OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mexicano ¡Tú puedes!

Mexicano ¡Tú puedes! és una pel·lícula dramàtica mexicana de 1985 dirigida per José Estrada. Va ingressar en el 14è Festival Internacional de Cinema de Moscou.

## Argument

Una família mexicana de baixos ingressos decideix canviar el seu estil de vida després de veure els brillants anuncis sobre un nou desenvolupament immobiliari. La família haurà de lluitar contra el frau i els seus propis conflictes per a comprar-se un terreny i construir la seva pròpia casa.

## Repartiment

* Sergio Jiménez com Vicente.
* Carmen Salinas com Carmen.
* Arturo Alegro com Héctor.
* Mario Casillas com Vendedor.
* Isabela Corona com Doña Aurora.
* Mario del Mar com Mestre Guillermo.
* Alma Delfina com Irma.
* Roxana Frias com Georgina.
* Mario García González com Mestre Martín.
* Gloria Alicia Inclán com Doña Chona.
* Leonor Llausás com Lupe la Bruja.
* Juan Ángel Martínez com Jota Jota.
* Martha Meneses com Sirvienta Pedregal.
* Antonio Miguel com Don Moises.
* Ana Ofelia Murguía com Burócrata.
* Rubén Rojo com Sr. Rivera
* Lupita Sandoval com Lucha.
* Licia Suárez
* Ernesto Yáñez com Ismael.

## Nominacions

Als XXVII edició dels Premis Ariel fou nominada al Premi Ariel al millor guió adaptat i al del millor guió original.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada» (en anglès). Festival Internacional de Cine de Moscú. Arxivat de l'original el 2013-03-16. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ “Mexicano… tú puedes”, pero, ¿qué?, per Karla Paniagua, economia.nexos.com

## Enllaços externs

* Mexicano ¡Tú puedes!, pel·lícula sencera a Facebook
# Torrita di Siena

Torrita di Siena és un comune (municipi) de la província de Siena, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 80 km al sud-est de Florència i uns 40 km al sud-est de Siena. L'1 de gener de 2018 la seva població era de 7.276 habitants.
Limita amb els municipis de Cortona, Montepulciano, Pienza, Sinalunga i Trequanda.
L'esdeveniment més important a Torrita di Siena és el "Palio dei Somari" (joc dels burros), una cursa sobre burros, el diumenge després del 19 de març (o el mateix 19 si cau en diumenge).

## Història

El nom "Torrita" apareix per primera vegada en un codi d'Amiata de 1037. El castell, sotmès a la sobirania i defensa de la República de Siena, estava protegit per un mur dotat de torres quadrades i quatre portes: Porta a Pago, Porta Gavina, Porta Nuova i Porta a Sole. Va ser una fortalesa avançada (castrum) de Siena en la lluita contra Montepulciano; posteriorment, el 1554, va ser conquistada per Florència i subjecta al poder de la Casa dels Mèdici.
A principis del segle XX es va produir un desenvolupament econòmic a la població, especialment pel que fa a l'artesania i al treball de la fusta.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 6 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Torrita di Siena - Lloc web oficial (italià)
# Cristóbal Malet Casajuana

Cristóbal Malet Casajuana (Barcelona, 1961) és un dirigent esportiu català.
Membre d'una família molt vinculada al futbol tant al FC Barcelona com al RCD Espanyol, es va iniciar com a dirigent esportiu a mitjans dels anys noranta al Reial Club de Polo de Barcelona, quan va ocupar el càrrec de vocal de la seva Junta Directiva durant la presidència de Joaquín Calvo, i posteriorment es va incorporar al comitè executiu de la junta presidida per Juan Ángel Calzado. L'any 2003 va ser elegit vicepresident de la Federació Espanyola de Pàdel, i el 2004 s'incorporà com a vicepresident primer de la Federació Catalana de Pàdel sota el mandat d'Ivan Corretja i el 2005 en fou elegit president càrrec que ocupà fins al 2012. Ha practicat el tennis taula i l'handbol durant la seva joventut, i segueix practicant tennis, futbol, golf i pàdel, esport amb què ha estat campió d'Espanya mixt i per equips en categoria veterans el 2008.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Fluorur d'itri

El fluorur d'itri o fluorur d'itri(III) és un compost químic inorgànic de fórmula química YF₃. Pot sintetitzar-se a partir d'hidròxid d'itri i àcid hidrofluòric mitjançant la reacció Y(OH)₃ + 3HF → YF₃ + 3H₂O. A la natura es troba en forma del mineral waimirita-(Y).

