OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Calciosamarskita

La calciosamarskita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la samarskita. Rep el seu nom en al·lusió a la seva composició, que conté calci, i la seva relació amb samarskita.

## Característiques

La calciosamarskita és un òxid de fórmula química (Ca,Fe,Y)(Nb,Ta,Ti)O₄. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la calciosamarskita pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitjana; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriocolumbita-(Y), samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), qitianlingita, magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Jaciments

La calciosamarskita ha estat descrita a Austràlia, el Canadà, els Estats Units, la República Txeca, Polònia i Rússia.

## Referències

* 1 2 3 «Calciosamarskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Calciouranoïta

La calciouranoïta és un mineral de la classe dels òxids. Fou anomenat així l'any 1974 per la seva composició: calcium i uranium.

## Característiques

La calciouranoïta és un òxid de fórmula química (Ca,Ba,Pb)U₂O₇·5H₂O. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz la calciouranoïta pertany a «04.GB - Uranils hidròxids, amb cations addicionals (K, Ca, Ba, Pb, etc.); principalment amb poliedres pentagonals UO₂(O,OH)₅» juntament amb els següents minerals: agrinierita, compreignacita, rameauita, becquerelita, bil·lietita, protasita, richetita, bauranoïta, wölsendorfita, metacalciouranoïta, fourmarierita, masuyita, metavandendriesscheïta, vandendriesscheïta, vandenbrandeïta, sayrita, curita, iriginita, uranosferita i holfertita.

## Formació i jaciments

Ha estat descrita en falles saturades d'aigua en felsites, concretament en la zona profunda d'oxidació d'un dipòsit d'urani-molibdè. S'ha descrit associada a calcita, uranofana, bauranoïta, metacalciouranoïta, protasita. Ha estat descrita només a la seva localitat tipus, al dipòsit d'urani-molibdè d'Oktyabr'skoe (Rússia).

## Referències

* ↑ «Calciouranoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Calciouranoite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2019-05-08. [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ «Calciouranoite Mineral Data». [Consulta: 6 març 2019].
# Cambra Agrària Local de Palafrugell

La Cambra Agrària Local de Palafrugell va gestionavar tots els aspectes referents al món agrícola de Palafrugell i els agregats de Mont-ras i Regencós. L'11 d'agost de 1941 s'havia constituït la Hermandad Sindical Local de Labradores en el domicili de la Central Nacional Sindicalista a Palafrugell (llavors al carrer de Sant Sebastià 41), on també estaven inclosos els ramaders, i s'estableix com a àmbit d'actuació Palafrugell, Regencós i Mont-ras. Ocupava la presidència Facundo Puig Riembau, i la secretaria Juli Perxés. Una de les primeres actuacions és la d'aconseguir un magatzem de distribució de productes, que ja estava en funcionament l'agost de 1942.
La documentació va ser conservada per l'entitat al magatzem del carrer Nou (l'any 2018 es correspon al número 44) i a les oficines del carrer de la Tarongeta (l'any 2018 es correspon al número 54). Finalitzada la seva activitat el fons va ingressar a l'Arxiu Municipal de Palafrugell. Destaca, per ser la documentació més completa, la referent a la corresponsalia local de la Mutualitat Agrària, la que fa referència al control de la producció i de la maquinària, i la comptabilitat.

## Referències

* ↑ Ventura Julià, Adrià. L'agricultura a Palafrugell. Estudi inèdit. Arxiu Municipal de Palafrugell, 2014.
* ↑ «Fons Cambra Agrària Local de Palafrugell». Arxiu Municipal de Palafrugell, Ajuntament de Palafrugell.

## Enllaços externs

* Fons Cambra Agrària Local de Palafrugell, Arxiu Municipal de Palafrugell
# Camembert (formatge)

El camembert és un formatge de pasta tova amb pell florida francès elaborat amb llet de vaca. Té una pasta tova, ferma i flexible, de color blanc groguenc i adquireix un sabor fort quan madura.
És originari del poble de Camembert, a la Normandia.

