OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mitisxi

Mitisxi - Мытищи (rus) - és la cinquena ciutat més gran de l'óblast de Moscou, a Rússia. Es troba al nord-est de Moscou, a la vora del riu Iauza.
Mitisxi és famós pel seu aqüeducte, construït al segle xviii per ordre de Caterina II de Rússia; fou el primer abastiment d'aigua construït a Rússia per abastir el Kremlin amb aigua pura.

## Ciutats agermanades

* Angarsk, Rússia
* Barànavitxi, Belarús
* Boríssov, Belarús
* Jódino, Belarús
* Smolevitxi, Belarús
* Gàbrovo, Bulgària
* Lecco, Itàlia
* Nymburk, República Txeca
* Panevėžys, Lituània
* Płock, Polònia
* Txernígov, Ucraïna

## Galeria d'imatges

* Estació de Mitisxi
* Arenes de Mitisxi
* Centre comercial
* Monument a la primera canonada instal·lada a Rússia
# Lohuec

Lohuec (en bretó Lohueg) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 356 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 418 | 493 | 453 | 372 | 298 | 259 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Claude Lozac'h | |

## Personatges il·lustres

* Annie Ebrel, cantant bretona.
# Good Hope (Alabama)

Good Hope és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 1.966 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Good Hope tenia 1.966 habitants, 764 habitatges, i 583 famílies. La densitat de població era de 102,3 habitants/km².
Dels 764 habitatges en un 35,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,2% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 23,6% no eren unitats familiars. En el 20,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 30,7% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 11,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones hi havia 96,8 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.274 $ i la renda mediana per família de 39.063 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.809 $ mentre que les dones 20.762 $. La renda per capita de la població era de 16.602 $. Aproximadament el 5,1% de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Banys àrabs de Torres Torres

Els banys àrabs de Torres Torres (Camp de Morvedre, País Valencià), se situen al costat de la població, junt a la Séquia Major de Sagunt que voreja l'antic nucli urbà, en la Plaça de l'església. Són datats del segle xiv.
El recinte cobert dels banys és una planta de forma rectangular que conté tres sales també rectangulars cobertes amb voltes, disposades en paral·lel i en orientació nord-sud, conegudes amb els noms de freda, tèbia i calenta. L'entrada als banys es localitzava en el nord. Des del vestíbul s'accedia per una porta de mig punt a la sala freda. La sala freda és la més austera de les tres. La sala tèbia és la de major superfície i amplària. Està dividida en tres parts per mitjà de dos arcs de mig punt fets amb maons, que conformen dues alcoves laterals que s'alcen un graó pel que fa a l'espai central. La tercera sala és la calenta i té una superfície d'uns 6,80 x 2,42 m, i s'escalfa per una cambra subterrània on s'injecta aire calent.
El paviment dels banys és de maons cuits disposats en espina de peix. La il·luminació de l'interior s'aconsegueix per les llucanes. Són de secció estavellada i tronco-piramidals de base en l'intradós de la volta.
L'any 2003, una excavació arqueològica va permetre, a més d'oferir una datació més precisa -segle xiv, ja en època cristiana-, documentar les estructures corresponents al Vestíbul o sala de descans dels banys. L'estança és de planta quadrada, amb murs perimetrals construïts de tàpia amb crosta de morter.
Tipològicament, els Banys de Torres Torres responen al model que es repeteix al llarg de tota la geografia històrica àrab: tres sales amb una central més ampla. Les llucanes de secció estavellada i forma en tronc de piràmide, són estilísticament representatives de l'arquitectura àrab. El sistema hidràulic, basat particularment en el proveïment de la Séquia Major de Sagunt, podia veure's complementat per un aljub veí, del qual hi derivaria el que encara subsisteix, concebut per a servei de la població.

