OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Teresa Ahlefeldt

Maria Teresa Ahlefeldt (Ratisbona, 28 de febrer de 1755 – Praga, 10 de desembre de 1810) va ser una escriptora, pianista i compositora alemanya naturalitzada danesa coneguda per ser la primera compositora de Dinamarca.
Maria Teresa va ser la primera filla de Ferran Alexandre III, Príncep de Thurn i Taxis (1704–1773) i la seva tercera esposa, la princesa Maria Enriqueta de Fürstenberg-Stühlingen (1732–1772) i la germana menor de Carles Anselm IV, príncep de Thurn i Taxis i net de Maria Augusta de Thurn i Taxis. Va créixer en l'ambient cultural de la cort principesca de Ratisbona, Maria Teresa estava compromesa amb Josep Príncep de Fürstenberg (1772–1776) fins a la seva relació amb el príncep Felip de Hohenlohe. En 1780 va fugir sota amenaça d'arrest, després de casar-se amb el noble danès Ferran, Comte d'Ahlefeldt-Langeland (1747–1815), en contra dels desitjos de la seva família. Es va traslladar a Dresden el 1798 i més tard va viure a Praga des de 1800 fins a la data de la seva mort.

## Referències

* 1 2 McVicker, Mary F. Women Opera Composers: Biographies from the 1500s to the 21st Century. McFarland, 9 d'agost de 2016, p. 10. ISBN 978-0-7864-9513-9. [consultaː 18 de març de 2017].
* 1 2 Van Boer, Bertil H. Historical Dictionary of Music of the Classical Period. Scarecrow Press, p. 26–27. ISBN 978-0-8108-7183-0. [consultaː 18 de març de 2017].
* ↑ Hoffmann, Freia. «Ahlefeldt, Gräfin Maria, Marie, Theresia, geb. von Thurn und Taxis». Europäische Instrumentalistinnen des 18. und 19. Jahrhunderts. Sophie Drinker Institut. [Consulta: 18 març 2017].
# Pedrera departamental de Tuïr

La Pedrera departamental de Tuïr és una important pedrera situada a cavall dels terme de Santa Coloma de Tuïr i de Tuïr, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situada al nord del terme comunal de Santa Coloma, i al sud-oest del de Tuïr. Majoritàriament és dins del primer dels dos termes.
Pertany a la societat Roussillon agrégats, i, juntament amb una pedrera de la Tor de Querol, és l'única existent en el departament. S'hi produeix tota mena de material granulats per a la construcció, principalment graves. La pedrera aprofita un jaciment calcari a flor de terra, i fa més de 50 anys que se n'extreu material. La pedrera utilitza les tècniques més avançades tant en l'explotació del jaciment, com en la recuperació ecològica dels sectors en desús, i disposa de tots els certificats corresponents en qualitat, seguretat i entorn.

## Referències

* ↑ «La Pedrera departamental de Tuïr, en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-02-25. [Consulta: 17 febrer 2016].
# Zhuang

Els zhuang són un poble del sud d'Àsia i constitueixen una de les 56 minories ètniques oficialment reconegudes pel govern xinès. El grup està format per uns 17,3 milions d'individus, segons el cens del 2000, que viuen principalment a la Regió Autònoma del Guangxi Zhuang, a la Xina. Els zhuangzu (en xinès tradicional: 壯族; en xinès simplificat: 壮族; en pinyin: Zhuàngzú) constitueixen la minoria més populosa, després de l'ètnia Han. També hi ha grups de zhuang a les províncies de Yunnan, Guangdong, Guizhou i Hunan.

## Personalitats

* Vachelli Sra (1498-1557), antic heroi.
* Wei Baqun (1894-1932), heroi revolucionari.
* Huang Xianfan (1899-1982), mestre de l'acadèmia moderna.

