OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# París-Roubaix 1990

La París-Roubaix 1990 fou la 88a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 8 d'abril de 1990 i fou guanyada pel belga Eddy Planckaert, que s'imposà a l'esprint als seus tres companys d'escapada, en l'arribada a Roubaix. Steve Bauer i Edwig van Hooydonck foren segon i tercer respectivament.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Eddy Planckaert | Panasonic | 7h 37' 02" |
| 2 | Steve Bauer | 7 Eleven | m. t. |
| 3 | Edwig van Hooydonck | Buckler | m. t. |
| 4 | Martial Gayant | Toshiba | m. t. |
| 5 | Jean-Marie Wampers | Panasonic | + 03" |
| 6 | Gilbert Duclos-Lassalle | Z | m. t. |
| 7 | Thomas Wegmüller | Weinmann | + 07" |
| 8 | Adrie van der Poel | Weinmann | + 10" |
| 9 | Rudy Dhaenens | PDM | m. t. |
| 10 | John Talen | Panasonic | m. t. |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats a les-sports.info
* Resultats a cyclebase.nl
# Paramelomys levipes

Paramelomys levipes és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de Papua Nova Guinea, on viu a altituds d'entre 0 i 1.200 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos situats a planes, aiguamolls o turons. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, levipes, significa 'peu àgil' en llatí.

## Referències

* ↑ Helgen, K.; Leary, T.; Wright, D. Paramelomys levipes. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 4 desembre 2017.
* ↑ Entrada «Paramelomys» d'Animalia (en anglès).
# Paramelomys mollis

Paramelomys mollis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 1.200 i 2.200 msnm a Indonèsia i Papua Nova Guinea. El seu hàbitat natural són els boscos montans tropicals. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, mollis, significa 'tou' en llatí.

## Referències

* ↑ Aplin, K. Paramelomys mollis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 4 desembre 2017.
* ↑ Entrada «Paramelomys» d'Animalia (en anglès).
# Parany (sèrie de televisió)

Parany és una minisèrie dirigida per Juan Luís Iborra i guió de Rodolf Sirera per a la televisió À Punt amb ProFiccio TV i estrenada el 2 de desembre de 2019. Va comptar amb el major pressupost de la televisió valenciana fins al moment: 1,4 milions d'euros.
Aconseguí el reconeixement en els III Premis de l'Audiovisual Valencià de 2020 com a millor sèrie de ficció, i la medalla de plata a la millor banda sonora de televisió als Global Music Awards, obra del compositor Josué Vergara.

## Argument

El 1937, en plena Guerra Civil, el Govern de la República es trasllada a València a causa de l'avanç de les tropes franquistes cap a Madrid. Jack, un periodista nord-americà cínic i desacreditat, és enviat a la ciutat on coneix una dona molt especial i es veu immers en uns fets decisius per a la República.

## Repartiment

* Andrew Tarbet - Jack
* Lorena López - Isabel
* Juli Mira - Manuel Azaña
* Mike Lee - Stanley Clayborn
* Aina Requena - Amparo
* Álvaro Báguena - Alcoriza
* Lara Salvador - Miliciana
* Juanma Mallen - Capità
* Emilio Mencheta - Pare Cuesta
* María Minaya - Actriu
* Ramón Orozco - Taxista
* Esteban Gonzalez Pitarch - Milicià veterà

## Episodis

| Núm. capítol | Data d'estrena |
| 1 | 2 de desembre de 2019 |
| 2 | 9 de desembre de 2019 |
| 3 | 16 de desembre de 2019 |
| 4 | 23 de desembre de 2019 |

## Referències

* ↑ AV451, Redacción. «À Punt estrena la serie de época 'Parany', ambientada en la Valencia de la Guerra Civil» (en castellà), 29-11-2019. [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ «Parany, mejor Serie de Ficción Valenciana 2020» (en castellà), 22-11-2020. [Consulta: 25 abril 2021].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «La serie 'Parany', premiada en los Global Music Awards» (en castellà). [Consulta: 25 abril 2021].
# Parany de Halosar

| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
El Parany de Halosar és un parany d'obertura, dins el gambit Blackmar–Diemer. Pren el nom de Hermann Halosar, qui el va jugar en una partida contra Emile Joseph Diemer el 1934.