## Referències

* ↑ Brauer, Georg. Handbook of Preparative Inorganic Chemistry (en anglès). Elsevier, 2012-12-02. ISBN 9780323161299.
* ↑ «Waimirite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 febrer 2019].
# Valentinians

Els Valentinians van ser un dels principals moviments cristians gnòstics. La secta va ser fundada per Valentí al segle ii, la seva influència es va estendre ràpidament, no només a Roma on Valentí predicava, i a la vall del Roine, sinó també per una zona que anava des del nord d'Àfrica fins a Egipte i a l'Àsia Menor i Síria.
Encara que els deixebles es van estendre molt, els valentinians van conservar una bona unitat doctrinal. Acceptaven el cànon ecumènic del Nou Testament i no acostumaven a alterar el text canònic. Segons Tertulià, Valentí, al contrari que Marció, l'utilitzava "integro instrumento". Sobre l'Antic Testament tenien una actitud matisada. No el rebutjaven com els marcionites, però el llegien fent distincions sobre la seva interpretació, expressades molt clarament a la Epístola a Flora escrita per Ptolemeu, un valentinià.
El sistema filosòfic dels valentinians era bàsicament platònic. La seva concepció de la gnosi era absolutament radical: només la gnosi salva. Ensenyaven la distinció entre el Déu Suprem i el Creador, un ens diferent. El Salvador il·lumina als gnòstics i els guia cap al "descobriment" de la seva realitat divina. Quan un creient es mor, l'element diví que té incorporat es reintegra en el pleroma. En tots els seus textos especulatius utilitzaven una detallada simbologia sexual. No van voler mai separar-se de l'Església, i no es consideraven una secta a part. Però el valentinisme era vist com una amenaça per al cristianisme i els Pares de l'Església i altres erudits cristians, la van combatre, tant per la seva influència, com també per la seva doctrina, pràctiques i creences. Els gnòstics van ser condemnats com heretges, i Ireneu de Lió a Adversus haereses i Hipòlit de Roma Refutació de totes les heretgies van escriure contra els valentinians. Tertulià va escriure un llibre específic contra ells, Adversus Valentínianum. Justí, que quan Valentí predicava es trobava a Roma, va denunciar Marció com a heretge, però no fa menció dels valentinians. Això s'explica perquè els seguidors de Valentí, tal com feien Plató i Aristòtil, tenien un llenguatge per al públic en general i un altre per als iniciats de la seva escola. Els seus escrits exotèrics s'adaptaven a les doctrines de l'església. Va ser Ireneu el que va descobrir els textos interns de la secta i va denunciar la seva heterodòxia.
El valentinisme, segons Hipòlit de Roma, es va dividir en dues branques, la itàlica i la oriental. A la primera hi pertanyen Ptolemeu, Heracleó, Secund i Florí. A la oriental hi van pertànyer Teodot, Axiònic, i probablement Marc. Tertulià també parla de la divisió en dues escoles.

## Textos valentinians

* Evangeli de Valentí
* Tractat Tripartit
* Oració de Pau
* Tractat de la Resurrecció
* Evangeli de Felip
Més endavant les idees gnòstiques es van anar complicant i van donar lloc a textos com la Pistis Sophia i els Dos Llibres de Jeú.

## Referències

* ↑ Montserrat Torrents, Josep. Los gnósticos. Madrid: Gredos, 1990, p. 56-58. ISBN 8424908848.
# Sultana Khaya

Sultana Sidi Brahim Khaya (àrab: سلطانة خيا, Sulṭāna Ḫayā) és un activista sahrauí a favor dels drets humans i defensora del dret a l'autodeterminació i de la independència del Sàhara Occidental.

## Trajectòria

El febrer de 2021, el diplomàtic marroquí Omar Hilale, per mitjà d'una carta adreçada a l'ONU en nom del Regne del Marroc, va denunciar Sultana Khaya com a «partidària de la violència» i per utilitzar «els drets humans amb finalitats polítiques», al·legant que el Front Polisario va falsejar informes sobre enfrontament armats i violacions dels drets humans contra el poble sahrauí i acusant-lo d'incitació a la violència en col·laboració amb els mitjans estatals algerians.
Les autoritats marroquines han mantingut Khaya sota arrest domiciliari de facto des del novembre de 2020, i ha estat atacada en repetides ocasions, patint agressions sexuals i assalts a casa seva. El 15 de novembre de 2021, les forces de seguretat marroquines vestides de paisà van irrompre a casa de Khaya, la van violar i van agredir sexualment les seves germanes i la seva mare, tal com va informar Amnistia Internacional.