## Característiques

El camembert es pot emprar a molts plats però, normalment, es menja cru untat per damunt d'una llesca de pa, ja que el seu sabor subtil i textura no sobreviu a l'acció de la calor.

## Enllaços externs

* Àmplia informació sobre el formatge camembert. Arxivat 2007-11-24 a Wayback Machine. (anglès) i (francès)
* Informació comercial i històrica sobre aquesta mena de formatge. Arxivat 2010-07-29 a Wayback Machine. (francès), (anglès) i (japonès)
* Web elogiant el paper que va tindre Marie Harel en la consecució del camembert actual. (italià), (portuguès), (castellà), (alemany), (japonès), (coreà), (àrab), (rus), (francès) i (anglès)

## Bibliografia

* Camembert: A National Myth per Pierre Boisard, ISBN 0-520-22550-3 (s'hi afirma que el camembert va ésser un dels primers aliments a ser globalitzats).
# Verge de la llet (Luis de Morales)

La Verge de la llet (o Verge amb el Nen), és l'obra mestra del pintor espanyol Luis de Morales. És un oli sobre taula, pintat cap a l'any 1570. Mesura 84 cm d'alt i 64 cm d'ample. S'exhibeix actualment en el Museu del Prado de Madrid, on va entrar gràcies al llegat de don Pablo Bosch (1915).
El tema representat és molt antic, dins de la iconografia cristiana: la Galaktotrofussa (la Mare de Déu alletant al Nen Jesús). No obstant això, en el cas d'aquesta obra, no es veu directament el pit, sinó que la mare i el fill es miren en una de les imatges més intimistes del segle xvi. El propòsit és clarament religiós, exaltant el sentiment d'amor matern. El tema, molt volgut en els temps de Contrareforma i misticisme espanyol, va ser tractat en més ocasions pel pintor. Així, hi ha una versió que es conserva en el Museu Nacional d'Art Antic de Lisboa, una altra col·lecció particular, a Jaén i encara hi ha una altra Verge amb el Nen Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (h. 1565-70), en la National Gallery de Londres.
L'estil és manierista. El fons és pla i fosc, sense cap referència espacial o temporal. Sobre el mateix ressalten els volums i els colors en clarobscur, destacant les carnacions: el rostre i mans de la Verge i en el nu del Nen. Els personatges romanen aliens a l'espectador. La mare sosté a la criatura entre els seus braços i ho mira amb dolçor; el nen respon a la seva mirada i cerca amb la seva mà dreta el pit de la mare, mentre que la mà esquerra li aixeca el vel, extremadament fi i gairebé imperceptible.
La Verge està representada amb una bellesa perfecta i delicada. El rostre denota influència de Rafael Sanzio, rebuda a través dels manieristes holandesos i alemanys. La hi representa seguint un model de madonna escultòrica com les de Donatello: rostre ovalat en escorç, front alt i ulls baixos.
El color és metàl·lic i fred, propi de l'escola flamenca. Predominen les suaus corbes.

## Referències

* Lafuente Ferrari, E., Historia de la pintura española, Biblioteca básica Salvat, Salvat Editores y Alianza Editorial, 1971. ISBN
* Monreal, L., Grandes Museos, Vol. 1, Planeta, 1975. ISBN 84-320-0460-X (obra completa)
* Artículo Arxivat 2015-08-09 a Wayback Machine. en la página Spanish Arts
* Ficha técnica Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. en la página Sicomoro-2
# Marnézia

Marnézia és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 84 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Marnézia era de 84 persones. Hi havia 26 famílies de les quals 7 eren unipersonals (7 homes vivint sols), 4 parelles sense fills, 11 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 47 habitatges, 33 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 7 estaven desocupats. Tots els 47 habitatges eren cases. Dels 33 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 6 en tenien tres, 15 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Marnézia el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 41 persones, 29 eren actives i 12 eren inactives. De les 29 persones actives 28 estaven ocupades (15 homes i 13 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 12 persones inactives 4 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials.
L'any 2000 a Marnézia hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Marnézia a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Marnézia a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Tallán

El tallán, o atalán és una llengua extingida i poc certificada de la regió de Piura del Perú. És tan poc coneguda que no es pot classificar-la definitivament. Consulteu sechura per obtenir una possible connexió amb aquesta llengua.
A Glottolog i a Jolkesky (2016), les dues llengües catacaoanes evidenciades, catacao i colán, apareixen com a dialectes del tallán.