## Anàlisi

1. d4 d5 2. e4?!
    Aquest és el començament del gambit Blackmar–Diemer.
2... dxe4 3. Cc3 Cf6 4. f3 exf3
    Ara és usual fer 5.Cxf3, però capturant amb la dama les blanques ja preparen un parany (és el gambit Ryder).
5. Dxf3?! Dxd4 6. Ae3 Db4?!
    Millor seria 6...Dg4. Les negres pensen que enrocar és perillós per ...Ag4, però les blanques enroquen malgrat tot.
7. 0-0-0 Ag4?? (vegeu el diagrama)
    És una errada, caient així al parany.
8. Cb5!!
    Les blanques amenacen escac i mat amb 9.Cxc7#. La dama de les negres no pot capturar el cavall perquè 8...Dxb5 9.Axb5+ és escac, guanyant així temps perquè la dama de les blanques s'escapi de l'amenaça de l'alfil negre de g4.
8... Ca6 9. Dxb7 De4
    Les negres perden fins i tot més ràpid a Diemer–Halosar, Baden-Baden 1934, després de 9...Tc8 10.Dxa6 1–0.
10. Dxa6 Dxe3+
    Pitjor és 10...Axd1 11.Rxd1 Td8+ 12.Ad2 i les blanques guanyen, per exemple 12...Cg4 13.Cxc7+ Rd7 14.Dxa7.
11. Rb1 Dc5 (diagrama)
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
12. Cf3
    L'amenaça de les blanques 13.Db7 es guanya el peó de torre per força. Amb material i un peó passat les blanques tenen suficient advantatge per guanyar (Burgess). Fins i tot sembla més forta 12.Db7! amb la idea 12...Axd1 13.Dxa8+ Rd7 14.Cc3 i les blanques tenen un atac guanyador.

## Referències

* ↑ «Emil Joseph Diemer vs Hermann Halosar, 1934». chessgames.com. [Consulta: 19 agost 2014].

## Bibliografia

* Burgess, Graham. The Mammoth Book of Chess. 3a edició. Running Press, 2009. ISBN 978-0-7624-3726-9. p. 202-3
# Pas de Recallers

El Pas de Recallers és un pas de muntanya situada a 1.112,7 m d'altitud situat en el terme municipal de Conca de Dalt, del Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca.
Està situat a l'extrem sud-oriental de les Roques d'Eroles, a la dreta de la llau del Racó del Pou, al nord del Racó del Pou. És al nord-oest de la Roca Cavalls.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Pedrera dels Ocells

La Pedrera dels Ocells al municipi de Barcelona és un mirador ubicat a la serra de Collserola vora el Puig d'Olorda i l'ermita de Santa Creu d'Olorda.
Constituïda pel sot d'una antiga mina i pedrera de pissarres negres, a principi dels anys 90 la Corporació Metropolitana de Barcelona va restaurar-la com a auditori i espai de joc. Però es va haver de tancar en descobrir-se que el talús de la pedrera era inestable (de fet, al cap d'uns mesos d'estar tancada al públic, hi va haver un esllavissament important). Posteriorment es va recuperar com a zona humida per a l'observació dels ocells de la zona, però sense que el públic pugui entrar al recinte de la pedrera.

## Enllaços externs

* Web del Parc de Collserola Arxivat 2021-02-26 a Wayback Machine.
# Paraplagusia japonica

Paraplagusia japonica és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba des de les costes del Japó i Corea fins a les de Taiwan i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Hyperolius tuberculatus

Hyperolius tuberculatus és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu al Camerun, República Centreafricana, República del Congo, República Democràtica del Congo, Guinea Equatorial, el Gabon, Nigèria i, possiblement també, Angola, Ruanda i Uganda.

