OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Robert Clouse

Robert Byron Clouse (Denison, 6 de març de 1928 − Ashland, Oregon, 4 de febrer de 1997) va ser un director, guionista i productor estatunidenc, essencialment conegut per les seves pel·lícules d'acció, aventures i d'arts marcials.

## Biografia

El 1973 va dirigir la pel·lícula Enter the Dragon, protagonitzada per Bruce Lee, que va donar a conèixer el cinema de kung-fu i Lee a Occident.
Després de la mort de Lee, Clouse va treballar en el final de la seva última pel·lícula llavors incompleta, El Joc de la mort, va rodar noves escenes amb un actor caracteritzat i va modificar-ne la història; la pel·lícula va sortir el 1978. Va signar el guió amb el pseudònim de Jan Spears.
Robert Clouse va dirigir el 1980 un altre actor xinès de Hong-Kong, llavors completament desconegut a Occident: Jackie Chan, a La fúria de Chicago. En aquella època, Chan no parlava ni una paraula d'anglès i hagué d'aprendre totes les seves línies de diàlegs fonèticament.
Robert Clouse va escriure un telefilm de Steven Spielberg: Influència diabòlica (Something Evil) l'any 1972.

## Filmografia

Filmografia:
* 1962: The Cadillac (curt)
* 1964: The Legend of Jimmy Blue Eyes (curt)
* 1970: Darker than Amber
* 1972: Influència diabòlica (guió)
* 1973: Enter the Dragon
* 1974: Black Belt Jones
* 1975: The Ultimate Warrior
* 1977: La presa d'Amsterdam (The Amsterdam Kill)
* 1979: The London Connection
* 1980: La fúria de Chicago (The Big Brawl)
* 1990: China O’Brien

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1963: Oscar al millor curtmetratge per The Cadillac
* 1965: Oscar al millor curtmetratge per The Legend of Jimmy Blue Eyes
* 1965: Palma d'Or al millor curtmetratge per The Legend of Jimmy Blue Eyes

## Referències

* ↑ «Biography of Robert Clouse» (en anglès). The New York Times. [Consulta: 13 abril 2022].
* ↑ «Awards of Robert Clouse» (en anglès). The New York Times. [Consulta: 13 abril 2022].
* ↑ «filmografia de Robert Clouse». The New York Times.
# Taghzout

Taghzout (en àrab تغزوت, Taḡzūt; en amazic ⵜⴰⵖⵣⵓⵜ) és una comuna rural de la província d'Al Hoceima, a la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.132 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Pols circumestel·lar

La pols circumestel·lar és pols còsmica al voltant d'una estrella. Pot tenir la forma d'una coberta esfèrica o un disc, per exemple un disc d'acreció. La pols circumestel·lar pot ser responsable d'una extinció significativa i sol ser la font d'un excés d'infraroig per a les estrelles que la tenen.
El moviment de la pols circumestel·lar es regeix per forces a causa de la gravetat estel·lar i la pressió de radiació.
La pols circumestel·lar del Sistema solar causa la llum zodiacal.

## Vegeu també

* disc d'acreció
* Embolcall circumestel·lar
* Nature timeline
* KIC 8462852 − L'estrella de Tabby - estrella d'enfosquiment estrany
* WD 1145+017 - Destrueix a l'estrella planetesimal, produint un disc polsegós.

## Fonts

* J. Mayo Greenberg, H. C. Van De Hulst. Interstellar Dust and Related Topics. Springer Science & Business Media, 2013. ISBN 9401026645.
* Hans-Peter Gail, Erwin Sedlmayr. Physics and Chemistry of Circumstellar Dust Shells. Cambridge University Press, 2013. ISBN 0521833795.
* K. S. Krishna Swamy. «Chapter 6: Circumstellar dust». A: Dust in the Universe: Similarities and Differences. World Scientific, 2005. ISBN 9812562931.
* Marshall Dimsey Perrin. A High Angular Resolution Survey of Circumstellar Dust Around Herbig Ae/Be Stars. University of California, Berkeley, 2006. ISBN 1109923074.
* Wilfred Henry Sorrell. A Theoretical Study of Circumstellar Dust Around Ae/Be Stars. University of Wisconsin--Madison, 1989.
# Paul Pujade

Paul Pujade, (Arles, 17 de març de 1854 - París, 8 d'agost de 1927) és un polític nord-català, diputat a l'Assemblea Nacional Francesa.