## Dialectes

Mason (1950) nomena Apichiquí, Cancebí, Charapoto, Pichote, Pichoasac, Pichunsi, Manabí, Jarahusa, i Jipijapa com a dialecte de l'atalán.
Rivet (1924) nomena Manta, Huancavilca, Puna, i Tumbez en una família atalán.

## Bibliografia

* Ramos Cabredo, J. (1950). Ensayo de un vocabulario de la lengua Tallán o Tallanca. Cuadernos de Estudio del Instituto de Investigaciones Históricas, 3:11-55. Lima: Pontificia Universidad Católica del Perú.

## Referències

* ↑ Jolkesky, Marcelo Pinho De Valhery. 2016. Estudo arqueo-ecolinguístico das terras tropicais sul-americanas. Ph.D. dissertation, Universitat de Brasília.
* ↑ Mason, John Alden. «The languages of South America». A: Handbook of South American Indians. 6. Washington, D.C., Government Printing Office: Smithsonian Institution, Bureau of American Ethnology Bulletin 143, 1950, p. 157–317.
* ↑ Rivet, Paul. 1924. Langues Américaines III: Langues de l’Amérique du Sud et des Antilles. In: Antoine Meillet and Marcel Cohen (ed.), Les Langues du Monde, Volume 16, 639–712. Paris: Collection Linguistique.
# Negaim

Negaim (en hebreu: מסכת נגעים) (transliterat: Masechet Negaim) és el tercer tractat de l'ordre de Tohorot de la Mixnà. El tractat consta de 14 capítols. Negaim descriu les diverses formes de tsarath, una malaltia semblant a la lepra esmentada en la Torà, que afectava a la gent, a la roba, i a les llars. El tractat descriu els diferents tipus de taques simptomàtiques de la malaltia, i els diversos rituals involucrats en la purificació d'algú que ha estat afectat per ella. No hi ha una Guemarà per Negaim en cap dels dos Talmuds.

## Referències

* ↑ «www.jewishencyclopedia.com/» (en anglès).
* ↑ «www.mechon-mamre.org/» (en hebreo). Arxivat de l'original el 2020-08-14. [Consulta: 20 octubre 2018].
# Highspire

Highspire és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 2.720 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Highspire tenia 2.720 habitants, 1.279 habitatges, i 689 famílies. La densitat de població era de 1.458,6 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 1.279 habitatges en un 22,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,3% hi vivien parelles casades, en un 12% dones solteres, i en un 46,1% no eren unitats familiars. En el 38,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,8% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 32,8% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 15,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.083 $ i la renda mediana per família de 40.398 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.269 $ mentre que les dones 24.188 $. La renda per capita de la població era de 18.781 $. Entorn del 5,1% de les famílies i el 10,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Highspire». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Highspire». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Littenheim

Littenheim (en alsacià Littne) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 2005 tenia 252 habitants.
Forma part del cantó de Saverne, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes del Pays de Saverne.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 232 | 253 | 253 | 266 | 247 | 220 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Lutz | |
# Tally Hall

Tally Hall és una banda de rock dels Estats Units formada a Ann Arbor (Michigan) el desembre de 2002. La banda és coneguda per les melodies alegres i les lletres capritxoses. Els membres van descriure originalment el seu estil musical com "wonky rock", després van redefinir el seu so com "fabloo", en un esforç per no deixar que la seva música es definís per cap gènere en particular després que la gent comencés a definir les característiques de "wonky rock".
Tally Hall té cinc membres, cadascun d'ells distingit pel color de les corbates: el guitarrista Rob Cantor (groc), el guitarrista Joe Hawley (vermell), el bateria Ross Federman (gris), el teclista Andrew Horowitz (verd) i el baixista Zubin Sedghi (blau). Cada membre ha proporcionat la veu per a la banda.
Un cop sota el segell Atlantic Records, Tally Hall va signar de nou amb el segell independent Quack!Media, que anteriorment havia ajudat a finançar i distribuir a nivell nacional el seu àlbum d'estudi debut, Marvin's Marvelous Mechanical Museum. Van llançar el seu segon àlbum, Good & Evil, el 21 de juny de 2011.
Tally Hall també va proporcionar la veu i la música de totes les cançons de Happy Monster Band, una sèrie de televisió infantil que es va emetre a Playhouse Disney.