## Referències

* Aquest article pren com a referència el text del bé d'interés cultural incoat per la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana.
* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
# Azure Virtual Desktop

Azure Virtual Desktop (AVD), anteriorment conegut com Windows Virtual Desktop (WVD), és un sistema basat en Microsoft Azure per virtualitzar els seus sistemes operatius Windows, proporcionant escriptoris i aplicacions virtualitzats al núvol (a través d'Internet). S'adreça a clients empresarials més que no pas a usuaris particulars.
Microsoft va anunciar WVD per primera vegada el setembre de 2018, disponible com a previsualització pública el març de 2019, i disponible en general a finals de setembre de 2019.
El client de Windows Virtual Desktop està disponible per a Windows, macOS, Android, iOS i navegadors web HTML5.

## Vegeu també

* Windows 365
* Serveis d’escriptori remot

## Referències

* ↑ Foley, Mary Jo. «Microsoft rebrands WVD as 'Azure Virtual Desktop'; adds new app-streaming pricing option». ZDNet, June 7, 2021. [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ Lardinois, Frederic. «Microsoft's Windows Virtual Desktop service is now generally available». TechCrunch, September 30, 2019. [Consulta: 1r octubre 2019].
* ↑ Alspach, Kyle. «5 Things To Know About Microsoft's 'Revolutionary' Windows Virtual Desktop». CRN (magazine), 30-09-2019. [Consulta: 1r octubre 2019].
* ↑ Speed, Richard. «An unbearable itch to migrate your OS to the cloud? You might have a case of Windows VD». The Register. [Consulta: 1r octubre 2019].
* ↑ Foley, Mary Jo. «Microsoft to bring multi-user virtualization to Windows and Office with Windows Virtual Desktop service». ZDNet. [Consulta: 1r octubre 2019].
* ↑ Foley, Mary Jo. «Microsoft delivers public preview of Windows Virtual Desktop». ZDNet. [Consulta: 1r octubre 2019].
* ↑ Foley, Mary Jo. «Microsoft makes Windows Virtual Desktop generally available globally». ZDNet. [Consulta: 1r octubre 2019].
* ↑ Protalinski, Emil. «Microsoft's Windows Virtual Desktop hits general availability». VentureBeat, September 30, 2019.

## Enllaços externs

* Azure Virtual Desktop - Lloc web oficial
# Torre del Morè

La Torre del Morè era una torre de guaita situada al jaciment romà del Morè, a Sant Pol de Mar (Maresme). Construïda al segle I, la seva funció era de guaita i vigilància de la vil·la, i potser també de far.
El jaciment del Morè era una vil·la d'època romana. Està situat en una zona aturonada, que en el seu punt més alt es troba a 94 metres sobre el nivell del mar. Pel costat SO a uns 150 metres transcorre el torrent o la riera del Morè que desguassa a la costa a uns 900 metres del jaciment. Es tractava d’un centre productor de vi amb una estructura arquitectònica en quatre terrasses, que s’adapten al desnivell del terreny. La torre, situada al centre de la terrassa superior, és una estructura rectangular de 12 × 9 metres. Per les característiques del seu parament, del qual només es conserven la fonamentació i les primeres filades del que devia anar vist en època romana, està formada per pedres grans anivellades amb pedra petita. L'amplada dels murs perimetrals és d'1 metre, i la dels de compartimentació és de 50 centímetres. L'interior està compartimentat en tres àmbits, i hi ha un espai de pas entre els 2 àmbits més petits.

## Referències

* 1 2 Gurri i Costa, Esther; Sánchez i Campoy, Eduard. El jaciment romà del Morè (Sant Pol de Mar, Maresme), un centre productor de vi laietà. Generalitat de Catalunya, 1997, p. 279. ISBN 978-84-393-4365-3.
# Gallinassa

