OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oumar Niasse

El Hadji Baye Oumar Niasse (18 d'abril de 1990) és un futbolista professional senegalés que juga de davanter per l'Burton Albion FC i per l'equip nacional senegalés.

## Referències

* ↑ «Oumar Niasse».
* ↑ «Player profile: Oumar Niasse». ESPN. [Consulta: 15 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Perfil a l'Everton F.C. (anglès)
* Dades estadístiques sobre Oumar Niasse a soccerbase.com
# Microryzomys altissimus

Microryzomys altissimus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 2.500 i 4.000 msnm a Colòmbia, l'Equador i el Perú. El seu hàbitat natural són els paisatges subalpins i de páramo. Està amenaçat per la desforestació i l'expansió dels camps de conreu en algunes parts de la seva distribució.

## Referències

* ↑ Gómez-Laverde, M.; Rivas, B.; Delgado, C. Microryzomys altissimus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 7 gener 2017.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Col·legi Lliure d'Emèrits

El Col·legi Lliure d'Emèrits Universitaris de Madrid és una fundació cultural sense ànim de lucre creada en 1986, quan es va promulgar a Espanya una llei, posteriorment reformada, que decretava la jubilació forçosa als 65 anys. Va néixer, per tant, amb la finalitat de recuperar a tots els professors que malgrat estar en plenitud de facultats havien de jubilar-se.
Avui dia ho integren més de quaranta professors (Miguel Artola Gallego, José Luis Pinillos, Eduardo García de Enterría…)
El president és Juan Torres Piñón, representant de Cartera Kairós en el patronat del Col·legi Lliure d'Emèrits. La fundació organitza conferències i seminaris que imparteixen els seus membres, principalment a Madrid, però també en altres ciutats que ho sol·liciten.

## Fundadors

* Rafael Anson Oliart
* Fernando Chueca Goitia
* Antonio Colino López
* José María Escondrillas Damborenea
* Álvaro García Lomas Sanchiz
* Manuel García Pelayo
* Manuel Gómez de Pablos
* Francisco Grande Covián
* Santiago Grisolía García
* Pedro Laín Entralgo
* Rafael Lapesa Melgar
* José Lladó Fernández-Urrutia
* Antonio López Fernández
* Julián Marías Aguilera
* Severo Ochoa de Albornoz
* José Luis Pinillos Díaz
* Rafael del Pino Moreno
* José Miguel de la Rica Basagoiti
* José Ángel Sánchez Asiaín
* Alberto Sols García
* Gregorio Varela Mosquera

## Patrons
### President

* Juan Torres Piñón

### Vicepresident 1r

* José Lladó Fernández-Urrutia

### Vicepresident 2n i President de la Comissió Cultural

* Miguel Aguiló

### Vocals

* David Álvarez Díez
* Eduardo García de Enterría
* Cristóbal Halffter Jiménez-Encina
* José Lladó Fernández Urrutia
* Rodolfo Martín Villa
* Carlos Sánchez del Río Sierra
* Rafael Spottorno Díaz-Caro
* Juan Torres Piñón
* Javier Gómez Navarro
* Carlos Vázquez Ruiz del Árbol
* Antonio García Ferrer
* Andrés Fernández de Albalat Lois
* Antonio Palomino Moreno-Manzano
* José Manuel Serrano Alberca
* Francisco de Bergia González
* Antonio Fernández Alba
* Olegario González de Cardedal
* Aurelio Menéndez Menéndez
* Antonio García Bellido

## Vegeu també

* Llista de professors del Col·legi Lliure d'Emèrits

## Referències

* Col·legi Lliure d'Emèrits
# Parc de la Riera

El Parc de la Riera és un parc urbà situat al Districte de Ponent de Palma (Mallorca, Illes Balears). Fou anomenat així perquè fou construït al voltant del curs del torrent de la Riera de la ciutat.