## Referències

* ↑ «Sakharov Prize 2021: the nominees». europarl.europa, 27-09-2021. Arxivat de l'original el 2021-12-08. [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ «Morocco/Western Sahara: Further information: Sahrawi activist raped by Moroccan forces: Sultana Khaya». Arxivat de l'original el 8 desembre 2021. [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ «SULTANA KHAYA». Front Line Defenders. Arxivat de l'original el 2021-12-08.
* ↑ Hatim, Yahia. «Morocco Exposes Polisario, Algeria’s Propaganda in Letter to UN» (en anglès). Morocco World News, 25-02-2021. [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ Kasraoui, Safaa. «Sakharov Prize: EU Rejects Candidacy of Polisario Activist Sultana Khaya» (en anglès). Morocco World News, 15-10-2021. [Consulta: 31 desembre 2021].
* 1 2 «Morocco/Western Sahara: Further information: Sahrawi activist raped by Moroccan forces: Sultana Khaya» (en anglès). Amnesty International. [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «Western Sahara: Harassment of Independence Activist» (en anglès). Human Rights Watch, 05-03-2021. [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «Sultana Khaya» (en anglès). Front Line Defenders, 05-02-2021. [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ Miralles, Nora. «Vulneració de drets i inacció internacional al Sàhara Occidental». Directa, 04-01-2022. [Consulta: 6 febrer 2022].
# Torre del Moro

* No s'ha de confondre amb Torre dels Moros, Torre Mora, o Torrota del Moro.
«Torre del Moro» té aquests significats:
* Torre del Moro I (Sant Carles de la Ràpita)
* Torre del Moro II a Alcanar
* Torre del Moro III a Alcanar
* Torre del Moro o Torre Cervera a Torrevella
* Torre del Moro (la Canonja)
* Torre de Montferri o Torre del Moro
* Torre Mas Enrich o Torre del Moro
# Torre d'Ambolo

La Torre d'Ambolo, també anomenada Torre del Descobridor, és una torre de guaita situada al cap de la Nau, sobre el penya-segat de la punta d'Ambolo, a 105 msnm, enfront de l'illa del Descobridor, al municipi de Xàbia (Marina Alta). Està declarada Bé d'Interès Cultural.
La va fer construir el 1553 el virrei de València, Bernardino de Cárdenas, Duc de Maqueda, per a defensar la costa de les naus barbaresques, entre el cap de la Nau i la punta de Moraira o cap d'Or.
De planta circular, d'uns 4,6 m de diàmetre, i morfologia troncocònica, amb la base reforçada per quatre esperons piramidals per problemes estructurals, i 8 m d'alçada. Construïda en maçoneria irregular, disposada en filades horitzontals i recollida amb morter de calç i grava de tonalitat blanquinosa.

## Referències

* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ «Torre Ambolo» (en castellà). Ministerio de Cultura y Deporte, 22-03-1996.
* ↑ Menéndez Fueyo, J. Luís «Moros en la costa y la red de torres para la defensa del litoral costero en el Reino de Valencia durante el siglo XVI: Propuesta tipológica y evolución». Castillos de la Comunidad Valenciana, 2003, pàg. 212-215. ISSN: 0214-025X.
* ↑ «Torre de Ambolo» (en castellà). Vigías del Mediterráneo.
# Cruger

Cruger és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 449 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cruger tenia 449 habitants, 161 habitatges, i 112 famílies. La densitat de població era de 178,7 habitants per km².
Dels 161 habitatges en un 33,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 32,3% hi vivien parelles casades, en un 30,4% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 29,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,46.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,1% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 15,1% de 45 a 60 i un 16,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 15.417 $ i la renda mediana per família de 27.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.375 $ mentre que les dones 22.813 $. La renda per capita de la població era de 14.125 $. Entorn del 32,8% de les famílies i el 44,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cruger». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cruger». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fons Rademakers

Fons Rademakers (Roosendaal, 5 de setembre de 1920 - Ginebra, 22 de febrer de 2007) fou un director de cinema neerlandès, que també va actuar.