## Referències

* Schiøtz, A., Amiet, J.-L. & Burger, M. 2004. Hyperolius tuberculatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 d'abril del 2008.
# Hyperolius thoracotuberculatus

Hyperolius thoracotuberculatus és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a l'Àfrica tropical.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Schiøtz, A. 2004. Hyperolius thoracotuberculatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 d'abril del 2008.
# Patge Xiu-Xiu

El Patge Xiu-Xiu és un patge reial enviat a Terrassa per recollir les cartes que els nens i nenes de la ciutat escriuen a Ses Majestats els Reis d'Orient. Segons aquesta tradició el patge Xiu-Xiu és el membre principal de la cort del rei Gaspar, la seva missió és recollir les cartes i observar el comportament dels nens i nenes. El patge observa pels terrats i pels balcons, i parla amb els nens i nenes i els dona bons consells perquè siguin bons minyons. Segons la tradició el seu nom real és Patge Hassim Jezzabel, Xiu-Xiu és com l'anomenen els infants perquè xiuxiueja a les oïdes del rei Gaspar el nom dels nens i nenes de la ciutat que no fan bondat. Diuen que mentre és a la ciutat viu a la Font Vella o al Social, tot i que ningú no l'ha vist mai. El Patge Xiu-Xiu arriba a la ciutat el dia 26 de desembre, des d'aquest dia recull les cartes i parla amb els nens i nenes per la ràdio i la televisió.

## Origen

L'origen de la tradició vé dels terrassencs Puigbò, Cima i Cardellach que van iniciar la tradició d'invitar el patge a venir a la ciutat. La primera vegada que vingué el patge a la ciutat fou el 28 de desembre de 1951, amb la particularitat de no donar regals sinó bons consells.
| « | Gràcies a tots. D'una manera principalíssima al Centre Social Catòlic, que va acollir-me amb ganes i entusiasme tant la idea projectada de cara a la mainada terrassenca com la seva futura gestació, la qual ha permès amb els anys, els fets i els comportaments, crear una tradició local. | » |
| — Joaquim Puigbò i Mayol |||
Des d'aquells inicis la tradició ha anat variant i actualment arriba el dia de Sant Esteve, la seva comitiva passa pels carrers del centre de la ciutat fins a l'Ajuntament on llegeix el missatge de Ses Majestats Reials i comença la seva feina de recollir les cartes. Finalment el dia 5 de gener és l'encarregat de guiar i acompanyar Ses Majestats en la cavalcada reial pels carrers de la ciutat.

## Premi de narracions curtes per al Xiu-Xiu

Des de l'any 2000, el Centre Cultural El Social convoca el Premi de Narracions Curtes per al Patge Xiu-Xiu, Memorial Joaquim Puigbó i Mayol. Es tracta d'un concurs d'escrits en català i s'emmarca dins les activitats amb motiu de l'arribada de l'Orient del patge Xiu-Xiu a Terrassa.

## Referències

* ↑ Ajuntament de Terrassa
* ↑ Cavalcada dels Reis de l'Orient a Terrassa
* ↑ «Tradició i història del Patge Xiu-Xiu». Arxivat de l'original el 2011-07-26. [Consulta: 7 gener 2011].
* ↑ Origen de la tradició
* ↑ L'autor
* ↑ Premi de narracions curtes Memorial Joaquim Puigbò

## Enllaços externs

* Cançó de la Rumbeta del Patge Xiu-Xiu Arxivat 2011-07-14 a Wayback Machine.
* Pàgina web del Patge Xiu-XIu
# Path MTU Discovery