## Història

Amb l'aprovació del Pla Calvet es preveia una àmplia zona verda al nord-oest del futur eixample de Palma al voltant del recorregut del torrent de la Riera i que seria la més gran de la ciutat després del Bosc de Bellver. Els plans urbanístics posteriors de Jaume Alenyar (1912), Gaspar Bennàssar (1916) i Gabriel Alomar (1942) la varen mantenir, tot i no entrar en detalls quant al seu desenvolupament que, en tot cas, mai es va dur a terme. Els PGOU de 1973 i 1985 també varen recollir i mantenir la idea de convertir aquella extensió de terreny en una gran zona verda i d'equipaments per a la ciutat.
No fou fins a l'any 2000 que l'Ajuntament de Palma fa les primeres passes per planificar la construcció de la zona verda, que fou batejada com a Sa Falca Verda. El 2002 va convocar un concurs públic de projectes i va sortir guanyador el de l'arquitecte Manuel Ribas Piera. El projecte es dividia en quatre àrees d'execució: zona A, que comprenia el Canòdrom i el Velòdrom; zona B o central; la zona C, terrenys al costat de l'Estadi Lluís Sitjar, i la zona D, terrenys devora la Via de Cintura.
El 13 d'abril de 2005 varen donar inici les obres a la denominada zona B o central, la única lliure d'entrebancs. Aquesta zona va ser batejada des de llavors com a parc de la Riera. La resta de zones previstes de Sa Falca Verda no es varen executar arran les expropiacions pendents dels propietaris afectats, la resolució dels recursos judicials derivats i la manca de recursos. Això va condicionar l'obra, que es preveia concloure l'any 2007 i només la zona B fou executada.
El Parc de la Riera fou inaugurat el 21 de gener de 2007, després d'una inversió de 26 milions d'euros en obres i 11 més en expropiacions.

## Descripció

El parc té una extensió d'uns 120.000 metres quadrats. Està limitat pel carrer d'Andreu Torrens (sud), Camí de Jesús (est), carrer de Salvador Dalí (nord) i pel Parc de Son Cotoner, carrers de Joan Dameto i Sínia d'en Gil i solar de l'Estadi Lluís Sitjar (oest). El recinte està tancat i té quatre portes d'accés per Andreu Torrens, Camí de Jesús, Salvador Dalí i Sinia d'en Gil.
A grans trets, el parc té els serveis següents:
* Amfiteatre per a espectacles.
* Zona de jocs infantils que inclou un castell a imitació del Castell de Bellver).
* Zona esportiva amb camp de futbol, un altre de bàsquet i un tercer de voleibol.
* Zona de màquines esportives per fer exercici.
* Pista de Skatepark.
* Pipicans per a mascotes.

## Referències

* ↑ «La Falca Verda de Palma se pone en marcha tras dos décadas de espera» (en castellà). Última Hora, 02-08-2002.
* ↑ «El Ram se instalará en el Parc de sa Riera a finales de mes» (en castellà). Última Hora, 12-02-2005.
* ↑ «Matas pide dinero para carreteras y residencias en la inauguración del Parc de sa Riera» (en castellà). Última Hora, 22-01-2007.
# Mogues

Mogues és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 144 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Mogues era de 144 persones. Hi havia 57 famílies de les quals 16 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 29 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 72 habitatges, 55 eren l'habitatge principal de la família, 11 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 70 eren cases i 1 era un apartament. Dels 55 habitatges principals, 47 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien tres cambres, 11 en tenien quatre i 41 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 23 habitatges hi havia un automòbil i a 24 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Mogues el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 12 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 12 | 35 a 39 | 12 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 12 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 91 persones, 69 eren actives i 22 eren inactives. De les 69 persones actives 67 estaven ocupades (37 homes i 30 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 22 persones inactives 5 estaven jubilades, 9 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Mogues hi havia 56 unitats fiscals que integraven 144,5 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 15.517 €.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa financera.
L'any 2000 a Mogues hi havia 9 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Mogues a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Mogues a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Moneses uniflora

La pírola uniflora (Moneses uniflora) és una espècie de la família de les ericàcies, dins de la subfamília Pyroloideae (que segons algunes flores de referència als Països Catalans o a la Península Ibèrica segueix tenint la categoria de família Pirolàcies). Podria anomenar-se pírola d'una sola flor, per diferenciar-la d'altres espècies semblants, on les tiges porten petites inflorescències amb flors múltiples.

## Descripció

És una petita herba perenne, amb un rizoma filiforme ramificat. La tija que fa de 5 a 20 cm d'alt, porta una flor solitària, pèndula, les fulles basals són arrodonides i amb un curt pecíol. El fruit és una càpsula erecte, que s'obre amb valves glabres. Floreix de maig a juliol.

## Ecologia i distribució

Les píroles viuen en boscos de coníferes humits, amb sòl humífer. És una espècie parcialment saprofítica que pot fer la fotosíntesi per obtenir energia de la llum del sol, però també alimentar-se de l'humus del sòl a través de micorrizes amb els fongs del subsòl. Aquest fenomen s'anomena mixotrofisme. És una planta boreo-subalpina europea que als Països Catalans es troba principalment als Pirineus i serres veïnes, on viu des dels 900 als 2000 m d'altitud. Arriba a trobar-se de forma molt rara als Ports de Beseit

## Sinònims

Pyrola uniflora L.