## Biografia

Fill del farmacèutic Jean Pujade, el 1879 es llicencià en medicina i exercí a l'estació termal de Els Banys i Palaldà. S'hi especialitzà en el tractament de la tuberculosi, sobre la qual va escriure algunes obres. Una d'elles, Cure pratique de la tuberculose, fou premiada per l'Acadèmia Francesa.
Fou escollit alcalde d'Els Banys d'Arles de 1888 a 1913, conseller general de 1886 a 1910, president del Consell General dels Pirineus Orientals dos cops i diputat a l'Assemblea Nacional Francesa pels Pirineus Orientals de 1905 a 1914, on va formar part del grup parlamentari Radical socialista.

## Referències

* ↑ Fitxa de l'Assemblea Nacional Francesa

## Bibliografia

* Jean Jolly (dir.), Dictionnaire des parlementaires français, Presses universitaires de France
# Llengües altaiques

Les llengües altaiques són una macrofamília lingüística hipotètica que s'estén des dels Balcans fins a la Sibèria oriental, amb 105 milions de parlants. Es consideren originàries de la serralada de l'Altai, entre Rússia i Mongòlia. L'existència d'una vertadera família altaica és discutible; mentre que la hipòtesi altaica ha tingut molts defensors, encara no és considerada satisfactòriament provada, i per això és incorrecte usar el terme "família" en referència a les llengües altaiques.

## Branques

Se'n distingeixen cinc branques:
* Túrquica
* Mongòlica
* Manxú-tungús
* Llengües japòniques
* Coreà
Aquest grup de llengües forma part de les anomenades aglutinants, en contrast amb les monosil·làbiques com el xinès o les flexives com el llatí. L'aglutinació vol dir que, per formar paraules, indicar complements o per conjugar els verbs, s'afegeixen preposicions o posposicions a les paraules sense modificar-les: per exemple, en tàtar de Qazan "kül" significa 'llac', però per a dir "del llac" o "des del llac" s'hi afegeix la posposició "-ní", per tant seria "külní"
Encara hi ha una certa confusió entre els lingüistes a l'hora de classificar aquestes llengües i no d'altres (com el coreà, el japonès o l'ainu) en aquest grup. Això és perquè se'n desconeixen els estadis més antics: pràcticament, no hi ha texts altaics anteriors al segle viii, i hi ha llengües que no es van escriure fins al segle xx.

## Llengües

Llengües principals, famílies i subfamílies o branques:
* família túrquica:
** branca búlgara
*** txuvaix
** branca meridional
*** àzeri
*** gagaús
*** tàtar de Crimea
*** turc
*** turcman
** branca occidental
*** baixkir
*** caraïta
*** karakalpak
*** kazakh
*** tàtar
** branca oriental
*** uigur
*** uzbek
** branca septentrional
*** altai
*** iacut
*** khakassià
* família mongòlica
** calmuc
** buriat
** mongol
* família manxú-tungús
** even
** evenki
** oroqen
** manxú
** xibe

## Vegeu també

* Txulim
# Saint-Ciers-d'Abzac

Saint-Ciers-d'Abzac ' és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 409 | 423 | 452 | 603 | 946 | 1.071 | 1.222 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Kléber Audinet | |