## Referències

* ↑ MTV interview with Tally Hall Arxivat 2013-05-29 a Wayback Machine., where Cantor described the band's dropping of the "wonky rock" genre in favor of a less-restrictive title.
* ↑ «Tally Hall announced the release date of Good & Evil under Quack». Arxivat de l'original el April 21, 2010.
* ↑ «Good & Evil by Tally Hall on Apple Music». Itunes.apple.com, June 21, 2011. [Consulta: 11 abril 2020].
# Símbols de Medellín

Els símbols de Medellín representen a aquest municipi del departament de Antioquia, en la República de Colòmbia.

## Escut

L'escut d'armes del municipi de Medellín està conformat per un camp blau i una torre molt gruixuda, rodona, tot al voltant emmerletat i sobre ell un escut d'armes que té quinze puntes, set blaves i vuit d'or, i sobre el seu coronel que li toca i en l'homenatge de la torre a cadascun dels costats un torreonet, així mateix emmerletats i enmig d'ells posada una imatge de la Mare de Déu sobre un núvol, amb el seu fill als braços amb l'advocació de l'Anunciació en la forma que se segueix.

## Bandera

La bandera de Medellín, oficialment bandera del municipi de Medellín és un dels símbols de la ciutat de Medellín juntament amb l'escut de Medellín. Es tracta d'una bandera derivada de l'escut heràldic i està formada per dues bandes horitzontals d'igual amplada, blanca la superior i vert la inferior. Quan es penja en vertical la franja groga ha de quedar al costat esquerre de l'espectador.

## Referències

* ↑ «Medellín, symbols» (en anglès). Flags Of The World. [Consulta: 20 març 2022].
# Símbols de Morelia

Els símbols de la ciutat de Morelia són l'emblema representatiu d'aquest municipi de l'estat de Michoacán.

## Escut

L'escut d'armes del municipi de Morelia està conformat per tres casernes de camps d'or, cadascun amb un rei vestits de porpra amb un ceptre a les mans. A la part superior o timbre porta una corona real amb trascols de pedreria blava, vermelles i verdes ia les orles porta fullatge de negre i or amb trascols.

### Història

Es pensa que les tres persones coronades representen Carlos V, el seu germà Maximiliano i fill Felip II, la memòria del qual es va voler conservar dins l'escut de la ciutat de Valladolid, de la província de Michoacán.

## Bandera

La bandera de Morelia, oficialment bandera del municipi de Morelia és un dels símbols de la ciutat de Morelia juntament amb l'escut de Morelia. Es tracta d'una bandera derivada de l'escut heràldic i està formada per dues bandes horitzontals d'igual amplada, groga la superior i vermella la inferior. Quan es penja en vertical la franja groga ha de quedar al costat esquerre de l'espectador.

### Història

* Bandera de la Província de Michoacán (1537–1625)
* Bandera de Valladolid (1625-1991)

## Referències

* ↑ «Izan bandera monumental del escudo de Morelia por el 479 Aniversario de la ciudad» (en castellà). Monitor expresso. [Consulta: 20 març 2022].
* ↑ «Morelia Michoacán, symbols» (en anglès). Flags Of The World. [Consulta: 20 març 2022].

## Vegeu també

* Banderes municipals de Mèxic
# Faisà d'Edwards

El faisà d'Edwards (Lophura edwardsi) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita zones forestals del centre del Vietnam.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 65. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Telma, el cine y el soldado

Telma, el cine y el soldado és una pel·lícula documental argentina dirigida per Brenda Taubin.
La cinta va ser nominada a millor documental i millor opera prima en la 71a edició dels Premis Cóndor de Plata.