## Vegeu també

Als Països Catalans viuen altres espècies semblants de píroles que es poden confondre amb aquesta:
* Pírola de flor verda
* Pírola de fulles arrodonides
* Pírola secunda
* Pírola petita

## Referències

* ↑ MASCLANS, Francesc. Els noms de les plantes als Països Catalans. Barcelona: Granollers: Montblanc-Martín, 1981. ISBN ISBN 84-85135-25-3.
* 1 2 3 Luis Villar Pérez. «Flora ibérica (fam. Pyrolaceae)» (en castellà). [Consulta: 19 abril 2024].
* 1 2 Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III, pàg.23. ISBN 84-7226-698-2.
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 19 abril 2024].
# Turó de les Martines

El Turó de les Martines és una muntanya de 166 metres que es troba al municipi d'Ullastrell, a la comarca del Vallès Occidental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ozo Ibeziako

Ozo Ibeziako (Nigèria) és una metgessa de família directora de recursos humans de 15 clíniques públiques de Sud-àfrica i professora universitària de Medicina de família a la Universitat de Pretòria.
A Nigèria va estudiar medicina i es va interessar per treballar amb assumptes socials, després va anar a Sud-àfrica. Va participar en la fundació el 1999 de l'ONG sudafricana Komati Foundation. Col·labora amb el projecte Art of Living, que es va posar en marxa el 2012 per ajudar a dones joves del barri Alexandra de Johannesburg per facilitar que puguin arribar a la universitat. Aquest barri és un dels grans assentaments creats durant la política de l'apertheid on viuen unes 500.000 persones. Entre el 2012 i el 2019 van ajudar 500 noies i les seves mares. Després d'aconseguir que s'hagin retirat les valles de filferros del camp, pretenen dur el projecte a altres barris marginals dels voltants de Johannesburg. Entre aquesta ciutat i Pretòria hi ha sis assentaments similars on viuen més de tres milions de persones.
El març del 2019 va rebre el premi Harambee a la promoció i igualtat de la dona africana.

## Referències

* ↑ Daniele, Laura ««Vale la pena educar a las mujeres porque es educar a toda la nación sudafricana»». ABC, 05-03-2019 [Consulta: 8 març 2019].
* ↑ «Ozo Ibeziako: "Educar a la dona és educar el país"». Europa Press, 06-03-2019 [Consulta: 8 març 2019].
* ↑ EFE «La médica sudafricana, Ozó Ibeziako, galardonada con el premio Harambee 2019». La Vanguardia, 14-01-2019 [Consulta: 8 març 2019].
* ↑ «Ozo Ibeziako: "Si educas a una niña, estás educando a una nación"». Cadena Ser, 28-02-2019 [Consulta: 8 març 2019].
# Mirabolà

El mirabolà o mirabolaner (Prunus cerasifera) és un arbre fruiter del gènere Prunus dins la família de les rosàcies, el fruit del qual també es coneix com a mirabolà. Té varietats amb fulles vermelles que es fan servir molt com a arbre ornamental i es coneixen com a pruneres vermelles.
Addicionalment pot rebre els noms de cascavellic, cascavelliquer, pruna d'hivern (fruit), prunell i prunera. També s'han recollit les variants lingüístiques cascabellico, cascabelliqué i mirobalà.

## Descripció

Aquest arbre s'utilitza com a fruiter i com a ornamental. És un arbre de mesura mitjana a petita, arribant a fer de 6 a 15 m d'alçada.
És un dels primers arbres a florir a l'Europa temperada. Les fulles fan de 4 a 6 cm de llarg. Les flors són blanques amb cinc pètals i fan 1.5-2 cm.
El fruit (mirabolà) és una drupa de 2-3 cm de diàmetre de color groc o vermell. Els mirabolans són comestibles.

## Ús

* La prunera vermella s'utilitza com a portaempelt per empeltar altres arbres fruiters. Generalment no es fa per l'albercoquer, ja que el punt d'empelt resulta trencadís.
* Com a planta ornamental fa arbres d'escassa alçada ideals per a jardins petits o com a arbre d'alineació en carrers estrets.

## Galeria

* Imatge tardorenca
* Com a flora ornamental
* Detall de les fulles
* Branca florida
* Detall de la flor
* Detall del fruit
* Fruits

## Referències

* 1 2 «mirabolaner». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ «mirabolà». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «prunera ». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.

## Enllaços externs

* «Prunus cerasifera». Herbari virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.
# Col·legi Major Montseny

El Col·legi Major Montseny és una obra modernista de Barcelona, protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El Col·legi Major Montseny està ubicat a la zona del Putxet, ben a prop del viaducte de Vallcarca. Es tracta d'un edifici aïllat, en un solar prou gran del que només n'ocupa un tram reduït, i la resta està destinat a pati i jardí. Consisteix en una planta baixa, una planta principal i fins a dues plantes pis per sobre. Al capdamunt, hi ha a més, unes golfes.
La morfologia de l'immoble es pot descriure com un bloc de dos volums diferenciats. El primer, que dona al carrer Claudi Sabadell i Portolà en una cantonada, és més petit i compta amb planta baixa, planta principal i terrassa superior. L'altre, ja integrat plenament en el pati i jardí, és més alt i gran en general.
Tot i que els volums i alçades de les façanes són diferents, totes presenten trets decoratius similars i repetitius. En cada planta hi ha obertures allargades on ressalta l'ús de maó vist en les llindes superiors i en els basaments de cadascuna. Altres franges de maó vist es troben integrades aleatòriament en les façanes i fins i tot sota els ràfecs i combinades amb amplis buits d'estucat allisat. Els balcons són poc nombrosos en el conjunt i tenen un sòl de ceràmica vidrada; compten amb unes baranes amb una forja complexa, de motius probablement vegetals. El mateix tipus de ceràmica vidrada també la trobem sota la cornisa prominent de l'edifici més baix, combinat amb mènsules de fusta i que en conjunt, donen aspecte d'enteixinat, mentre que la cornisa de l'altre mòdul és diferent, amb trams estucats decorats bicolors amb motius vegetals, sobretot foliacis.
Un altre element interessant és una tribuna que mira al pati, subjectada amb quatre pilars recargolats amb maó vist. El fris per sobre les obertures estretes és també policrom, presenta motius florals i garlandes i es troba coronat amb una cornisa de la mateixa factura que el mòdul més alt. Per sobre, es troba una balconada a la qual s'accedeix des d'una àmplia finestra.
Tot l'entorn i el mateix edifici es troba en un estat de conservació òptim, fruit potser de diferents restauracions. No s'hi detecten altres refaccions i afegits.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Col·legi Major Montseny». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2017].

## Enllaços externs

* «Col·legi Major Montseny». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Paràtop

En immunologia, el paràtop és el lloc específic de l'anticòs que s'uneix a l'epítop, el lloc específic de l'antigen, permeten la unió antígen-anticòs. El paràtop es troba a la regió variable de la molècula de l'anticòs o del receptor del limfòcit T. Està format per l'aproximació de les sis regions determinants de la complementarietat (CDR) de la regió variable d'ambdues cadenes, ja siguin les cadenes lleugeres o pesades dels anticossos, o α/β i γ/δ per al receptor antigènic de la cèl·lula T.

## Vegeu també

* Complex immunitari
# Futbol a les Comores

El futbol és l'esport més popular a les Comores. És dirigit per la Federació de Futbol de les Comores. L'any 2003 va ingressar a la Confederació Africana de Futbol i a la FIFA el 2005.

## Competicions

* Lligues:
** Lliga de Comores de futbol (Fase Final)
** Lliga de Ngazidja (1a Divisió)
** Lliga de Nzwani (1a Divisió)
** Lliga de Mwali (1a Divisió)
** Lliga de Ngazidja (2a Divisió)
** Lliga de Nzwani (2a Divisió)
** Lliga de Ngazidja (3a Divisió)
* Copes:
** Copa de Comores de futbol
** Supercopa de Comores de futbol

## Principals clubs

Clubs amb més títols nacionals a 2019.
* Coin Nord de Mitsamiouli
* Volcan Club de Moroni
* Élan Club de Mitsoudjé
* Fomboni FC
* US de Zilimadjou

## Principals estadis

| # | Estadi | Capacitat | Ciutat |
| 1 | Stade Omnisports de Malouzini | 14.053 | Iconi |
| 2 | Stade de Beaumer | 3.000 | Moroni |
| 3 | Stade Said Mohamed Cheikh | 2.000 | Mitsamiouli |