Path MTU Discovery (amb acrònim anglès PMTUD) és una tècnica estandarditzada en xarxes d'ordinadors per determinar la mida màxima de la unitat de transmissió (MTU) a la ruta de la xarxa entre dos hosts de protocol d'Internet (IP), generalment amb l'objectiu d'evitar la fragmentació de la IP. PMTUD estava pensat originalment per a encaminadors amb la versió 4 del protocol d'Internet (IPv4). No obstant això, tots els sistemes operatius moderns l'utilitzen als punts finals. A IPv6, aquesta funció s'ha delegat explícitament als punts finals d'una sessió de comunicacions. Com a extensió del descobriment de la ruta estàndard MTU, una tècnica anomenada Packetization Layer Path MTU Discovery funciona sense suport d'ICMP.
Per als paquets IPv4, Path MTU Discovery funciona establint el bit de senyalització Don't Fragment (DF) a les capçaleres IP dels paquets de sortida. Aleshores, qualsevol dispositiu al llarg del camí el MTU del qual sigui més petit que el paquet el deixarà anar i enviarà un missatge de fragmentació necessària del protocol de missatges de control d'Internet (ICMP) (tipus 3, codi 4) que conté el seu MTU, permetent que l'amfitrió d'origen redueixi el seu Ruta MTU adequadament. El procés es repeteix fins que la MTU és prou petita per recórrer tot el camí sense fragmentació.
Com que els encaminadors IPv6 no fragmenten paquets, no hi ha cap opció No fragmentar a la capçalera IPv6. Per a IPv6, Path MTU Discovery funciona inicialment assumint que el camí MTU és el mateix que el MTU a la interfície de la capa d'enllaç on s'origina el trànsit. Aleshores, de manera similar a IPv4, qualsevol dispositiu al llarg del camí el MTU del qual sigui més petit que el paquet deixarà anar el paquet i enviarà un missatge ICMPv6 Packet Too Big (Tipus 2) que conté el seu MTU, permetent que l'amfitrió d'origen redueixi el seu Path MTU de manera adequada. El procés es repeteix fins que la MTU és prou petita per recórrer tot el camí sense fragmentació.

## Referències

* ↑ «RFC 1191 - Path MTU discovery» (en anglès). https://datatracker.ietf.org.+[Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ «Path MTU Discovery for IP version 6» (en anglès). https://datatracker.ietf.org.+[Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ «RFC 8899 - Packetization Layer Path MTU Discovery for Datagram Transports» (en anglès). https://datatracker.ietf.org.+[Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ Davies, Joseph. Understanding IPv6. 3rd. Microsoft Press, 2012, p. 146–147. ISBN 9780735659148.
# Inmaculada Herranz Aguayo

Inmaculada Herranz Aguayo (1975) és una professora universitària espanyola, consellera per a la coordinació del Pla de Garanties Ciutadanes del Govern de Castella-la Manxa des d'agost de 2017.
Llicenciada en Sociologia, es va doctorar en la mateixa especialitat per la Universitat Complutense de Madrid. El seu camp d'investigació ha estat l'anàlisi de l'estratificació social i la desigualtat. Resident a Talavera de la Reina, i professora universitària des de l'any 2000, és vicedegana de la Facultat de Ciències Socials de la Universitat de Castella-la Manxa localitzada a la ciutat.
Com a part de l'acord per a l'aprovació dels pressupostos regionals de Castella-la Manxa entre el govern d'Emiliano García-Page i el grup parlamentari de Podem, Herranz, vinculada a aquest últim partit, va ser nomenada el 9 d'agost de 2017 com a consellera per a la coordinació del Pla de Garanties Ciutadanes, entrant a formar part del govern regional al costat de José García Molina, nou vicepresident segon. Va prendre possessió del càrrec el 10 d'agost al palau de Fuensalida.

## Referències

* ↑ «Consejera para la coordinación del Plan de Garantías Ciudadanas». Junta de Comunitats de Castella-la Manxa.
* ↑ Vega, M. «Inmaculada Herranz, de Podemos, nueva consejera de Page». ABC, 29-08-2017.
* 1 2 «Así es Inmaculada Herranz». El Plural, 10-08-2017 [Consulta: 16 novembre 2018].
* 1 2 «Page nombra a los nuevos consejeros de Podemos, que tomarán posesión mañana». Eldiario.es, 09-08-2017.
* ↑ «Los 'talaveranos' Molina y Herranz hacen historia al formar parte del primer Gobierno PSOE-Podemos en España». La Voz de Talavera, 10-08-2017. Arxivat de l'original el 2018-11-16 [Consulta: 16 novembre 2018].
# Paulius Galaunė

Paulius Galaunė (Pagelažiai, prop d'Ukmergė, 25 de gener de 1890 - Kaunas, 18 d'octubre de 1988) fou un historiador de l'art, conservador de museu, i artista gràfic lituà. Va ser un dels primers directors de museus professionals del país i va fer diverses publicacions sobre temes d'art popular de Lituània. L'apartament de Galaunė i la seva dona, Adele Nezabitauskaitė, una cantant d'òpera, va esdevenir el Museu de la Família Galaunė el 1995, i conté les seves pertinences personals, així com les seves obres. Forma part del Museu Nacional d'Art MK Čiurlionis. Gaulané va ser enterrat al cementiri de Petrašiūnai.