La gallinassa és l'excrement o fems de les gallines.
Aquest excrement es considera un excel·lent adob, es calcula el seu efecte fertilitzant superior en unes quatre vegades al fem normal de la quadra. L'excrement de gallina varia en riquesa fertilitzant depenent les substàncies més o menys nitrogenades que l'animal ingereix, ja que la seva condició és omnívora. Fent entrar en la seva nutrició una quantitat considerable de matèries animals com sang, carn, peix, etc. les dejeccions gairebé s'elevarien a la riquesa fertilitzant del guano del Perú, comparant els dos adobs en estat de sequedat.
Una gallina de dos quilos de pes dona en quatre hores uns 150 grams de gallinassa en estat fresc, que són aproximadament uns 57 quilos per any, cal tenir en compte però, que la gallinassa perd una bona part del seu pes en assecar-se. Ara bé, atès que les gallines que habiten en galliners surten a punta d'alba i no tornen fins que es pon el sol, no s'aprofita més de la desena part del que la gallina produeix.

## Referències

* El contingut d'aquest article incorpora material del Diccionari Enciclopèdic Hispà-Americà de l'any 1892 , que es troba en el domini públic.
# Trop

«Trop» té aquests significats:
# Michigamea

Mitchigamea, Michigamea o Michigamie era una tribu de la Confederació Illinois. No se sap molt sobre ells i el seu origen és incert. Originalment se'ls diu que són del llac Michigan, potser de l'àrea de Chicago. Mitchie Precinct, comtat de Monroe al sud-oest d'Illinois pren el seu nom de la seva presència transitòria, al nord del Fort de Chartres francès, a l'American Bottom al llarg del Mississipi. Una de les seves aldees a l'American Bottom, habitada des de 1730 fins al 1752, és un dels principals jaciments arqueològics de la regió; se'l coneix com a "Kolmer Site".
Es creu que el poble es va traslladar més tard a Arkansas sota la pressió dels iroquesos. El seu líder més conegut va ser el cap Chicagou. En 1673 Jacques Marquette i Louis Jolliet necessitaven un traductor de miami-illinois per entendre els michigamea; la major part del contacte va ser en llenguatge de signes dels indis de les planes. Jean-Bérnard Bossu ofereix dues frases de la meitat del segle xviii que segons John Koontz indiquen que Michigamea era un llengua sioux de la branca de Mississipi.

## Referències

* ↑ Combined History of Randolph, Monroe and Perry Counties, Illinois, J. L. McDonough & Co., Philadelphia, 1883, pg. 395
* ↑ Brown, Margaret Kimball. National Register of Historic Places Inventory/Nomination: Kolmer Site. National Park Service, n.d., 3.
* ↑ John Koontz at the University of Colorado.

## Enllaços externs

* Lenville J. Stelle, Inoca Ethnohistory Project: Eye Witness Descriptions of the Contact Generation, 1667 - 1700
* (anglès) Tribes of the Illinois/Missouri Region at First Contact (1673) Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
* (anglès) The Tribes of The Illinois Confederacy
* (anglès) Ilimouec Ethnohistory Project: Eye Witness Descriptions of the Contact Generation, 1667 - 1700
# Transmutació nuclear

La transmutació nuclear és la conversió d'un element químic o d'un isòtop en un altre. En altres paraules, els àtoms d'un element es poden transformar en àtoms d'un altre element mitjançant la transmutació. Això pot tenir lloc mitjançant reaccions nuclears (en les quals una partícula externa reacciona amb un nucli) o bé mitjançant desintegració radioactiva (en la qual no fa falta cap partícula externa). La tecnologia de la transmutació té potencial per poder reduir de manera important els efectes a llarg termini dels residus nuclears sobre la població humana reduint-ne la seva semivida.
No tots els processos de desintegració ni reaccions nuclears causen una transmutació, però tota transmutació és causada per un d'aquests dos fenòmens. Els tipus de desintegració radioactiva que no causen transmutació són la desintegració gamma i el procés relacionat amb aquesta, la conversió interna. Tanmateix, la majoria de la resta de tipus de desintegració causen la transmutació del radioisòtop en qüestió. De manera similar, algunes reaccions nuclears no causen transmutació (per exemple, la pèrdua o guany d'un neutró pot no causar-ne), encara que, a la pràctica, la majoria de reaccions nuclears tenen com a resultat una transmutació.
La transmutació nuclear pot tenir lloc mitjançant diversos processos naturals o es pot induir de manera artificial per intervenció humana.

