OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abraj Al-Bait

L'Abraj Al-Bait (en àrab: أبراج البيت, romanitzat: brAbrāǧ al-Bayt "Torres de la Casa") és un complex governamental de set hotels de gratacels a la Meca, Aràbia Saudita. Aquestes torres formen part del Projecte Dotacional King Abdulaziz que té com a objectiu modernitzar la ciutat atenent els seus pelegrins. La torre central de l'hotel, la Torre del Rellotge Reial de Meca, té la cara del rellotge més gran del món i és el tercer edifici més alt i la cinquena estructura més independent del món. La torre del rellotge conté el Museu de la Torre del Rellotge que ocupa els quatre pisos superiors de la torre.
El complex d'edificis es troba a metres de la mesquita més gran del món i del lloc més sagrat de l'Islam, la Gran Mesquita de la Meca. El promotor i contractista del complex és el grup Saudi Binladin, la companyia constructora més gran del Regne. És el segon edifici més car del món, amb un cost total de la construcció de 15.000 milions de dòlars EUA, sent el primer la Gran Mesquita de la Meca. El complex es va construir després de l'enderroc de la fortalesa d'Ayyad, la ciutadella otomana del segle xviii situada al capdamunt d'un turó amb vistes a la Gran Mesquita. La destrucció del lloc històricament significatiu el 2002 per part del govern saudita va provocar clam internacional i una forta resposta de Turquia.
# Molècula triatòmica

Una molècula triatòmica és una molècula composta per tres àtoms. En són exemples: la molècula d'aigua, el CO₂ i el HCN.

## Molècula triatòmica homonuclear

Les molécules triatomiques homonuclears contenen tres àtoms que pertanyen al mateix element químic. L'ozó n'es un exemple.
L'hidrogen triatòmic és inestable i es trenca espontàniament. El catió trihidrogen és estable i simètric. El trimer d'heli $^4$He₃, solament està feblement unit per la força de Van der Waals. El trisofre (S₃) és d'estructura anàlega a l'ozó.

## Referències

* ↑ «Triatomique».
* ↑ Kunitski, M.; Zeller, S.; Voigtsberger, J.; Kalinin, A.; Schmidt, L. P. H.; Schoffler, M.; Czasch, A.; Schollkopf, W.; Grisenti, R. E.; Jahnke, T.; Blume, D.; Dorner, R. «Observation of the Efimov state of the helium trimer» (en anglès). Science, 348, 6234, 01-05-2015, pàg. 551–555. DOI: 10.1126/science.aaa5601.
# Paul Andrew Williams

Paul Andrew Williams (nascut el 1973 a Portsmouth, Anglaterra) és un guionista i director britànic. Va guanyar el Premi del Nou Director per la seva pel·lícula London to Brighton al Festival Internacional de Cinema d'Edimburg de 2006.

## Carrera

Williams va començar la seva carrera com a actor, però més tard va escriure i dirigir promocions pop, anuncis virals i curtmetratges. El 2001 va escriure i dirigir el curtmetratge Royalty que va inspirar London to Brighton. Royalty es va estrenar al Festival de Cinema de Londres l'any 2001, es va mostrar a la televisió del Regne Unit, va ser preseleccionada per a l'aparador de Kodak i més tard es va projectar al BAFTA. L'any 2003 Williams va ser l'únic director amb seu al Regne Unit que va ser recollit pel Fox Searchlight Director's Lab. El seu curtmetratge, It's Okay to Drink Whisky, realitzat a través d'aquest programa, es va estrenar al Festival de Cinema de Sundance de 2004. El seu debut a la televisió del Regne Unit, Naked, va ser la selecció del dia a la revista Time Out.
A través d'una nova llista de desenvolupament entre Pathe i BBC Films, Williams va ser contractat per escriure The Choir. Williams va escriure i dirigir el thriller psicològic Cherry Tree Lane, que es va estrenar com a part del Fright Fest.