## Vegeu també

* Zhuangologia.
# Volno-Vessioli

Volno-Vessioli (en rus Вольно-Весёлый) és un khútor de la República d'Adiguèsia, a Rússia. És a 17 km a l'est de Guiaguínskaia i a 35 km al nord-est de Maikop. Pertany al municipi de Dondukóvskaia.
# Luna 1958D

Luna 1958D (sèrie E-1) fou el quart intent soviètic d'enviar una missió espacial no tripulada a la Lluna. Fou llançada el 17 de desembre del 1958, i la seva missió era estavellar-se contra la superfície lunar. La seva predecessora, Luna 1958-A, portava un contenidor de sodi amb l'objectiu de produir un núvol de sodi visible en impactar, però no se sap si Luna 1958C també en duia un.
En tot cas, la missió fracassà: quedà danyada durant el vol i explotà 218 segons després del llançament, sense arribar a sortir de l'atmosfera terrestre.

## Vegeu també

* Luna 8K72

## Enllaços externs

* Luna - Exploring the Moon Arxivat 2022-07-01 a Wayback Machine. Zarya. Soviet, Russian and International Spaceflight (anglès)
# Huwawa

En la mitologia sumèria i Accàdia, Huwawa (Sumeri, 𒄷𒉿𒉿) o Humbaba (Babiloni, 𒄷𒌝𒁀𒁀), era el guardià del bosc de cedres a la Terra dels Vius, on vivien els déus. Personificava també el riu de la mort. Se'l representa com un monstre amb cara de lleó, dents de drac, que rugeix com l'aigua d'una inundació i posseeix una gruixuda cabellera i grans peus.
L'Epopeia de Guilgameix en parla, i més concretament el poema conegut amb el nom de Guilgameix i Huwawa, que explica que el monstre va atacar a Guilgameix i Enkidu quan estaven talant un cedre, ja que no el deixaven dormir. Però Guilgameix el va atrapar posant-li un cèrcol al nas i lligant-li els braços. L'heroi va pensar en alliberar-lo però Enkidu s'hi va oposar. Quan Huwawa protestava el van decapitar. Enlil, que havia estat el déu que va posar a Huwawa a càrrec del bosc de cedres, es va mostrar furiós i li va prendre a Guilgameix els poders, les «set aures», que li havia donat a Huwawa i que Guilgameix li havia robat, i els va distribuir per tot el món.

## Referències

* ↑ Bottéro, Jean. L’Épopée de Gilgameš: le grand homme qui ne voulait pas mourir. París: Gallimard, 1992, p. 30. ISBN 9782070725830.
* ↑ Clayton, Matt. Mitologia sumeria. Freehold (N.J.): Refora Pub., 2020, p. 66-67.

## Bibliografia

* Jordan Michael, Enciclopèdia dels déus.
# Cúmul d'Eridà

El cúmul d'Eridà és un cúmul de galàxies aproximadament a 23 Mpc (75 Mal) de la Terra, que conté uns 73 galàxies principals i unes 200 galàxies totals. Aproximadament el 30% té la classificació de Hubble d'el·líptica o S0 i el restant 70% és espiral o irregular. Aquestes galàxies resideixen en grups més reduïts, que estan lligats gravitatòriament entre si, cosa que suggereix que el sistema es continua condensant des del flux Hubble i pot acabar formant un cúmul d'unes 10¹⁴ masses solars. Una dispersió de velocitat baixa en comparació amb la del, per exemple, el cúmul de Coma, admet aquesta hipòtesi. El cúmul d'Eridà s'hi troba a la constel·lació d'Eridà, a prop del cúmul del Forn, i a vegades s'anomena "cúmul del Forn II".

## Referències

* 1 2 Brad K. Gibson «The Hubble space telescope key project on the extragalactic distance scale. XXIV. The calibration of Tully-Fisher relations and the value of the Hubble constant» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 2000, pàg. 698–722. DOI: 10.1086/308305.
* ↑ Omar, A.; Dwarakanath, K. S. (PDF) Journal of Astrophysics and Astronomy, 26, 1, 01-03-2005, pàg. 1–33. arXiv: astro-ph/0503536. Bibcode: 2005JApA...26....1O. DOI: 10.1007/BF02702451 [Consulta: 25 febrer 2012].
# Hysterocarpus traskii

Hysterocarpus traskii és una espècie de peix pertanyent a la família dels embiotòcids i l'única del gènere Hysterocarpus.