## Referències

* ↑ «Transmutation of Radioactive Waste» (en anglès). Agència de l'Energia Nuclear, 03-02-2012.

## Vegeu també

* Activació neutrònica
* Energia nuclear
# Macares

Macares (en llatí Machares, en grec antic Μαχάρης) va ser un príncep del Pont i rei del Bòsfor Cimmeri. Era fill de Mitridates VI Eupator.
El seu pare el va nomenar rei regent del Bòsfor després de sotmetre (per segona vegada) aquest regne cap a l'any 80 aC, després d'una curta guerra amb Luci Licini Murena. El 73 aC Mitridates, després de la seva derrota a Cízic davant dels romans, li va demanar ajut, que Macares va enviar amb facilitat, però el 71 aC després de noves derrotes, Macares va renunciar a ajudar el seu pare i va col·laborar amb els romans enviant una ambaixada a Lucul·le amb el regal d'una corona, i demanant un tractat d'aliança, que Lucul·le li va concedir fàcilment. Com a prova de la seva sinceritat, Macares va proveir a Roma amb subministraments i assistència al setge de Sinope, segons Apià i Plutarc.
Quan Mitridates, després de ser derrotat per Pompeu, va adoptar la resolució de marxar al Bòsfor amb les seves forces i renovar l'enfrontament des d'allà, Macares en saber que el seu pare s'acostava, i per temor al càstig per la seva traïció, va fugir a la ciutat de Querson (66 o 65 aC), on, desesperant de ser perdonat, es va suïcidar. Segons Dió Cassi el seu pare li va prometre que li salvaria la vida i quan es va entregar el va fer executar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Machares». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 13 maig 2021].
# Record d'un malson

Record d'un malson és una obra de Joan Brossa de l'any 1989.

## Història

L'any 1989 l'aleshores alcalde de Sant Adrià de Besòs va demanar a Brossa un poema objecte per a la ciutat. El poeta, segons explicà, després de passejar un dia pel barri de la Mina, va decidir fer un poema dedicat a Josep M. de Porcioles, l'alcalde de Barcelona de l'època franquista que més durà en el seu càrrec (1957-1973). El motiu era que el polígon s'havia començat a construir durant aquella legislatura amb la finalitat d'allotjar-hi barraquistes de Barcelona i del camp de la Bota de Sant Adrià, i que, d'alguna manera, Porcioles representava l'especulació urbanística d'aquells anys. La peça que Brossa imaginà fou un monument que ell mateix considerava «anticommemoratiu», «denigratori», «condemnatori», «anticelebratiu» i «recriminatori». Es tracta d'una cadira d'oficina de ferro (el poeta volia la típica cadira d'oficina, ja que Porcioles era notari) que sosté una safata de bronze amb el cap de marbre de l'alcalde. S'havia de situar a la plaça Josep Tarradellas de La Mina, però, quan l'any 1991 Brossa lliurà l'obra a l'Ajuntament, aquest no s'atreví a posar-la en un lloc públic obert, a causa de la duresa de la proposta, i la guardà en un magatzem. L'any 1995, però, dos regidors de l'Ajuntament d'Iniciativa per Catalunya la tragueren del lloc on era guardada (amb l'excusa de retratar-la) i la col·locaren al Parc del Besòs. Abans d'un dia fou retirada i retornada al magatzem. Brossa assistí a l'acte i la premsa es feu ressò de la notícia. La història no acabà aquí perquè al cap d'un temps l'obra es traslladà al vestíbul de la Biblioteca Popular de Sant Adrià, on s'estigué fins a la inauguració del Museu de la Immigració (novembre de 2004), on ara es pot veure des del porxo de l'entrada. La situació del Museu en una mena d'illa en mig de vies ràpides proporciona encara més el caràcter de tancament de la peça.