## Filmografia
### Film

| Any | Títol | Director | Guionista | Productor | Actor |
| 2001 | Royalty | Sí | Sí | No | No |
| 2002 | It's Okay to Drink Whiskey | Sí | Sí | No | No |
| 2003 | Coming Up – Naked | Sí | No | No | No |
| 2006 | London to Brighton | Sí | Sí | Sí | Sí |
| 2008 | The Cottage | Sí | Sí | No | No |
| 2010 | The Children | No | Sí | No | No |
| 2010 | Cherry Tree Lane | Sí | Sí | No | No |
| 2012 | Una cançó per a la Marion | Sí | Sí | No | No |
| 2014 | Murdered by My Boyfriend | Sí | No | No | No |
| 2014 | Miss You Already | No | Sí | No | No |
| 2015 | The Eichmann Show | Sí | No | No | No |
| 2017 | Broadchurch | Sí | No | No | No |
| 2017 | Murdered for Being Different | Sí | No | No | No |
| 2021 | Bull | Sí | Sí | No | No |

## Referències

* ↑ «IMDB».. URL retrieved on 31 March 2008
* ↑ «BBC – Film Network».. URL retrieved on 31 March 2008
* ↑ «London to Brighton – Official Site». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 3 abril 2008].. URL retrieved on 3 April 2008
* ↑ One-Sheet and Stills: Cherry Tree Lane
* ↑ «The Cottage – Official Site».. URL retrieved on 3 April 2008
* ↑ First Look at 'Cottage' Director's Trip to 'Cherry Tree Lane'
* ↑ FrightFest '10: 'Cherry Lane' an Axe of a Good TIme
# Cecili de Granada

Cecili és venerat com a sant patró de l'arxidiòcesi de Granada (Andalusia). La tradició el fa primer bisbe de la ciutat. D'existència incerta, al voltant seu hi ha diverses llegendes i tradicions.

## Vida

No sabem res sobre la vida d'aquest bisbe. En algunes fonts antigues, com les Glosses Emilianenses, es troba una llista de bisbes antics de Granada en la qual el primer nom és el de Cecili, sense cap altra dada. La datació més realista d'aquesta llista situaria Cecili cap al segle iii, data que, d'altra banda, podria correspondre a la realitat, ja que cap al 300-303 tingué lloc a Illiberis un dels primers concilis hispànics.

## Llegenda

La llegenda posterior, desenvolupada durant l'Edat mitjana i principalment al segle xvi, es va manifestar en falses cròniques i en la falsificació dels Llibres de plom del Sacromonte, amb la troballa de les suposades relíquies del sant al Sacromonte, on es va aixecar l'actual abadia. La llegenda, totalment falsa i sense fonament històric, vinculant Cecili i la diòcesi de Granada als primers temps del cristianisme, no tenia més objecte que avançar la data d'introducció del cristianisme a Granada.
Segons aquesta tradició, Cecili hauria estat un dels Set barons apostòlics, missioners que havien estat ordenats a Roma i enviats pels sants Pere apòstol i Pau de Tars a evangelitzar la Bètica al segle i, repartint-se en diferents ciutats i essent martiritzats tots ells. Cecili va anar a Granada, llavors Iliberis o Elvira, l'evangelitzà i hi fundà la diòcesi, essent-ne el primer bisbe cap a l'any 64. Escrigué obres teològiques i fou mort pels romans durant la persecució de Neró, essent cremat en un forn.
La dominació musulmana hauria eliminat les restes i testimonis documentals d'aquest fet.

## Referències

* ↑ Una altra llegenda els fa companys de Sant Jaume el Major durant el seu viatge a Hispània. Els altres van ser els sants: Hesiqui de Carcere (Cazorla o Cieza), Ctesifon de Bergi (Berja), Torquat d'Acci (Guadix), Eufrasi d'Iliturgi (Andújar o Cuevas de Lituergo), Indaleci d'Urci (Pechina o Torres de Villaricos) i Segon d'Abula (a Almeria).
# José M. G. Moyano

José Manuel García Moyano, més conegut com a José M. G. Moyano, és un muntador i editor de cinema espanyol. Guanyador d'un Goya al millor muntatge.
Va començar com a muntador de llargmetratges el 1998 i des de 2002 es va convertir en el muntador d'Alberto Rodríguez Librero. Pel seu treball a Grupo 7 va guanyar el premi Asecan al millor muntatge i fou nominat al Goya al millor muntatge i a la Medalla del CEC. Pel seu treball a Anochece en la India va obtenir la Bisnaga de Plata al millor muntatge del Festival de Màlaga de 2014. El 2015 va guanyar el Goya al millor muntatge i la Medalla de Cercle d'Escriptors Cinematogràfics al millor muntatge per La isla mínima. Fou nominat novament al Goya pel seu treball a El hombre de las mil caras (2016). El 2020 va guanyar novament el premi Asecan al millor muntatge per 522. Un gato, un chino y mi padre.

## Filmografia

* El factor pilgrim (2000)
* El traje (2002)
* 7 vírgenes (2005)
* Cabeza de perro(2006)
* Un mundo cuadrado (2011)
* Grupo 7 (2012)
* Anochece en la India (2014)
* A esmorga (2014)
* La isla mínima (2014)
* Paco de Lucía: la búsqueda (2014)
* El hombre de las mil caras (2016)
* Nacido en Siria (2016)
* Los gigantes no existen (2017)
* Yo, mi mujer y mi mujer muerta (2018)
* Barbacana, la huella del lobo (2018)
* Ánimas (2018)
* 522. Un gato, un chino y mi padre 82019)
* La peste (2019)
* Modelo 77 (2022)

## Referències

* ↑ José Manuel García Moyano: “Creo que la labor del montador es igual de decisiva en un documental que una película de ficción”, audiovisual451.com, 3 de febrer de 2015
* ↑ José M. G. Moyano Arxivat 2019-09-04 a Wayback Machine. a fcpxtour.com
* ↑ José M. G. Moyano, premio al Mejor Montaje por 'La isla mínima', Europa Press, 7 de febrer de 2015
* ↑ ‘La Trinchera Infinita’ de La Claqueta PC triunfa en los Premios del Cine Andaluz, al web de l'ASECAN
# Wang Fang (dinastia Han)

Wang Fang :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 王方 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 王方 |
    En aquest nom xinès, el cognom és Wang.
Wang Fang va ser un oficial militar servint sota el senyor de la guerra Dong Zhuo durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Després de la mort de Dong, va ajudar a assetjar Chang'an amb la força invasora dels oficial lleials a Dong Zhuo.

## En la ficció

En la novel·la històrica del Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong, ell juntament amb Li Meng fa un pacte secret amb els partidaris de Dong que s'apropaven a Chang'an, obrint-los les portes des de dins per permetre la seva entrada a la ciutat controlada per Wang Yun.
Més tard desafiaria a Ma Chao, que havia sortit a enfrontar-se amb els partidaris en una altra invasió de Chang'an, esta vegada per part de Ma Teng i Han Sui, però moriria en eixe mateix duel contra ell.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Enllaços externs

* Biografia de Wang Fang a kongming.net (anglès)
# Sala Ollin Yoliztli

La Sala Ollin Yoliztli, oficialment Sala Silvestre Revueltas és una sala de concerts del Centre Cultural Ollin Yoliztli i la seu de l'Orquestra Filharmònica de la Ciutat de Mèxic. La sala va ser construïda en els anys 1970 i compta amb una capacitat per albergar a 1,200 persones. Està situada al sud de la Ciutat de Mèxic.
El terme Ollin Yoliztli prové del náhuatl que significa vida i moviment.

## Referències

* ↑ Secretaría de Cultura del Distrito Federal. «Centro Cultural Ollin Yoliztli». Arxivat de l'original el 2011-12-11. [Consulta: 18 novembre].
* 1 2 Secretaría de Cultura del Distrito Federal. «Centro Cultural Ollin Yoliztli - Servicios». Arxivat de l'original el 2011-12-13. [Consulta: 18 novembre].

## Enllaços externs

* Lloc oficial Arxivat 2016-06-09 a Wayback Machine..
# Monochirus trichodactylus

Monochirus trichodactylus és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del Mar de la Xina Meridional.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Pierre François Marie Auguste Dejean

Pierre François Marie Auguste Dejean (1780 – 1845), va ser un entomòleg francès. Va ser mercenari durant les guerres napoleòniques. Va reunir una gran col·lecció de coleòpters, alguns recollits al camp de batalla de Waterloo. Va llistar 22.399 espècies i l'any 1837 aquesta era la major col·l·lecció de coleòpters del món. L'any 1802, va començar a publicar el catàleg de la seva gran col·lecció que incloïa 22 noms d'espècies. Dejean es va oposar al principi de prioritat establert al International Code of Zoological Nomenclature. Dejean va presidir la Société entomologique de France l'any 1840.
Entre d'altres, va donar nom al gènere de coleòpters Lachnaia

## Obres

* Catalogue des Coléoptères de la collection d'Auguste Dejean (1802–1837) with Charles Aubé
* amb Pierre André Latreille Histoire naturelle et iconographie des insectes coléoptères d'Europe Paris : Crevot, 1822. digitised at Gallica.
* Spécies Général des Coléoptères (1825–1838)

## Referències

* d'Aguilar, J. 2008, Dejean, une légende entomologique. Insectes (149): 17-18
* Barber, H. S. and Bridwell, J. C., 1940 Dejean Catalogue names (Coleoptera). Bulletin of the Brooklyn Entomological Society, Lancaster, Pa. 35 (1): 1-12
* Madge, R. B. 1988, [Dejean, P. F. M. A.] Arch. Nat. Hist., London 15 (3): 317-321
* Peyerimhoff, P. de 1932, La Société entomologique de France (1832 - 1931). Soc. Ent. France, Livre du Centenaire, Paris : 1-86m Plates. I-XIII

## Enllaços externs

* Portrait and Short account of Dejean
* Gaedike, R.; Groll, E. K. & Taeger, A. 2012: Bibliography of the entomological literature from the beginning until 1863 : online database - version 1.0 - Senckenberg Deutsches Entomologisches Institut. Links to collection details and biographies.
# Lo Birlot

Lo Birlot és una muntanya de 566 metres que es troba entre els municipis de Bot i Prat de Comte, a la comarca de la Terra Alta.
, muntanya del municipi de Bot.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Lo Birlot». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Ruta de senderisme Bot-Mola de Buscarrons-Lo Birlot-Rocamala-La Falconera-Bot». Rutes Senderisme a Espanya. Wikiloc.
# Wang Feng (piragüista)

Wang Feng (Ya'an, 14 de novembre de 1985) és una esportista xinesa que va competir en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les, guanyadora de dues medalles al Campionat Mundial de Piragüisme els anys 2006 i 2007.
Va participar en els Jocs Olímpics de Pequín 2008, on va ser eliminada en la ronda classificatòria de la prova de K2 500 m.

## Palmarès internacional

Campionat del món :
| Any | Lloc | Medalla | Esdeveniment |
| 2006 | Szeged ( Hongria) | 3 | K4 1000 m |
| 2007 | Duisburg ( Alemanya) | 2 | K4 1000 m |

## Referències

* ↑ Wang Feng en Canoeresults.eu (en anglès).
* ↑ Llesta de medallistes olímpics i mundials en piragüisme (1936-2007): part 1, part 2. Federació Internacional de Piragüisme (anglès)
* ↑ Wang Feng Arxivat 2012-10-21 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (en anglès).

## Enllaços externs

* http://www.canoeicf.com/site/canoeint/if/downloads/result/Pages%201-41%20from%20Medal%20Winners%20ICF%20updated%202007-2.pdf?MenuID=Results%2F1107%2F0%2CMedal%5Fwinners%5Fsince%5F1936%2F1510%2F0 ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 1: flatwater (now sprint): 1936–2007 at WebCite (archived 2009-01-21). Arxius addicionals: Wayback Machine (archived 2010-01-05).
* http://www.canoeicf.com/site/canoeint/if/downloads/result/Pages%2042-83%20from%20Medal%20Winners%20ICF%20updated%202007.pdf?MenuID=Results%2F1107%2F0%2CMedal%5Fwinners%5Fsince%5F1936%2F1510%2F0 ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 2: rest of flatwater (now sprint) and remaining canoeing disciplines: 1936–2007 at WebCite (archived 2009-11-09)
* Team China 2008 profile Arxivat 2011-08-10 a Wayback Machine.
* Team China 2008 profile, Chinese Arxivat 2009-03-12 a Wayback Machine.
# Sala Nezahualcóyotl

La Sala Nezahualcóyotl és una sala de concerts fundada el 31 de desembre de 1976, creada per a ser la seu de l'Orquestra Filharmònica de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic. L'arquitecte de la Sala Nezahualcóyotl és Arcadio Artis, mentre que el disseny acústic va estar a càrrec de Christopher Jaffe. Compta amb un escenari de 240 metres quadrats i amb 4,900 metres quadrats d'àrea de serveis. Està inspirada en el disseny de la Berliner Philarmoniker i en l'acústica de la Concertgebouw d'Amsterdam.

## Característiques

L'auditori a càrrec dels arquitectes Orso Núñez Ruiz Velasco i Arcadio Artis va ser construït entre els anys 1975 i 1976, amb un cost aproximat de mil 600 milions de pesos, compta amb una capacitat per a albergar a 2.229 persones i està situada dins del Centre Cultural Universitari de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic al sud de la Ciutat de Mèxic.
El caràcter modern de la Sala consisteix en la disposició de l'escenari, envoltada de seients a tot arreu de l'escenari. És considerada en l'actualitat com una de les sales més importants de Mèxic i Amèrica Llatina.
La Sala Nezahualcóyotl es distingeix per comptar amb un arranjament de panells suspesos sobre l'escenari i bona part de l'auditori, una les seves funcions és precisament reflectir l'energia sonora, que emana verticalment de l'orquestra i redirigir-la cap a les butaques. Cadascuna d'aquestes compta amb un suport de fusta que ajuda al rebot del so.
Compte amb camerinos i saló d'assajos, aquest últim mesura aproximadament 18.50 metres d'ample per 12.30 metres de fons i gràcies a la instal·lació de panells acústics i una catifa, és possible que l'orquestra estigui tocant en l'escenari al mateix temps que un altre assemblament es troba assajant en la part inferior.
El disseny és exemple de l'arquitectura brutalista, segell de l'arquitecte Orso Núñez Ruiz Velasco.

## Seu de l'OFUNAM

La construcció de la Sala Nezahualcóyotl va servir per a donar-li una seu definitiva a l'Orquestra Filharmònica de la UNAM, que oferia els seus concerts o assajava, des dels seus primers anys —quan encara es deia Orquestra Simfònica de la UNAM— als auditoris Justo Sierra de la Facultat de Filosofia i Lletres, sl Raoul Fournier de la Facultat de Medicina, o en el teatre Carlos Lazo de la Facultat d'Arquitectura.

## Galeria recinte exterior

* Diferents vistes de la Sala Nezahualcóyotl

## Vegeu també

* Nezahualcóyotl

## Referències

* 1 2 unam.mx. «Sala Nezahualcóyotl. Una vida de conciertos» (en castellà). [Consulta: 15 novembre 2011].
* ↑ «Celebra sus treinta la Nezahualcóyotl». [Consulta: 23 abril 2017].
* ↑ «Sala Nezahualcóyotl; es como un instrumento». , 30-12-2016 [Consulta: 8 gener 2017].
* ↑ «Instrumento donde cabe una orquesta». [Consulta: 24 abril 2017].
* ↑ Riveroll, J. (2010, Apr 21). Crecerá la UNAM su oferta cultural. Reforma Retrieved from http://0-search.proquest.com.millenium.itesm.mx/docview/308362083?accountid=41938%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Molí d'Hostafrancs

El Molí d'Hostafrancs és una obra d'Hostafrancs, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic molí fariner que està situat a la sortida del nucli urbà, pel camí del Molí en direcció al cementiri del poble, passat el riu Sió a l'esquerra. Actualment no queda cap resta de la primitiva construcció perquè va desaparèixer amb l'ampliació i remodelació del traçat del camí del Molí.
Les úniques restes que queden és un tram de mur corresponent al traçat de l'antiga bassa del molí, que actualment delimita una parcel·la de conreu cerealístic. L'obra presenta un parament paredat de pedres irregulars rejuntades amb morter.

## Història

El molí fariner segarrenc necessitava una gran bassa per poder emmagatzemar el màxim d'aigua pel seu funcionament. Una de les parts més importants era el cacau, que es bastia a un extrem de la bassa i tenia com a funció regular la pressió de l'aigua en la seva caiguda. Del cacau l'aigua passava d'un canal a un rodet, generalment de fusts i disposat horitzontalment. El moviment giratori del rodet es transmetia a l'eix de fusta, eix que tenia el seu extrem superior la nadilla o hèlix de ferro que encaixava a la mola superior. Aquesta pedra girava sobre la mola inferior fixada. La pressió de les dues moles convertia el gra amb farina.

## Referències

* 1 2 3 «Molí d'Hostafrancs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Platymantis dorsalis

Platymantis dorsalis és una espècie de granota que viu a les Filipines.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Diesmos, A., Alcala, A., Brown, R., Afuang, L., Dolino, C., Gee, G., Hampson, K., Diesmos, M.L., Mallari, A., Ong, P., Paguntalan, L., Pedregosa, M., Ubaldo, D. & Gutierrez, B. 2004. Platymantis dorsalis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Pedro Mascarenhas

Pedro Mascarenhas (Mértola, Portugal, ca. 1484 - Goa, Índia, 23 de juny de 1555) va ser un navegant, explorador i administrador colonial portuguès. Va ser el primer europeu a descobrir, el 1512, l'illa de Diego Garcia, a l'oceà Índic. En el mateix viatge va trobar l'illa Maurici, tot i que és probable que no fos el primer explorador portuguès en fer-ho, ja que expedicions anteriors, com les de Diogo Dias o Afonso de Albuquerque, pogueren haver-la trobat.

## Biografia

Gràcies a l'impuls donat als viatges d'exploració amb la fundació, el 1499, de la Casa da Índia, destinada a controlar el comerç colonial amb l'Índia, Mascarenhas, fill d'una rica família, va reunir una flota de vaixells amb què va emprendre una sèrie de viatges d'exploració i comerç d'espècies a la costa del nord d'Àfrica i Moçambic.
A finals de 1511, quan es trobava a les proximitats del cap de Bona Esperança, l'aixecament de la regió de Goa, probablement instigats per Adil Shah, que volia alliberar la península Índia del govern de Albuquerque i els portuguesos, va fer que Mascarenhas prengués la iniciativa de separar-se de la flota per trobar una manera més ràpida d'arribar a l'Índia. En aquell moment el camí cap a l'Índia seguia la costa oriental d'Àfrica fins a la costa de Malabar. Mascarenhas va emprendre rumb a l'est en aigües desconegudes i va descobrir algunes illes, com l'Illa de Rodrigues, i en va batejar d'altres, com l'Illa de la Reunió o Maurici, que va anomenar-la Cerne. El 1528 el també navegant portuguès Diogo Rodrigues va batejar l'arxipèlag amb el nom d'illes Mascarenyes.
Mascarenhas va servir com a capità general de la colònia portuguesa de Malaca entre 1525 i 1526. De les seves activitats posteriors, iniciades gràcies al prestigi del seu viatge i els seus descobriments, se sap que va participar en una expedició a Tunísia el 1535 i que va representar els interessos portuguesos davant la Santa Seu després del seu nomenament com a ambaixador del rei Joan III de Portugal el 1538. El 1538 Mascarenhas va servir a la flota del tercer virrei portuguès de les Índies, Garcia de Noronha.
El 1554 Mascarenhas va ser nomenat virrei de l'Índia portuguesa, exercint el seu càrrec des de Goa, la capital de les possessions portugueses a Àsia. Se suposa que va morir nou mesos més tard a la mateixa ciutat, el 1555, als 71 anys. Va ser succeït en el virregnat per Francisco Barreto.

## Referències

* ↑ Tavares de Pinho, Sebastiao «Francisco Xavier em Lisboa. A caminho do Oriente (1540-1541)» (pdf) (en portuguès). Humanitas, LII, 2000, pàg. 297-309. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 28 desembre 2012].
* ↑ «Conquest of India». A: Robert Kerr. A General History and Collection of Voyages and Travels. Edimburg: William Blackwood, 1812, p. 411.