## Biografia

Rademakers va néixer el 5 de setembre de 1920 a Roosendaal, una petita ciutat provincial al Brabant del Nord a la qual el seu pare era cap dels serveis administratius de l'ajuntament. Va començar com a director de teatre i actor. El 1955 va obtenir una beca que li va permetre formar-se amb Vittorio de Sica a Roma i Jean Renoir a París. Va ser un dels pioners de la jove indústria cinematogràfica dels Països Baixos. El 1955, el seu primer llargmetratge, Dorp aan de rivier (Poble al riu) va ser candidat per a un Oscar. Va especialitzar-se a adaptar clàssics de la literatura neerlandese al teló. El 1987 finalment va guanyar l'Oscar del millor film estranger amb L'assalt. El 1998 va ser el segon director de cinema per a rebre el premi Bert Haanstra per a la totalitat de la seva obra. En l'elogi, el ministre de cultura neerlandès va comparar-lo amb Ingmar Bergman i Federico Fellini, que com Rademakers, van elevar la cultura cinematogràfica del seu país a un nivell reconegut per tots.
Va casar-se amb la també directriu de cinema Lili Veenman, amb qui va tenir dos fills Fons i Alfred.

## Filmografia

* Secret File, U.S.A. (1954)
* Dorp aan de rivier (El poble al riu) (1958) adaptació cinematogràfica de la novel·la d'Antoon Coolen
* Makkers staakt uw wild geraas (1960)
* Het mes (El ganivet) (1961), adaptació cinematogràfica d'un conte d'Hugo Claus
* Als twee druppels water (1963), adaptació cinematogràfica de De donkere kamer van Damokles de Willem Frederik Hermans)
* De dans van de reiger (1966)
* Mira (1971), adaptació cinematogràfica de la novel·la De teloorgang van de waterhoek de Stijn Streuvels)
* Niet voor de poezen (1973)
* Max Havelaar (1976; adaptació cinematogràfica de la novel·la de Multatuli)
* Mijn vriend (1979)
* De aanslag (L'assalt) (1986), adaptació cinematogràfica de la novel·la de Harry Mulisch
* The Rose Garden (1989)

## Treballs per televisió

* De man, de vrouw en de moord (L'home, la dona i l'assassinat) (1963)

## Actuacions destacades

* De vijanden (1968) d'Hugo Claus: Willy l'alemany
* Vrijdag (1981) d'Hugo Claus: amo d'en Jules
* Una noia anomenada Katy Tippel (Keetje Tippel) (1975) de Paul Verhoeven: client d'una prostituta
* Mysteries (1978) de Paul de Lussanet: cap de polícia
* Mira (1971): notari

## Premis i nominacions
### Premis

* 1961: Os de Plata a la millor direcció per Makkers, staakt uw wild geraas
* 1986: Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa per L'assalt
* 1986: Globus d'Or a la millor pel·lícula de parla no anglesa per L'assalt

### Nominacions

* 1961: Os d'Or per Makkers, staakt uw wild geraas

## Referències

* ↑ «Fons Rademakers». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Rademakers geprezen om constante kwaliteit (Rademakers lloat per la qualitat constant de la seva obra)». De Volkskrant. ISSN: 1872-3187.
# Muxía

Muxía és un municipi de la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la Comarca de Fisterra.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 6725 | 6634 | 6040 | 5899 |

## Parròquies

| Bardullas (San Xoán) Caberta (San Fins) Coucieiro (San Pedro) Frixe (Santa Locacia) Leis de Nemancos (San Pedro) Moraime (San Xulián) Morquintián (Santa María) | Muxía (Santa María) Nemiña (San Cristovo) Nosa Señora da O (Santa María) San Martiño de Ozón (San Martiño) Santiso de Vuiturón (San Tirso) Touriñán (San Martiño) Vilastose (San Cibrán) |

## Galeria d'imatges

* Neteja de les platges de Muxía del chapapote procedent da marea negra del Prestige, 13 de novembre de 2002
* Pedra dos cadrís
* Monument a la desgràcia del Prestige
* Vista des de Muxía
# José Daniel Borao Baquero

José Daniel Borao Baquero (Gallur, 1 de juliol de 1966) és un exfutbolista aragonès, que jugava de migcampista.