## Agermanaments

* Seròs

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Rothaus Regio-Tour

La Rothaus Regio-Tour és una cursa ciclista per etapes que es disputa a Alemanya, Suïssa i França. La primera edició es disputà el 1985 i el 2005 entrà a formar part de l'UCI Europe Tour, amb una categoria 2.1. Entre els grans vencedors que han guanyat la cursa hi ha Jan Ullrich, Aleksandr Vinokúrov, Andreas Klöden, Mario Cipollini i Viatxeslav Iekímov.
Fins al 2001 la cursa s'anomenava Regio-Tour, però el 2002 agafà el nom del seu patrocinador princial, la cervesa alemanya Rothaus.
El 2009 l'organització va decidir limitar l'edat dels participants a menors de 19 anys, en lloc dels professionals. El motiu fou la gran quantitat de casos de dopatge que hi havia hagut en el ciclisme alemany.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1985 | Uli Rottler | Andreas Kappes | Christian Henn |
| 1986 | Flavio Vanzella | Massimo Podenzana | Pascal Lance |
| 1987 | Mario Cipollini | Laurent Eudeline | Peter Gansler |
| 1988 | Viatxeslav Iekímov | Michael Schenk | Severin Kurmann |
| 1989 | Falk Boden | Kai Hundertmarck | Rolf Aldag |
| 1990 | Alexandr Shefer | Jens Heppner | Andrei Teteriuk |
| 1991 | Alexander Kastenhuber | Erik Dekker | Roland Baltisser |
| 1992 | Dainis Ozols | Thomas Fleischer | Vladislav Bóbrik |
| 1993 | Pascal Hervé | Erich Spuler | Aleksandr Vinokúrov |
| 1994 | Laurent Brochard | Lars-Christian Johnsen | Christophe Mengin |
| 1995 | Roberto Pistore | Gianluca Pianegonda | Uwe Peschel |
| 1996 | Jan Ullrich | Jens Heppner | Piotr Ugriúmov |
| 1997 | Viatcheslav Djavanian | Patrick Jonker | Roland Meier |
| 1998 | Mirko Celestino | Rodolfo Ongarato | Emanuele Lupi |
| 1999 | Grischa Niermann | Michael Rich | Nicola Loda |
| 2000 | Filippo Simeoni | Ivan Basso | Andreas Klöden |
| 2001 | Patrice Halgand | Ruslan Ivanov | Gilles Bouvard |
| 2002 | Laurent Brochard | Andreas Klöden | Markus Zberg |
| 2003 | Volodímir Hústov | Ronny Scholz | Cristian Moreni |
| 2004 | Aleksandr Vinokúrov | Stephan Schreck | Andrei Kàixetxkin |
| 2005 | Nico Sijmens | Torsten Hiekmann | Maxime Monfort |
| 2006 | Andreas Klöden | Michael Rogers | Danilo Hondo |
| 2007 | Moisés Dueñas | Mikhaïl Ignàtiev | Andrei Kunitski |
| 2008 | Björn Schröder | Markus Fothen | Manuel Vázquez |
| Prova júnior ||||
| 2009 | Ron Pfeifer | Tassilo Fricke | Jasha Sütterlin |
| 2010 | Mario Vogt | Mathias Plarre | Derk Abel Beckeringh |
| 2011 | Bradley Linfield | Richard Dijkshoorn | Guillaume Martin |
| 2012 | Piotr Havik | Niklas Eg | Søren Andersen |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2010-08-26 a Wayback Machine. (francès)
* Web oficial (alemany)
* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Palmarès de la prova junior a sitiodeciclismo.net
# New Richmond (Ohio)

New Richmond és una vila dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 2.219 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Richmond tenia 2.219 habitants, 788 habitatges, i 580 famílies. La densitat de població era de 249,1 habitants/km².
Dels 788 habitatges en un 38,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 13,1% dones solteres, i en un 26,3% no eren unitats familiars. En el 21,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,25.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,6% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 9,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.000 $ i la renda mediana per família de 44.271 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.318 $ mentre que les dones 24.792 $. La renda per capita de la població era de 16.774 $. Aproximadament el 14,3% de les famílies i el 17,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Richmond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Richmond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Teatro Rosalía de Castro de Vigo

El Teatro Rosalía de Castro, de Vigo, inaugurat en 1900 i desaparegut en un incendi el 8 de febrer de 1910, va ser el millor de Galícia del seu temps.

## Història

El projecte, que inicialment va portar el nom de Teatro Romea i després, Teatro Cervantes, el va signar el setembre de 1881 Alejandro Rodríguez-Sesmero González, amb el vistiplau de l'arquitecte Domingo Esteban Rodríguez Sesmero. La distribució interior va ser a càrrec de Benito Gómez Román i l'escultura de Manuel Gómez Román.
Les nebodes hereves de José García Barbón van manar construir en el mateix terreny el Teatro García Barbón, obra de l'arquitecte Antonio Palacios Ramilo.

## Referències

* ↑ Mosquera, Javier «Un Martes de Carnaval y ceniza». Faro de Vigo, 31-01-2010 [Consulta: 6 maig 2018].
* ↑ «Un teatro incendiado». ABC, 09-02-1910. [Consulta: 6 maig 2018].
* ↑ Mosquera, Javier «Tres nombres para un teatro». Faro de Vigo, 11-12-2011 [Consulta: 6 maig 2018].
* ↑ Inventario de cines de Galicia Fundación Barrié.

## Bibliografia

* Garrido Rodríguez, J.: Vigo. La ciudad que se perdió, arquitectura desaparecida, arquitectura no realizada, pp. 25–30, Diputación de Pontevedra, 1991, ISBN 84-86845-66-1.
# Jeroni Rossell i Montfar

Jeroni Rossell i Montfar (Barcelona, 1677 - valor desconegut), va ser un filòsof català.