## Premis i reconeixements

Al llarg de la seva vida, Gaulanė va rebre les següents condecoracions:
* Ordre de Vytautas el Gran (Lituània, 1931)
* Ordre de les Tres Estrelles (Letònia, 1938)
* Ordre de Vasa (Suècia, 1938)
* Legió d'Honor (França, 1939)
* Ordre de Leopold II (Bèlgica)
* Premi Nacional de la República Socialista Soviètica de Lituània (1970)

## Referències

* 1 2 «The Galaunė Family Museum». Muziejai.lt, 20-10-2009. [Consulta: 6 juliol 2010].
* ↑ «Žymūs Kauno žmonės: atminimo įamžinimas; Paulius Galaunė (1890–1988)» (en lituà). Atminimas.kvb.lt. Arxivat de l'original el 2011-07-22. [Consulta: 20 desembre 2010].
* ↑ «Mikalojus Konstantinas Čiurlionis National Art Museum» (en lituà). Muziejai.lt, 07-06-2010. [Consulta: 7 setembre 2010].
* 1 2 Dobrovolskaitė, Irena «Galaunė, Paulius». Encyclopedia Lietuva. Centre de Publicació de les Ciències i l'Enciclopèdia, vol. II (A–I), 2010, pàg. 582-583.
# Isoperla tilasqua

Isoperla tilasqua és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Descripció

* La larva mascle fa entre 10 i 11 mm de llargària corporal.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: els Estats Units (Oregon i Washington).

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Szczytko & Stewart, 1979. Mem. Am. Entomol. Soc. 32:60.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Sandberg, John B., 2011. The Isoperla of California (Plecoptera: Perlodidae); larval descriptions and a key to 17 western Nearctic species. Illiesia, 7(22):202-258. «PDF».
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Stoneflies of Klamath County, Oregon (anglès)
* ↑ Stoneflies of Oregon (anglès)
* ↑ Stoneflies of Benton County, Oregon (anglès)
* ↑ Stoneflies of Washington (anglès)
* ↑ Kondratieff, B.C. i R.A. Lechleitner, 2002. Stoneflies (Plecoptera) of Mount Rainier National Park, Washington. Western North American Naturalist, 62: 385-404.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Szczytko, S.W. i K.W. Stewart, 1979. The genus Isoperla (Plecoptera) of western North America; holomorphology and systematics, and a new stonefly genus Cascadoperla. Memoirs of the American Entomological Society, 32: 1-120.
* ↑ NatureServe (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)
* ↑ Perlodidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Szczytko, S. i K.W. Stewart, 2004. Isoperla muir, a new species of western Nearctic Isoperla and a new larval description of Isoperla tilasqua (Szczytko and Stewart), (Plecoptera: Isoperlinae). Transactions of the American Entomological Society 130(2): 233-243.
* Sandberg, J.B. & Stewart K.W., 2006. Continued Studies of Vibrational Communication (Drumming) Of North American Plecoptera. Illiesia, 2(1):1-14. «PDF».
# Pedipalp

Els pedipalps són un parell d'apèndixs dels quelicerats dels aràcnids araneids.
Consten de sis artells; el més basal és la coxa, seguida del trocànter, fèmur, patel·la, tíbia i tars. Les coxes sovint tenen expansions anomenades gnatobases, situades al costat de la boca i fan de peces bucals addicionals, ja que ajuden a processar l'aliment, també tenen una funció defensiva i tàctil. Hi ha, per evolució, una gran radiació de formes i funcions dels pedipalps
* Pseudoescorpí amb grans pedipalps acabats en pinça
* Solífug amb llargs pedipalps
* Àcar amb pedipalps curts prop la boca

## Referències

* ↑ «pedipalp». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 5 març 2023].
* ↑ Foelix, Rainer F. Biology of Spiders. OUP USA/Georg Thieme Verlag, 1996. ISBN 0195095944, 9780195095944.
# Perevàlne

Perevàlne (en (ucraïnès): Перевальне, en rus: Перевальное, Perevàlnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2021 tenia 4.980 habitants. Pertany al districte de Simferòpol.

