir i va passar per Minturnae, Fànnia el va acollir a casa seva i se'n va ocupar tant com va poder.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 136.