## Trajectòria

Sorgeix del planter del Reial Saragossa. Després de militar al filial, el Deportivo Aragón, a la campanya 90/91 debuta amb el primer equip a la màxima categoria, en la qual hi disputa dos partits.
No té continuïtat al Zaragoza i prossegueix la seua carrera en equips més modestos, com el Lalueza.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Valentines

Valentines és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada a l'oest del departament de Treinta y Tres, limítrof amb Florida. Té una població aproximada de 100 habitants, segons dades del cens del 2004. Es troba a 250 metres sobre el nivell del mar. En aquesta zona hi ha jaciments de ferro, la qual cosa ha motivat interès a instal·lar el projecte Aratirí.

## Referències

* 1 2 Mapa, localització, clima i altres dades (anglès)
* ↑ Productores rurales de Valentines reclaman más información por proyecto Aratirí (castellà)
# Arlington (Iowa)

Arlington és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 490 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Arlington tenia 490 habitants, 212 habitatges, i 140 famílies. La densitat de població era de 180,2 habitants per km².
Dels 212 habitatges en un 25,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,4% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 33,5% no eren unitats familiars. En el 30,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 22,4% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 21,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.357 $ i la renda mediana per família de 37.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.938 $ mentre que les dones 17.031 $. La renda per capita de la població era de 14.643 $. Entorn de l'11,9% de les famílies i el 14,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Arlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Arlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Torre del Molí (Gibraltar)

La Torre del Molí era un molí de vent situat a l'istme de Gibraltar, prop de la costa de la badia d'Algesires. D'estil manxec, amb planta circular, fou construïda el segle XVI directament sobre la sorra de l'istme. Es va utilitzar com a torre de defensa durant les guerres entre Espanya i Anglaterra i Països Baixos. Amb el Tractat d'Utrech, la torre va quedar en terreny neutral, i després del setge de 1727/1728 es va fer enderrocar per a mantenir aquest terreny aplanat.
La torre apareix al dibuix d'Anton Van den Wyngaerde, de 1567, però no a la vista de Gibraltar de principis del segle xvi, conservada a la Reial Acadèmia de la Història (referència 11/8178) i que constitueix la vista de la localitat més antiga coneguda.
El 2019 es van trobar les restes de la base de la torre, situada a l'actual zona de Four Corners, consistents en una paret de forma circular, de 4,14 m de diàmetre, de maçoneria de pedra calcària, morter de calç i argiles vermelles. Era germana de la torre del Diable.

## Referències

* 1 2 Ladero Quesada, Miguel Ángel «La Frontera de Granada, 1265-1481». Revista de Historia Militar, 2002, pàg. 120. Arxivat de l'original el 2010-06-30 [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ «Límites territoriales de Gibraltar, una controversia de 300 años» (en castellà). Campus Internacional para la Seguridad y la Defensa, 10-01-2013.
* ↑ «Encuentran en Four Corners los restos de la Torre del Molino, del período español» (en castellà). Noticias Gibraltar, 04-06-2019. Arxivat de l'original el 12 de maig 2021. [Consulta: 9 juny 2022].
# Trigonectes rubromarginatus

Trigonectes rubromarginatus és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W. J. E. M. 1990. Systematics and distribution of the neotropical annual fish genus Trigonectes (Cyprinodontiformes, Rivulidae), with description of two new species. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 1 (no. 2): 135-150.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* «Trigonectes rubromarginatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# L'apoteosi del dòlar

L'apoteosi del dòlar és una obra de grans dimensions de l'artista català Salvador Dalí. Actualment forma part del patrimoni de la Fundació Dalí; fou adquirida el 1991 per 200 milions de pessetes.
Aquesta obra ha estat qualificada com una resposta a l'anagrama Avida Dollars de l'artista surrealista André Breton.

## Elements

Destaquen les columnes salomòniques ondulants i els homenatges pictòrics a Velázquez, Goya, Vermeer, Meissonnier i Goethe, a més de la presència omnipresent de símbols del dòlar imbricats amb la imatge de Gala transformada en Venus i del mateix artista disfressat de Velázquez.

## Importància dins de l'obra de l'artista

El quadre és considerat una obra cimera de l'artista i que tanca el període de treball que va des de 1941 fins a 1970. Antoni Pitxot, artista surrealista també i amic de Dalí, l'ha definit com la plenitud i alhora la recopilació de tota una vida d'artista.

## Referències

* ↑ «Óleos rescatados del desván» (en castellà). El País, 20-05-1994.
* ↑ «Joyas de Dalí» (en castellà). Guiarte.com, 04-12-2001.