## Referències

* ↑ «Record d'un malson». Glòria Bordons. Arxivat de l'original el 2021-09-18. [Consulta: 10 novembre 2022].
# Cal Borni (Olot)

Cal Borni és una masia situada al municipi d'Olot, a la comarca catalana de la Garrotxa. Es troba a la vora de l'Oratori de la Sagrada Família.

## Referències

* ↑ «Pla especial del catàleg de masies i cases rurals d'Olot». Ajuntament d'Olot. [Consulta: 26 gener 2022].
# Cal Bonany

Cal Bonany és una masia situada al municipi de Cardona, a la comarca catalana del Bages. Data de la segona meitat del segle xviii.

## Referències

* ↑ «Cal Bonany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 gener 2022].
# Jeroen de Groot

Jeroen de Groot (1961) és un violinista neerlandès.

## Biografia

De Groot ja tenia estudis al Conservatori Sweelinck d'Amsterdam quan tenia 11 anys. Els seus professors van ser Bets van der Horst i Herman Krebbers. Va guanyar el Concurs Nacional de Violí Oskar Back el 1985, que li va atorgar una beca per continuar els seus estudis amb Sándor Végh a Salzburg i Ivry Gitlis a París. Mentre era estudiant, va actuar molt i va guanyar premis a l'ARD Wettbewerb de Múnic i al concurs internacional de Scheveningen. També va guanyar el "Zilveren Vriendenkrans del Concertgebouw" i el "Medaille d'Or" al concurs Les Jeunes Solistes de Bordeus.
De Groot actua com a solista amb una orquestra. També forma un duo habitual amb el pianista Bernd Brackmann i amb ell va gravar dos CD: The French connection i Unforgettable. També va tocar en un CD amb música de cambra de Jean Wiéner. Va donar concerts a Europa, Estats Units, Canadà, Japó i Amèrica del Sud. L'instrument de De Groot és un Amati del 1660 aproximadament.

## Enllaços externs

* Jeroen de Groot - Lloc web oficial
# Bruguièras

Bruguièras (francès Bruguières) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.
* Église Saint-Martin
* Église Saint-Martin

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Joaquim Taxonera i Cassà

Joaquim Taxonera i Cassà (Arenys de Mar, Maresme, 1858 - Barcelona, 1934) fou un fabricant de calçat i terratinent català. El barri de la Teixonera rep el seu nom per ser-ne l'impulsor de la seva urbanització.
De família d'industrials sabaters, s'establí a Gràcia, quan feia poc que s'havia annexionat a Barcelona. Va fer fortuna exportant sabates a les colònies espanyoles i va comprar terrenys a la zona del Coll i de Vallcarca, així com la masia de can Grau, al Carmel, amb la intenció d'urbanitzar-los.

## Colònia Taxonera

El 1902 obtingué el permís d'urbanitzar les terres de can Grau. La seva idea inicial era vendre parcel·les a fabricants i botiguers de Gràcia per a fer-hi la segona residència, d'estiu o de cap de setmana. Li va posar el nom de Colònia Taxonera, amb 13 carrers i una plaça. Les torres eren de planta baixa i un pis, amb un petit jardí. El carrer principal es va anomenar Arenys, lloc de naixement d'en Taxonera, i la plaça rebé el seu cognom. Els Taxonera van fer la seva casa al carrer del Besós, 17-19, que actualment és propietat municipal i acull un casal d'avis i altres serveis.

## Barri de la Teixonera

La construcció al barri es va saturar amb l'arribada massiva d'immigrants, a finals dels 1940 per a la construcció de l'Hospital de la Vall d'Hebron, i a partir dels anys 1960. Moltes de les cases eren d'autoconstrucció. El barri va canviar el nom a Teixonera als anys 1980, per adaptar-lo al català normatiu, que normalitza l'ortografia dels noms que passen a ser topònims. Darrerament hi ha hagut moviments veïnals per a recuperar el nom original de Taxonera.