## Biografia

Fill de Miquel Rossell, ciutadà honrat de Barcelona, va prendre l'hàbit al monestir de Sant Jeroni de la Murtra, on va viure aplicat a l'estudi. Va escriure en català «Espiritual exposició d'alguns misteris de la compassiva historia de la sagrada passió de Christo N. R. y dolors de la sua Verge y Mare reina del cel y terra Ma Sma. ab unas devotas deprecacions en cada hu dels capitols molt profitosas per las nostras ánimas, dedicada a la M. R. y Ven. Маrе Sor Marina de Rossell y Monfar amantíssima germana del P. Fr. Geroni Rossell y Monfar indigne monjo y sacerdot del monastir de la Murta extramuros de la ciutat de Barcelona». Fou dedicada a Sor Marina Rossell priora del convent dels Àngels de Barcelona. «Combat espiritual de la anima en la hora y agonía de la mort ab precaucions, y defensas per aquell amarch y tremendo pas contra lo maligne esperit», Manuscrit dedicat a Josefa Cellers i de Rossell, germana l'autor. «Vidas, hechos y felices muertes de algunos virtuosos monjes de este nuestro monasterio de San Gerónimo de la Val de Bethlem, alias de la Murta» on ressegueix la biografia de vint-i-set monjos del segle xvii d'aquest monestir anomenats: Damià Vicens, Miquel Espinós, Josep de Corbera i Santcliment, Jaume Montaner, Raimon Fustér, Jaume Teixidor, Miquel Mataró, Andreu Rubies, Gaspar Mayner, Macià Ramon, Tomàs Cuquet, Josep Fageda, Pau Soler, Joan Antoni Altet, Rafael Rius, Bernat Tayà, Jeroni Martí, Jaume Grau, Josep Cariteu, Jaume Llorac, Salvador Vives, Francesc de Santa Engràcia o Galatens, Francesc Esteve, Narcís Bocenylles, Francesc Bosch, Dídac Garcia.

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 555-556.

## Referències

* ↑ «Jeroni Rossell i Montfar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Paula Delpuig i Gelabert

Paula Delpuig i Gelabert o, en religió, Paula de Sant Lluís (Malgrat de Mar, Maresme, 3 de febrer de 1811 - Vic, Osona, 23 de febrer de 1889) fou una germana de les Carmelites de la Caritat o Vedrunes, segona superiora de la congregació. Ha estat proclamada venerable per l'Església Catòlica.

## Biografia

Nascuda a Malgrat de Mar, filla de Joan Delpuig i Madrona Gelabert, en 1811. De petita va demostrar molta religiositat, amb una particular devoció envers l'Infant Jesús. Als dotze anys va fer vot privat de castedat i decidí de fer vida religiosa en el futur. En 1829 la família es traslladà a Barcelona. Hi conegué Joaquima de Vedruna, que feia poc que havia fundat la congregació de Germanes Carmelites de la Caritat, i decidí d'ingressar-hi, cosa que feu en 15 de gener de 1830 al Noviciat de Vic. S'ocupà de tasques diverses, com l'atenció a l'hospital i destacà pel seu zel i caritat. El 8 de febrer de 1844 va fer els vots perpetus a la congregació.
Quan, al final de 1852 la mare Joaquima es traslladà definitivament a la Casa de Caritat de Barcelona, el bisbe de Vic nomenà Paula Delpuig vicesuperiora general de la congregació amb plens poders, decisió que provocà desconcert i malestar en les germanes, que veien en la mare Veneranda Font la successora natural de la fundadora. La mateixa Joaquima de Vedruna, en una reunió de superiores a Barcelona en recomanà l'acceptació.
Paula Delpuig succeí Joaquima de Vedruna com a superiora general i continuà amb l'expansió de l'institut, fundant-ne noves cases i consolidant-lo. Va fundar la primera comunitat fora de Catalunya, en 1855 a Madrid i, des de llavors, en altres llocs d'Espanya. En 1859 passaren a l'Àfrica i en 1866 ja hi havia 550 germanes en seixanta col·legis que, vint anys més tard eren 125 amb 1.056 germanes. També en el període del seu mandat s'aprovà la congregació, provisionalment i definitiva per la Santa Seu, i pel govern estatal.
Tingué cura de recollir i preservar els records de la fundadora amb vista a un futur i previsible procés de canonització.
Va morir a Vic el 1889.

## Veneració

El seu procés de beatificació fou incoat pel bisbe de Vic el 1930. El decret de promulgació de les virtuts heroiques de la germana Delpuig data del 10 de maig de 1973, i en continua obert el procés.

## Notes

* ↑ Així, va gestionar el trasllat de les restes de Joaquima de Vedruna a la Casa Mare de Vic (21 de setembre de 1881).