## Subespècies

* H. t. pomo (Hopkirk, 1974). És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima subtropical. Es troba als Estats Units. És inofensiu per als humans.
* H. t. traskii (Gibbons, 1854). Pot arribar a fer 15 cm de llargària màxima. És un peix d'aigua dolça i salabrosa, demersal i de clima temperat (41°N-36°N). Es troba a Nord-amèrica: el llac Clear i les conques dels rius Russian, Sacramento, San Joaquin, Pajaro i Salinas (Califòrnia). És inofensiu per als humans i la seua esperança de vida és de 5 anys.

## Referències

* ↑ Gibbons W. P., 1854. Description of four new species of viviparous fish, read before the California Academy of Natural Sciences, Monday evening, May 15, 1854. Daily Placer Times and Transcript for Wednesday, May 18, 1854. P. 2 (newspaper). Daily Placer Times and Transcript. p. 2, col. 3.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Gibbons, W. P., 1854. Description of four new species of viviparous fish, read before the California Academy of Natural Sciences, Monday evening, May 15, 1854. Daily Placer Times and Transcript for Wednesday, May 18, 1854. P. 2 (newspaper). Daily Placer Times and Transcript (newspaper): p. 2, col. 3.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 Hubbs, C.L., W.I. Follett i L.J. Dempster, 1979. List of the fishes of California. Occasional Papers of the California Academy of Sciences, San Francisco, Califòrnia, Estats Units, Núm. 133, 51 p.
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P> Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ Turner, J.L., 1966. Distribution of threadfin shad, Dorosoma petenense; tule perch, Hysterocarpus traskii; sculpin spp. and crayfish spp. in the Sacramento-San Joaquin Delta. P. 160-168. A: J.L. Turner i D.W. Kelly (comp.). Ecological studies of the Sacramento-San Joaquin Delta. Part II Fishes of the Delta. Fish. Bull. 136.
* ↑ Moyle, P.B., 1976. Inland fishes of California. University California Press.
* ↑ BioLib (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Volnovka (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Volnovka».
Volnovka (en rus: Вольновка) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 343 habitants. Pertany al districte municipal de Saràtov.

## Referències

* ↑ «О преобразовании Соколовского, Михайловского, Краснооктябрьского, Вольновского, Дубковского, Расковского, Усть-Курдюмского, Александровского муниципальных образований Саратовского муниципального района Саратовской области, муниципального образования "Город Саратов" и внесении изменений в некоторые законодательные акты Саратовской области от 25 ноября 2021 - docs.cntd.ru». Arxivat de l'original el 2021-12-27.
* ↑ «Карта села Александровки в Саратовской области с улицами и номерами домов». mapdata.ru. Arxivat de l'original el 2020-10-17. [Consulta: 30 març 2020].
# Castell d'Otonel

El Castell d'Otonel es troba al llogaret del mateix nom que pertany al terme municipal de Cortes de Pallars, a la Vall d'Aiora.
La Fitxa BIC de la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Conselleria de Turisme, Cultura i Esports de la Generalitat Valenciana el considera Bé d'interès cultural amb número d'anotació ministerial: RI-51-0007323, i data d'anotació 28 de desembre de 1992.

## Descripció

El que s'aprecia a inicis del segle xxi és un recinte circular de petites dimensions, format per muralles i torre, però l'estat d'abandó fa que la seva estructura estigui oculta sota hortes per excavar. Les restes confirmen, per les tècniques constructives (maçoneria i tàpia encofrat combinat amb filades pedres de maçoneria) el seu origen morisc. Ocupa una superfície de 550 m ².