## Vegeu també

* Federació de Futbol de les Comores
* Selecció de futbol de les Comores

## Referències

* ↑ Mapa Mundial
* ↑ «BBC SPORT | Football | African | Fifa embraces the Comoros». BBC News, 12-09-2005.
* ↑ «Comoros - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Comoros - List of Cup Winners». RSSSF.
* ↑ Vickers, Steve. «BBC SPORT | Football | African | Comoros make steps forward». BBC News, 24-10-2009.
# Sant Martí de Borén

Sant Martí de Borén és una església romànica del poble de Borén, en el terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme de Sorpe.
L'església està situada en el lloc més alt del poble, a l'extrem nord-occidental del nucli de població. El temple actual, gran, és producte d'una reconstrucció del segle xviii, que l'engrandí notablement. S'hi conserven, però, elements de l'església romànica. Hi ha esments d'aquesta església des del 908, en una transacció entre l'abat de Gerri i el comte de Pallars. Del 1090 data un document que esmenta la peculiaritat de l'organització eclesiàstica de Borén, atès que era lloc de domini comtal, dins del territori de la Vall d'Àneu, i, per tant, amb privilegis i obligacions diferents dels altres pobles de la vall. Entre d'altres, la parròquia de Sant Martí posseïa els drets de primícies del poble de Borén.
La porta posseeix arquivoltes i àbacs, en una decoració geomètrica corresponent al segle xii; és pràcticament l'única resta del primitiu edifici romànic. El campanar és una torre de base quadrada, de vuit cares al cos superior i coberta piramidal, ja pertanyent a la construcció barroca. A l'interior, conserva una pica baptismal romànica decorada geomètricament, i una pica beneitera amb rostres primitius esculpits.

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Martí de Borén». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sorpe». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
* Pladevall, Antoni. Guies Catalunya romànica:Pallars Sobirà, Pallars Jussà, Vall d'Aran. Barcelona: Pòrtic, 2000. ISBN 84-7306-609-X.

## Enllaços externs

* Sant Martí de Borén en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Otto Heinrich Warburg

Otto Heinrich Warburg (Friburg de Brisgòvia, Alemanya 1883 - Berlín, 1970) fou un bioquímic i metge alemany guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1931.

## Biografia

Va néixer el 8 d'octubre de 1883 a la ciutat de Friburg de Brisgòvia, situada a l'actual estat alemany de Baden-Württemberg. Fou fill del físic Emil Warburg, que fou professor de James Franck o Hans von Euler-Chelpin.
Va estudiar bioquímica sota les ordres del seu pare, Jacobus van 't Hoff i Emil Fischer, dirigint aquest últim la seva tesi doctoral realitzada l'any 1906 sobre els polipèptids. Posteriorment va estudiar medicina, graduant-se el 1911. L'any 1913 fou nomenat director de l'Institut Kaiser Guillem de Berlín, centre de recerca que passà a denominar-se l'any 1948 Institut Max Planck, càrrec que va ocupar fins a la seva mort l'1 d'agost de 1970.

## Recerca científica

Interessat en el metabolisme dels tumors i la respiració cel·lular, va idear l'any 1923 el manòmetre per tal d'amidar la pressió dels fluids i descobrí com el metabolisme energètic de les cèl·lues cancerígenes tenen un augment exagerat de glucòlisi anaeròbica amb una gran formació d'àcid làctic.
A partir de 1925 centrà la seva recerca al voltant del citocrom, que Warburg anomenà "ferment respiratori", descobrint el paper del ferro en el transport d'electrons en la respiració cel·lular. Posteriorment va estudiar els processos de deshidrogenització, va aïllar diverses flavicines (ferments grocs) i va contribuir a aclarir el paper de certes vitamines relacionades amb enzims deshidrogenants, particularment la nicotinamida, que forma part del complex denominat vitamina B.
L'any 1931 fou guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia “pel descobriment de la naturalesa i el mètode d'acció de l'enzim respiratori”.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Institut Nobel, Premi Nobel de Medicina 1931 (anglès)
# Turó de la Torre

«Turó de la Torre» té aquests significats:
* Turó de la Torre (Granera), muntanya al municipi de Granera (Moianès)
* Turó de la Torre (Olost), muntanya als municipis d'Olost i de Perafita (Lluçanès)
* Turó de la Torre (la Vall de Bianya), muntanya al municipi de la Vall de Bianya (Garrotxa)
* Turó de la Torre (el Brull), muntanya als municipis del Brull (Osona) i de Tagamanent (Vallès Oriental)