## Referències

* ↑ «Об установлении границ поселка Айкаван, сел Ана-Юрт, Дружного, Ивановки, Строгановки, Трудового Трудовского сельского совета (Симферопольский район) Автономной Республики Крым». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 14 desembre 2015].
* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Penya del Sagrat Cor

La Penya del Sagrat Cor o Serra del Convent és una muntanya de 387 metres al municipi d'Alguaire, a la comarca catalana del Segrià. Al cim hi ha el vèrtex geodèsic 251109001 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya (ICC).
Al cim hi ha el monument del Sagrat Cor, construït l'any 1967. La idea de fer aquest monument va sorgir del mossèn Antoni Fontova. Va pensar a canviar la creu que hi havia i que fiquessin un sagrat cor molt gran per protegir el poble de mals, plagues i tronades. Consultat l'Ajuntament del poble es va fer una votació popular per tal de cercar l'aprovació de tothom. Una vegada aprovat i, ja que s'enderrocava un edifici al bisbat de Lleida, es van aprofitar les pedres, que la gent del poble va pujar amb els tractors de forma desinteressada, d'aquesta manera es començà la construcció d'aquest monument.
L'estàtua del Sagrat Cor es va construir en un taller d'imatgeria d'Olot (la Garrotxa) i està feta de formigó. La parròquia va demanar també la peanya neogòtica del pati del Seminari de Lleida per tal de poder-hi posar aquesta imatge. Es va fer una capta popular per pagar les 40.000 pessetes que va costar l'obra. Tot el poble va participar en la construcció sense cobrar res. La seva inauguració va ser presidida per l'alcalde del poble, Alfons Agustí, pel vicari general, el doctor Colom, en representació del bisbe, i el mossèn, acompanyats per tot el poble l'any 1967. A continuació es va fer una gran ballada de sardanes.
Durant tots aquests anys s'hi van dur a terme moltes reparacions a conseqüència de la caiguda de dos o tres llamps i alguns arranjaments fets a la mateixa roca que aguanta el monument. L'any 1996 hi va caure un llamp que va partir l'estàtua. El mes de setembre de 1998 va ser col·locat al seu lloc completament restaurat i protegit per un parallamps per tal d'evitar danys per maltempsades.
Actualment tot el poble ha fet un gran esforç per tal de restituir tot aquest monument.
El 2018 es va inaugurar la il·luminació del monument, que l'il·lumina amb diferents colors els dies mundials del càncer, de la violència de gènere, etc. El 2021 es van licitar obres per estabilitzar la penya.
La primera fase de l'estabilitació de la base de pedra es va acabar al desembre de 2022.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Penya del Sagrat Cor». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sagrat Cor a Alguaire *** -». Fires, festes, oci i llocs per visita. Festa Catalunya. [Consulta: 14 abril 2022].
* ↑ Vidal, Vidal. «Pedres i vi, préssecs i aigua». A: Experiència rural.
* ↑ «Descripció del monument». Arxivat de l'original el 2014-04-17. [Consulta: 24 desembre 2012].
* ↑ Molina, Maria «Alguaire destina a estabilitzar la penya del Sagrat Cor 130.000 €». Segre, 12-08-2021.
# Lancia (arna)

Lancia és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Lancia phrontisalis, que es troba a Brasil (Rio de Janeiro).

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 30 gener 2019].
# Bettange-sur-Mess

Bettange-sur-Mess (en luxemburguès: Betteng op der Mess; en alemany: Bettingen-Mess) és una vila de la comuna de Dippach del districte de Luxemburg al cantó de Capellen. Està a uns 11,3 km de distància de la Ciutat de Luxemburg.

## Vegeu també

* Castell de Bettange-sur-Mess

## Referències

* ↑ «Bettange-sur-Mess». [Consulta: 20 setembre 2015].