## Referències

* ↑ Sanz, Carles. Una passejada per la història del barri de la Teixonera. Ajuntament de Barcelona, febrer 2020.
* ↑ «Casa dels Taxonera». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «De Teixonera a Taxonera: l’Ajuntament de Barcelona estudia com canviar el nom del barri». Betevé, 25-05-2022.
# Joan Aguadé Prim

Joan Aguadé Prim, conegut com a Joan de la Sió (Vilabella del Camp, l'Alt Camp, 1911 - 1984) va ser un pagès, cooperativista i sindicalista català.
Durant la Segona República Espanyola, l'any 1936 ja era un destacat sindicalista a la seva població. Quan el maig del 1937 la Junta directiva del Sindicat de Treballadors del Camp i Oficis Varis es reconvertí en Sindicat de Treballadors de la Terra de la UGT, formà part de la primera junta d'aquest sindicat. Va pertànyer a la col·lectivitat agrícola, formada pels rabassaires de les terres confiscades i altres afiliats. El 24 de juny de 1939 fou jutjat a Tarragona a causa de la Guerra Civil Espanyola. Se sap que el 1943 residia a la seva població en llibertat condicional. El 1984 va patir un accident i morí aixafat per un carro.

## Referències

* 1 2 Gavaldà Torrents, Antoni; Martínez de Sas, María Teresa (coord.); Pagès i Blanch, Pelai (coord.). «Aguadé Prim, Joan». A: Diccionari biogràfic del moviment obrer als països catalans. L'Abadia de Montserrat, 2000, p. 38. ISBN 978-84-8415-243-9 [Consulta: 18 abril 2019].
* ↑ Gavaldà, Antoni. La col·lectivització agrària a l'Alt Camp (1936–1939), 2016, p. 447–448. ISBN 978-84-8424-520-9 [Consulta: 18 abril 2019].
# Joaquín Alfonso Martí

Joaquín Alfonso Martí (València, maig de 1807 - Madrid, 1860) fou un enginyer i polític valencià, diputat a Corts durant el regnat d'Isabel II d'Espanya i acadèmic fundador de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
Entre 1834 i 1837 va estudiar pensionat pel govern espanyol a l' Ecole Centrale des Arts et des Manufactures de París, on s'hi graduà com a enginyer civil químic. El 1844 va obtenir la càtedra de física al Conservatori d'Arts, on en seria secretari i director de 1851 a 1853, i després al Reial Institut Industrial. En 1847 fou un dels acadèmics fundadors de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals i primer bibliotecari de la institució. Influït per Louis Auguste Blanqui, va participar en la tertúlia socialista Sociedad del Mortero reunida a la botiga del farmacèutic Domingo Capafons Piquer. Després de la vicalvarada fou diputat demòcrata radical per València a les Corts de 1854.

## Referències

* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-05 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.20. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Joaquín Andrés Moso Hernández

Joaquín Andrés Moso Hernández (Saragossa, 7 de setembre de 1978) és un futbolista aragonès, que ocupa la posició de porter.
Format a les categories inferiors del Reial Saragossa, arriba a l'equip B dels aragonesos. El 2001 fitxa pel Nàstic de Tarragona, amb qui debuta a Segona Divisió, jugant 23 partits. Posteriorment, és suplent a la SD Eibar (2002) i Albacete Balompié (02/04). Amb els manxecs disputa la temporada 03/04 a la màxima categoria, però no va jugar cap minut.
Recupera la titularitat a la campanya 04/05, amb el Pontevedra CF, tot i que els gallecs baixen a Segona B. L'any següent juga 22 partits amb l'Hèrcules CF.
Després d'una temporada al filial del CA Osasuna, el 2007 fitxa pel Linares, amb qui juga dues temporades. La temporada 09/10 s'incorpora a l'Sporting Maonès.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador