OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Blacksburg (Carolina del Sud)

Blacksburg és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 1.880 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Blacksburg tenia 1.880 habitants, 785 habitatges i 503 famílies. La densitat de població era de 392,4 habitants/km².
Dels 785 habitatges en un 31% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,3% hi vivien parelles casades, en un 19,5% dones solteres, i en un 35,8% no eren unitats familiars. En el 32,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,2% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.453$ i la renda mediana per família de 35.208$. Els homes tenien una renda mediana de 27.384$ mentre que les dones 21.207$. La renda per capita de la població era de 16.833$. Entorn del 13,7% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Blacksburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Blacksburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Esperança Atarés i Solans

Esperança Atarés i Solans (Barcelona, 1946) és una religiosa benedictina, abadessa del monestir de Sant Pere de les Puel·les del carrer Anglí de Barcelona.
Quan tenia nou anys va morir el seu pare i, mentre seguia estudiant, es va posar a treballar de modista. Impulsora del grup de la Joventut Obrera Cristiana (JOC), va deixar la seva primera feina quan es van negar a assegurar-la. Després va treballar als Laboratoris Esteve fins que inicià el batxillerat, uns estudis que compatibilitzà amb seguir fent de modista i fent de voluntària al Cottolengo. Continuà a les JOC, on fou presidenta del 1967 al 1968. Fou detinguda el 31 de maig del 1968 per anar a una manifestació obrera a La Rambla. Col·laborà amb els Grups Obrers Autònoms (GOA) i amb el Moviment Ibèric d'Alliberament (MIL).
El 1974 va viure la detenció de Puig Antich al carrer Girona, quan se l'endugueren per executar-lo. Aquest fet l'afectà, i després de llegir Cartas del desierto de Carlo Carretto anà a passar uns dies a reflexionar al monestir de Puiggraciós. Dies després a Barcelona coincidí amb una monja del monestir de Sant Pere de les Puel·les, que la convidà, i ella de seguida s'hi implicà. El Nadal del 1974 viatjà a Itàlia amb els seus oncles, aprofità per visitar Assís i conèixer Carlo Carretto, que estava malalt, i poc després va decidir fer-se religiosa. Entrà al monestir com a postulant el gener del 1976.
És abadessa del monestir del carrer Anglí des del 2011, en substitució de Gertrudis Nin i Barbany, que era abadessa des del 2000 i renuncià en jubilar-se. L'elecció es produí el 27 d'octubre de 2011 amb la presència del delegat episcopal de la Vida Consagrada, Josep Anton Arenas, i l'assistència de l'abat emèrit de Montserrat Sebastià Bardolet i el vicari episcopal Jesús Sanz.

## Referències

* 1 2 Fons i Duocastella, Clara «Donar la vida és viure (Esperança Atarés: II de II)». Dialogal, 2018 [Consulta: 3 juny 2022]. Arxivat 8 August 2022$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Digital, Periodista. ««Mucha gente viene al monasterio atraída por la liturgia» :: Vida Religiosa :: Religión Digital». [Consulta: 3 abril 2018].
* ↑ ABC. «Esperanza Atarés, nueva abadesa del monasterio de Sant Pere de les Puel·les - ABC.es - Noticias Agencias» (en castellà). [Consulta: 3 abril 2018].

## Enllaços externs

* Entrevista a TV3
# Cinemàtica inversa

La cinemàtica inversa és el procés de determinació dels paràmetres d'un objecte flexible articulat (una cadena cinemàtica) per tal d'obtenir una posició desitjada. La cinemàtica inversa permet determinar el moviment de totes les parts de l'objecte quan se'n coneix el moviment d'una o més parts, però no les forces que el generen. La cinemàtica inversa és rellevant en l'animació de videojocs o en 3D, per tal de fer que el moviment dels personatges sigui coherent.

## Vegeu també

* Morphing
* Cinemàtica directa
* Mecanisme
* MSC.Adams

## Enllaços externs

* Robot Inverse Kinematics
* HowStuffWorks.com article How do the characters in video games move so fluidly? with an explanation of inverse kinematics
* 3D Theory Kinematics
* Detailed description of Jacobi and CCD solutions for inverse kinematics
Viccionari
# Confederació Italiana de Sindicats de Treballadors

La Confederació Italiana de Sindicats de Treballadors, en italià Confederazione Italiana Sindacati Lavoratori (CISL), creada el 1948, és una confederació italiana de sindicats d'inspiració cristiana, però que actua com a organització laica.

## Referències

* ↑ «Ministerio de Trabajo y Economía Social». [Consulta: 23 octubre 2020].

## Vegeu també

* ACLI
* CGIL
* UIL
# Targasona

Targasona (en francès i oficialment Targasonne) és una comuna de la Catalunya del Nord, a la comarca de l'Alta Cerdanya. Administrativament, pertany a l'Estat francès.
Destaca el lloc anomenat la Tartera de Targasona (chaos en francès), format per blocs de granit de formes capritxoses que s'han després del Pic dels Moros.

## Política i administració
### Adscripció cantonal

Des de les eleccions cantonals del 2015, Targasona forma part del Cantó dels Pirineus Catalans.

### Serveis comunals mancomunats

Targasona pertany a la Comunitat de comunes Pirineus Cerdanya, amb capitalitat a Sallagosa, juntament amb Angostrina i Vilanova de les Escaldes, Dorres, Enveig, Èguet, Er, Estavar, la Guingueta d'Ix, Llo, Naüja, Oceja, Palau de Cerdanya, Porta, Portè, Sallagosa, Santa Llocaia, La Tor de Querol, Ur i Vallcebollera.
# Maria Immaculada de Ribesaltes

La capella de Maria Immaculada de Ribesaltes és capella del convent de les Religioses Filles del Sagrat Cor de Maria de la vila de Ribesaltes, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Està situada a l'oest de la vila vella de Ribesaltes, a prop de la riba dreta de l'Aglí. És en el número 25 de l'Avinguda de Víctor Hugo.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Ribesaltes». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 241. Sant Andreu de Ribesaltes». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.

## Referències

* ↑ Edifici que conté la capella de maria Immaculada, al centre de l'ortofotomapa de l'IGN
# Margaret Mayall

Margaret Mayall (comtat de Cecil, 27 de gener de 1902 - Cambridge, 6 de desembre de 1995) va ser una astrònoma estatunidenca. Va ser la directora de l'Associació Americana d'Observadors d'Estrelles Variables (American Association of Variable Star Observers, AAVSO) de 1949 a 1973.

## Estudis i carrera professional

Mayall (nascuda Margaret Lyle Walton) va néixer a Iron Hill, Maryland (EUA) el 27 de gener de 1902. Va assistir a la Universitat de Delaware, on va créixer el seu interès per l'astronomia després de fer cursos de matemàtiques i química. Després es va traslladar a Swarthmore College, on es va llicenciar en Matemàtiques el 1924.
Va obtenir un màster en astronomia al Radcliffe College de la Universitat Harvard el 1928 i va treballar com a assistent d'investigació i astrònoma al Harvard College Observatory (HCO) de 1924 a 1954, treballant inicialment amb Annie Jump Cannon en la classificació dels espectres d'estrelles i l'estimació de la brillantor de les estrelles. Va ser membre del personal d'investigació del Heat Research Laboratory, Special Weapons Group de l'Institut de Tecnologia de Massachusetts (MIT) de 1943 a 1946.

## Vida personal

Mentre treballava a Nantucket, va conèixer a Robert Newton Mayall, membre de l'Associació Americana d'Observadors d'Estrelles Variables (AAVSO). Es van casar l'any 1927.
Va morir d'una insuficiència cardíaca congestiva a Cambridge, Massachusetts, el 6 de desembre de 1995.

## Premis i honors

El 1958 va guanyar el Premi Annie J. Cannon d'astronomia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Margaret Walton Mayall (1902–1995)» (en anglès). American Astronomical Society. Arxivat de l'original el 2016-03-22. [Consulta: 12 juliol 2023].
* ↑ «Halley's Comet & Northern Lights Stimulated Interest in Astronomy for a Young Lady From Iron Hill» (en anglès). Window on Cecil County's Past, 16-01-2015.
* 1 2 Notick, Samantha. «Margaret Walton Mayall» (en anglès). Wolbach Library, 2022. Arxivat de l'original el 2023-02-14. [Consulta: 12 juliol 2023].
* ↑ Saladyga, Michael. The Biographical Encyclopedia of Astronomers ( PDF) (en anglès), p. 751.

## Bibliografia

* Williams, Thomas R.; Saladyga, Michael. Advancing Variable Star Astronomy: The Centennial History of the American Association of Variable Star Observers (en anglès). Cambridge University Press, 2011. ISBN 978-1-139-49634-6.

## Enllaços externs

* «Letters» (en anglès). AAVSO.
* «Oral history interview with Margaret Mayall on 11 August 1986 (Session I)» (en anglés).
* «Oral history interview with Margaret Mayall on 11 August 1986 (Session II)» (en anglés). American Institute of Physics, Niels Bohr Library & Archives.
* «The Harold C. Ernst Collection of Portable Sundials» (en anglès). Zenodo.
# Eyalat de Kars

L'eyalat de Kars fou una divisió administrativa otomana creada el 1580 amb capçalera a Kars, amb sis o set sandjaks. El 1604 se li va unir l'eyalat de Samtskhe. Al final del segle xviii era una de les províncies més pobres de l'imperi otomà, i una de les entitats que no podia aportar uns ingressos per mantenir un wazir (un paixà de tres tughs). El 1824 va esdevenir un simple sandjak del wilayat d'Erzurum. Fou ocupat per Rússia el 1877 i cedit a Rússia (Tractat de San Stefano de 3 de març de 1878 i Tractat de Berlín de 13 de juliol de 1878) junt amb Ardahan i Batum.

## Referències

* ↑ S. J. Shaw, Between old and new, Cambridge, Massachusetts, 1971
* ↑ M. d'Ohson, Tableau general, París 1924
# The Painted Stallion

The Painted Stallion és una sèrie de 12 episodis dirigida el 1937 per Alan James, Ray Taylor i William Witney.

## Argument

Dècada del 1820. Un tren que va des d'Independence (Missouri), a Santa Fe (Nou Mèxic) porta problemes per Alfredo Dupray, la seva autoritat (d'Espanya) s'acabarà amb l'arribada d'un governador mexicà. Ataca el tren perquè no arribi a la seva destinació, però un genet misteriós que munta un semental pintat (painted stallion) i dispara fletxes ho impedirà. Amb la seva ajuda Clark Stuart, juntament amb personatges històrics, Kit Carson, Jim Bowie i Davy Crockett derrotaran Dupray.

## Repartiment

* Ray Corrigan: Clark Stuart.
* Hoot Gibson: Walter Jamison.
* LeRoy Mason: Alfredo Dupray.
* Duncan Renaldo: Zamorro.
* Sammy McKim: Kit Carson.
* Hal Taliaferro: Jim Bowie.
* Jack Perrin: Davy Crockett.
* Ed 'Oscar' Platt: Oscar.
* Lou Fulton: Elmer.
* Jean Carmen: El cavaller.
* Yakima Canutt: Tom.
* Maston Williams: Macklin.
* Duke Taylor: Bill.
* Loren Riebe: Pedro.
* George DeNormand: Luke Oldham.
# Tell al-Warka

Tell al-Warka és un jaciment arqueològic de l'Iraq en la governació (liwa) de Nasiriyya, que correspon a l'antiga ciutat sumèria i babilònica d'Uruk. Té una superfície d'uns 5,5 km² i, dins dels quals, els llocs d'Eanna, Bit Resh (Kullaba) i Irigal.
En aquest lloc, hauria tingut efecte el primer enfrontament directe entre sassànides i les forces d'avantguarda àrabs manades per Harmala ibn Muraya i Salma ibn Kayn. Era un poble petit (al-Warka) a l'inici del domini àrab, dins el districte de Kaskar. El lloc fou visitat per primer cop per W. K. Loftus el 1849-1850; hi va excavar el 1850 i hi va tornar el 1854, però de manera no sistemàtica, buscant les millors peces per als museus que el finançaven. El 1902, fou excavada per Walter Andrae. El 1912–1913, Julius Jordan i el seu equip alemany van descobrir el temple d'Ishtar, i part de la muralla, que fou datada a l'entorn del 3000 aC; va tornar el 1928 fins al 1939; el 1931, la direcció la van agafar A. Nöldeke, Ernst Heinrich i Heinrich J. Lenzen al lloc de Jordan. Al final de la guerra, els alemanys van retornar sota Heinrich Lenzen, del 1953 a 1967, seguit el 1968 per J. Schmidt, i el 1978 per R.M. Boehmer, en total 39 campanyes, de les quals es van publicar dos informes:
* Ausgrabungen der Deutschen Forschungsgemeinschaft in Uruk (ADFU), 17 volums, 1912–2001.
* Ausgrabungen in Uruk-Warka, Endberichte (AUWE), 25 volums, 1987–2007.
Del 2001 a 2002, l'Institut Arqueològic Alemany dirigit per Margarite Van Ess, amb Joerg Fassbinder i Helmut Becker, van fer noves excavacions magnetomètriques i, a més, se'n va fer una inspecció aèria; el 2005, se'n van obtenir fotos d'alta resolució per satèl·lit.
Les tauletes trobades a Uruk, amb inscripcions sumèries i pintures, són de les primeres inscripcions conegudes i daten de vers el 3300 aC, incloent-hi la famosa llista de reis sumeris; també s'hi van trobar tauletes del període selèucida, el contingut de les quals ha estat publicat.
També s'hi va trobar el Vas de Warka.

## Referències

* Vos, Howard F. (1977). Archaeology in Bible Lands. Chicago, Illinois: Moody Press. pàgs. 399. ISBN 9780802402936.
* Antiga ciutat d'Uruk
# Maria del Carme Valls i Farrà

Maria del Carme Valls i Farrà (Lleida, 1948) és una cantant, directora de cant coral, professora de música lleidatana i activista pel cant.
La seva mare li va transmetre l'entusiasme pel cant. Això no obstant, empesa per una part de la família va estudiar peritatge mercantil amb la intenció d'entrar a treballar en banca. A 13 anys ja va començar a ensenyar cançons a infants de l'Orfeó Lleidatà, en uns cursos organitzats pel seu germà Lluís Virgili. Ben aviat va muntar una coral a l'Acadèmia Borràs, on aprenia francès. A 17 anys donava classes de música primer al col·legi Sant Jordi i després també a altres escoles privades. Es va seguir formant en cant amb Montserrat Pueyo i Mari Carme Bustamante mentre continuava fent cursos de direcció coral. El 1973 va impulsar la Coral Shalom, primer només amb nois i després oberta a tothom. La coral ha fet gires a països europeus com Bèlgica, França, Holanda, Alemanya, Luxemburg, Itàlia, Hongria i Portugal.
El 2023, va rebre el reconeixement del Govern de Catalunya de la Creu de Sant Jordi "per la seva notable contribució a la promoció de la música i el cant coral".

## Referències

* 1 2 3 «Carme Valls: "Mai negaria a algú l'oportunitat de cantar"». Lleida.com, 09-10-2019. [Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ «Jordi Cuixart, Antoni Miró, Jaume Sisa, Agustí Villaronga i Sopa de Cabra, guardonats amb la Creu de Sant Jordi». VilaWeb, 25-04-2023. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «Agustí Villaronga, Jaume Sisa, Jordi Cuixart i Sopa de Cabra, Creus de Sant Jordi 2023 | Principal.cat», 25-04-2023. Arxivat de l'original el 2023-06-10. [Consulta: 10 juny 2023].
# Maria del Mar Abella

Maria del Mar Abella (Sabadell, 1979), més coneguda com a Mar Abella, és una compositora i cantant de pop i de música electrònica, considerada com una de les responsables de l'actual feminització de l'escena electrònica catalana. La seva música prové d'estils musicals com el pop i l'electrònica, el que dona com a resultat un estil que es distingeix per la col·lisió de melodies vocals i progressions harmòniques que persegueixen l'èpica, com una fusió del pop dels vuitanta i la ciberdèlia rave. La seva música l'ha portat a actuar a tot Catalunya i el País Valencià, a festivals com BAM, Palmfest, TestFestival, també l'ha portat a telonejar a Reus i Tarragona el grup musical Fangoria.
A part de la seva carrera en particular, s'ha implicat en altres projectes musicals com En/Doll (Bankrobber) del músic Guillamino i el poeta Josep Pedrals amb actuacions a l'Auditori de Barcelona o al Mercat de Música Viva de Vic. També col·labora amb el músic i productor Marc Marzenit i actualment forma part del grup del músic Guillamino al càrrec de les programacions, teclats i cors, actuant a festivals com Sónar.