## Bibliografia

* Actae Apostolicae Sedis: commentarium officiale. Annus XXIV, vol XXIV (1932), p. p. 281-283, "Beatificationis et canonizationis ... Paulae Delpuig ...".
# La Punta (Alcanar)

La Punta és una muntanya de 85 metres que es troba al municipi d'Alcanar, a la comarca del Montsià. Al cim hi ha un vèrtex geodèsic (referència 250166001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# New Riegel

New Riegel és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 226 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Riegel tenia 226 habitants, 100 habitatges, i 57 famílies. La densitat de població era de 436,3 habitants per km².
Dels 100 habitatges en un 24% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49% hi vivien parelles casades, en un 6% dones solteres, i en un 43% no eren unitats familiars. En el 40% dels habitatges hi vivien persones soles el 22% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,7% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 23% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 23% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.000 $ i la renda mediana per família de 46.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.500 $ mentre que les dones 19.286 $. La renda per capita de la població era de 17.409 $. Aproximadament l'1,9% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Riegel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Riegel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Cristina Rodríguez (filla d'El Cid)

Cristina Rodríguez (nascuda cap a 1075) va ser filla de Rodrigo Díaz el Campeador, conegut com el Cid. Es va casar el 1099 o poc abans amb l'infant Ramir Sanxes de Pamplona, tinent de Montsó des de 1104, amb qui va tenir dos fills:
* Garcia Ramires el Restaurador, que va recuperar el regne de Pamplona a la mort d'Alfons I d'Aragó sense descendència.
* Elvira Ramírez, casada amb el comte Rodrigo Gómez, fill del comte Gómez González de Candespina.

## Referències

* ↑ Barton, 1997, p. 65.
* ↑ Rivero, Isabel. Compendio de historia medieval española (en castellà). Ediciones AKAL, p. 166. ISBN 9788470901256.
* ↑ Sánchez de Mora, Antonio. La nobleza castellana en la plena Edad Media: el linaje de Lara (Tesi doctoral) (en castellà). Universidad de Sevilla, 2003, p. 47. Arxivat 2019-01-28 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Ian Michael, «Introducción» a su ed. de Poema de Mío Cid, Madrid, Castalia, 1976, pág. 39. ISBN 978-84-7039-171-2.
* Barton, Simon. The Aristocracy in Twelfth-Century León and Castile. Cambridge: Cambridge University Press, 1997.
* Alberto Montaner Frutos, «La Historia Roderici y el archivo cidiano: cuestiones filológicas, diplomáticas, jurídicas e historiográficas», e-Legal History Review, 12, 2011. ISSN 1699-5317
# Filip (sàtrapa de Sogdiana)

Filip (en llatí Philippus, en grec antic Φίλιππος), fou un militar macedoni nomenat sàtrapa de Sogdiana per Alexandre el Gran l'any 327 aC.
A la mort del rei va conservar el seu govern (323 aC) com la majoria dels sàtrapes de les províncies més llunyanes pels acords que van seguir a la mort del rei, però a la partició de l'imperi que es va signar a l'acord de Triparadisos l'any 321 aC va rebre la satrapia de Pàrtia, segons Flavi Arrià, que va conservar fins al 318 aC quan Pitó va intentar establir el seu poder a les províncies orientals i va ocupar el territori, matant a Filip, segons diu Diodor de Sicília.
Podria ser la mateixa persona de nom Filip que va dirigir la falange a les batalles del Grànic i d'Arbela.

## Referències

* ↑ 9.Philippus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 270
# Parc Nacional d'Absheron

El Parc Nacional d'Absheron (en àzeri: Abşeron Milli Parkı) és un parc nacional de l'Azerbaidjan que es va establir el 8 de febrer de 2005 per decret del President de l'Azerbaidjan, Ilham Alíev, en una superfície de 783 hectàrees (7,83 quilòmetres quadrats) en el territori administratiu del districte Azizbeyov de la ciutat de Bakú, sobre la base del parc natural estatal de Absheron. Va ser organitzat per l'Ordre 622 del president de l'Azerbaidjan.
La Reserva Natural va ser creada el juliol de 1969 per tal de protegir les gaseles, les foques del Caspi i aus aquàtiques que habiten al territori. El clima de la zona és semiàrid, específic de l'estepa eurasiàtica i sec.

## Referències

* ↑ http://www.tourism.az/?menu=6&submenu=50&lang=eng

## Enllaços externs

* Lloc Web Oficial: Parc Nacional d'Absheron - Ministeri d'Ecologia i Recursos Naturals de l'Azerbaidjan (anglès)
* Parcs Nacionals: Parc Nacional d'Absheron - Ministeri d'Ecologia i Recursos Naturals de l'Azerbaidjan Arxivat 2011-07-26 a Wayback Machine. (anglès)