## Argument

Telma té 77 anys i encara li queden alguns somnis per complir. Un d'ells és reunir la seva filla Lili amb el seu primer amor, un soldat de Malvines amb el qual va intercanviar cartes d'amor durant la guerra de 1982. Amb l'ajuda dels altres pensionistes del cineclub i en contra de la voluntat del seu gendre, Telma intenta reunir la seva filla i al soldat perquè el retrobament promès es faci realitat després de molts anys.

## Repartiment

* Telma D'Andrea
* Brenda Taubin

## Premis i nominacions

Llista de premis i nominacions :
| Premi | Data | Categoria | Nominat | Resultat | Ref. |
| Premis Cóndor de Plata | 22 de maig de 2023 | Millor documental | Telma, el cine y el soldado | Nominat | |
| Premis Cóndor de Plata | 22 de maig de 2023 | Millor opera prima | Telma, el cine y el soldado | Nominat | |

## Referències

* ↑ “Telma, el cine y el soldado”, una historia real e inconclusa que tenía que contarse, infobae, 7 juliol 2022
* 1 2 «"Argentina, 1985" lidera las nominaciones para los Premios Cóndor de Plata» (en español). Télam. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ "Telma, el cine y el soldado": las Malvinas desde otro ángulo a Página/12

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
* Telma, el cine y el soldado a Cine Nacional
# Teoria de l'equilibri general

En economia, la Teoria de l'Equilibri General analitza què es produeix, com es produeix i com es distribueixen els béns i serveis quan totes les llars, empreses i mercats de l'economia interactuen simultàneament. La teoria inclou l'oferta dels factors de producció (treball i capital) i la demanda de béns i serveis per part de les llars, així com l'ús dels factors de producció i l'oferta de béns i serveis per part de les empreses. Es diferencia de la teoria d'equilibri parcial en el fet que aquesta última analitza el comportament d'un sol mercat on el funcionament de la resta de l'economia és exogen. Léon Walras fou el primer a desenvolupar una teoria d'equilibri general per mitjà d'un model matemàtic. Gerard Debreu, Kenneth Arrow i Herbert Scarf hi realitzaren contribucions fonamentals.
Aquesta teoria se centra en la determinació dels preus i de les quantitats d'equilibri en un sistema de mercats perfectament competitius i en les propietats de l'equilibri respecte al benestar. Els supòsits principals són mercats perfectament competitius, no hi ha externalitats i les llars i els productors estan ben informats sobre els preus i les oportunitats econòmiques. Donats aquests supòsits, el Primer teorema del benestar estableix que l'equilibri és eficient en el sentit de Pareto. El Segon teorema del benestar garanteix que qualsevol assignació eficient en el sentit de Pareto es pot obtenir a través dels mercats. Tanmateix, per al cas del segon teorema és necessari redistribuir l'ingrés del treball i del capital per tal d'obtenir diferents assignacions eficients.

## Referències

* ↑ Samuelson i Nordhaus, 2006, p. 8, 266-268.
* ↑ Sandmo, Agnar. Economics Evolving. Princeton University Press, 2011, p. 207.
* ↑ Mas-Colell, Whinston i Green, 1995, p. 511.
* ↑ Altres supòsits del model són que les empreses prenen les seves decisions segons el que maximitza el seu benefici, els consumidors maximitzen la seva utilitat i que hi ha rendiments constants o decreixents a escala.
* ↑ Samuelson i Nordhaus, 2006, p. 268,270.
* ↑ Varian, 2010, p. 617-618.

## Bibliografia

* Samuelson, Paul A.; Nordhaus, William D. Economía (en castellà). McGraw-Hill, 2006. ISBN 9788448151546.
* Mas-Colell, Andreu; Whinston, Michael; Green, Jerry. Microeconomic Theory (en anglès). Oxford University Press, 1995.
* Varian, Hal. Intermediate Microeconomics (en anglès). Norton, 2010.