## Discografia

* 2007: M.A. (Natteam Music/Picap)
* 2010: Automatic Ep (XXrecords)
* 2010: Electronic Music from Catalonia 2010 (ICIC/Sónar)
* 2011: Abans (Black Cat/Natteam)

## Referències

* ↑ Beltran, Edu «‘Tast de cultura’: Mar Abella». El Món, 18-08-2014.
* ↑ «Abans». Enderrock, 21-01-2012. [Consulta: 31 desembre 2012].
* ↑ «Mar Abella presenta el clip d'"Un cop més"». Enderrock, 12-06-2012.
# Maximí (ambaixador)

Maximí (en llatí: Maximinus) va ser un ambaixador romà.
És esmentat l'any 422 com a lloctinent d'Ardabur a la guerra amb Pèrsia. Teodosi II el va enviar com ambaixador a Àtila l'any 448. Els ambaixadors dels huns, Flavi Orestes i Edicó van anar amb ell a Pannònia. Edicó havia estat subornat pel ministre Crisafi, un eunuc a les ordres de Teodosi II, per assassinar Àtila, però en arribar, Edicó va informar el rei dels huns del pla. Maximí no en sabia res, i Àtila així ho va entendre. Aquesta entrevista la va narrar l'historiador Prisc, que explica detalls molt precisos sobre la vida d'Àtila.
Després de l'ambaixada va tornar a Constantinoble i més tard va ser un dels principals ministres de l'emperador Marcià que el va nomenar comandant suprem a la diòcesi d'Egipte un temps després; a Egipte va fer alguna campanya victoriosa contra els anomenats etíops, segurament els blèmies.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Maximinus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 9 desembre 2023].
# The Sterile Cuckoo

The Sterile Cuckoo (coneguda com a Pookie al Regne Unit i França, i com El cuco estéril a Espanya) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Alan J. Pakula, estrenada el 1969. Estrenada al Regne Unit com Pookie, és una pel·lícula produïda per la Paramount Pictures que tracta de la història d'una jove parella excèntrica la relació de la qual s'aprofundeix malgrat les seves diferències i la protagonitzen Liza Minnelli, Wendell Burton, i Tim McIntire.
La pel·lícula va ser adaptada per Alvin Sargent de la novel·la The Sterile Cuckoo de 1965 de John Nichols, i dirigida per Alan J. Pakula, en el seu debut com a director
Una gran part del film va ser rodat al Hamilton College a Clinton, Oneida County, Nova York. Una part va ser rodada a Sylvan Beach, Nova York.

## Argument

Quan s'assabenta que està embarassada, una jove és abandonada pel seu amant, un estudiant totalment immadur. La seva vida queda trastocada.

## Repartiment

* Liza Minnelli: "Pookie" Adams
* Wendell Burton: Jerry Payne
* Tim McIntire: Charlie Schumacher
* Chris Bugbee: Roe
* Sandy Faison: Nancy Putnam
* Austin Green: pare de "Pookie"

## Premis i nominacions
### Premis

* 1970. Premi David di Donatello a la millor actriu estrangera per Liza Minnelli

### Nominacions

* 1970. Oscar a la millor actriu per Liza Minnelli
* 1970. Oscar a la millor cançó original per Fred Karlin (música) i Dory Previn (lletra) per la cançó "Come Saturday Morning"
* 1970. Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Liza Minnelli
* 1971. BAFTA a la nova promesa per Liza Minnelli
* 1971. Grammy a la millor banda sonora original per Fred Karlin

## Referències

* 1 2 Canby, Vincent. «The Sterile Cuckoo (1969) Screen: 'The Sterile Cuckoo,' Old-Style TV Drama». The New York Times, 23-10-1969.
* ↑ «The Sterile Cuckoo». The New York Times.
# Evaristo Baschenis

Evaristo Baschenis (Bèrgam, 4 de desembre de 1607- 15 de març de 1677) va ser un pintor italià del Barroc que va treballar principalment a la seua ciutat natal.
Va nàixer al si d'una nissaga d'artistes amb arrels fins al 1451. Va estudiar de sacerdot i simultànemament per tradició familiar va dedicar-se a la pintura i el disseny.
És molt conegut per les seues natures mortes, principalment d'instruments musicals. Aquest fet explicaria la seua amistat amb una família de Cremona amb notables luthiers. Les natures mortes van ser un tema poc habitual entre els pintors italians anteriors al segle xvii. Baschenis, junt amb Giuseppe Arcimboldo, l'excèntric pintor milanès del segle xvi, representa un art provincià d'original factura que sembla apel·lar a la preocupació sobre les formes i textures més que a les grans realitzacions de tema mitològic o religiós. Per a Arcimboldo l'artifici ho és tot, per a Baschenis, els seus elements, instruments musicals, tenen el seu perquè i la seua bellesa, fins i tot en la seua silenciosa geometria. Una font del seu estil "fotogràfic" poden ser els primerencs quadres de natures mortes, amb préssecs, de Caravaggio, o bé la pintura neerlandesa. El més fidel imitador del seu estil va ser un jove contemporani bergamasc, Bartolomeo Bettera. Baschenis era contemporani del pintor de retrats bergamasc Carlo Ceresa, i sembla haver influït sobre l'artista modenès Cristoforo Munari.

## Bibliografia

* Wittkower, Rudolf. Art and Architecture Italy, 1600-1750. Penguin Books, Pelican History of Art, 1993, p. 350-351.

## Referències

* ↑ «Baschnenis, Evaristo: biography», Web Gallery Art
* ↑ Luigi Angelini, «Baschenis, Evaristo», Dizionario Biografico degli Italiani, [Consulta 24 de febrer de 2014 (2014-02-24)]
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Evaristo Baschenis
# Evarist Móra i Rosselló

Evarist Móra i Rosselló (Barcelona, 1904 - 1987) fou un pintor, dibuixant i decorador català.
Format a l'escola Llotja de Barcelona, acabats els seus estudis va viatjar a París amb el ceramista Josep Llorens i Artigas.
Amb la seva participació va obtenir premis a la Triennal de Milà i a la Biennal de Venècia. Es va dedicar a les il·lustracions de llibres com El Bressol de Jacint Verdaguer, editat l'any 1951 i també a revistes com En Patufet i Estel. Com a decorador va realitzar el Saló Rosa i el Dic Flotant de Barcelona. Entre els seus murals fets de marqueteria cal destacar el de la sala de Consolat de Mar l'any 1958, de la Casa de la Ciutat de Barcelona. Va deixar una obra important com a cartellista.
Va ser membre del Cercle Artístic de Sant Lluc, del qual va integrar més tard la junta directiva.

## Referències

* ↑ «Evarist Móra i Rosselló». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana. tom XIV. Barcelona: Edicions 62 – Fundació Enciclopèdia, 2004. ISBN 84-297-5442-3.
* 1 2 Castillo, Montserrat. «Evarist Móra i Rosselló». A: Grans il·lustradors catalans del llibre per a infants, 1905-1939. 1. ed. Barcelona: Editorial Barcanova, 1997, p. 290-291. ISBN 84-7845-126-9.
# Terminal

«Terminal» té aquests significats:
* Terminal d'ordinador, dispositiu de maquinari utilitzat per introduir o mostrar dades d'un ordinador
* Terminal o línia d'ordres, programari que habitualment s'associava als terminals d'ordinadors
* Terminal aeroportuària, edifici d'un aeroport
* Malaltia terminal, estadi d'una malaltia en què ja no hi ha cap possibilitat de restablir la salut de l'individu
* Terminal, cadascun dels contactes metàl·lics d'un connector o d'un component, vegeu pin (electrònica)
* Terminal (electrònica), punt en què un conductor d'un component elèctric arriba a la seva fi i proporciona un punt de connexió de circuits externs
* Terminal (robot), dispositiu que es fixa al final d'un robot industrial, permetent desenvolupar una tasca específica.
* Terminal (pel·lícula), pel·lícula britanoirlandesa de 2018
Viccionari