## Història

És un castell medieval, que es creu edificat als segles xiii o xiv. Es tractaria d'una edificació andalusina construïda per a la defensa del llogaret d'Otonel, situada a la Mola de Cortes i dotada d'hortes i una deu, davant enemics, ja fossin musulmans o cristians. Fou un emplaçament defensiu dels moriscos en la seva resistència a l'expulsió de 1609. Després d'aquesta, tant la població com la fortalesa van quedar arruïnats.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=208&lang=ca. Data de consulta: 8 agost 2024.
* 1 2 http://www.ine.es/nomen2/index.do El INE atribuye a Otonel 29 habitantes en 2011, luego es una aldea y no un despoblado.
* 1 2 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/detalles_bics.asp?IdInmueble=82
* 1 2 http://www.mapaculturaldevalencia.es/fichaarea.html?cnt_id=5182%5BEnllaç+no+actiu%5D
* 1 2 http://www.anuariosculturales.com/Monumenta%20CV/PDF%20monumenta%202009/z%20cortes%20de%20pallas.pdf Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Lola, germana de l'artista

Lola, germana de l'artista és un retrat del 1899 pintat per Pablo Picasso i dipositat al Museu Picasso de Barcelona.

## Context històric i artístic

Lola (1884-1958), segon fill del matrimoni Ruiz-Picasso, és model habitual de l'artista en els períodes de formació. És en aquest període quan es vincula de manera més intensa amb el modernisme català. Picasso, emprenedor i desitjós de trobar nous camins d'expressió plàstica, sintonitza de seguida amb les idees imperants en els cercles artístics i intel·lectuals barcelonins. En aquest temps freqüenta la cerveseria Els Quatre Gats. Impulsada per Ramon Casas, Santiago Rusiñol i Miquel Utrillo, i amb Pere Romeu com a encarregat, obre les portes al públic el 12 de juny del 1897. Fins al tancament, el juny del 1903, esdevé el reducte de l'avantguarda artística i literària de la ciutat.

## Descripció

Aquest carbonet i llapis de color sobre paper de 45 × 29,5 cm es relaciona amb la sèrie d'obres realitzades entre el gener del 1899 (quan torna d'Horta de Sant Joan) i els primers mesos del 1900. La producció picassiana d'aquesta època manifesta l'esperit modernista. Aleshores, un cop més, el dibuix ocupa un lloc destacat en l'obra de l'artista. La figura femenina té un disseny delicat per bé que Picasso la treballa amb un traç ferm i vigorós que demostra el domini absolut de la tècnica del dibuix. El predomini de l'ondulació de la forma s'integra de ple a l'estètica fin de siècle.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Rafart i Planas, Claustre, 1998. Guia del Museu Picasso. Barcelona: Ajuntament de Barcelona. ISBN 8476098693. Pàg. 36.

## Enllaços externs

* Habitants del museu: Lola, la germana de Picasso - Museu Picasso de Barcelona (català)
# Marco Antonio de Lacavalerie

Marco Antonio de Lacavalerie Moreau (Maripérez, Caracas; 30 de gener de 1924-Caracas, 23 de novembre de 1995), més conegut pel seu sobrenom "Musiú", va ser un destacat narrador esportiu i presentador de televisió veneçolà.

## Carrera

Fill d'emigrants d'origen francès, va estudiar al Colegio San Ignacio de Loyola i el 1940 marxà a Xile per tal d'estudiar enginyeria elèctrica a la Universitat Nacional. Poc després va deixar els estudis i començà a treballar com a locutor al programa Gran Colombia de Radio Cervantes CB 134. El 1941 torna al seu país i comença a treballar a Radio Caracas Radio als programes Desayuno Musical i Tijeretazos del Dial, i posteriorment als musicals A gozar muchachos i Fiesta Fabulosa, ambdós amb l'orquestra Billos Caracas Boys.
El 1955 va substituir Pancho Pepe Cróquer a Cabalgata Deportiva Gillette, que va començar a retransmetre els partits de la lliga nacional de beisbol, i en la qual va fer famós el seu malnom, el Musiú. Posteriorment fou presentador de televisió a Venevisión, on va popularitzar el programa El batacazo de la suerte. Va morir el 23 de novembre de 1995, víctima del càncer de fetge. Va rebre un dels Premis Ondas 1960.

## Referències

* ↑ EL MUSIÚ MÁS CRIOLLOSEMBLANZA DE MARCO ANTONIO LACAVALERIE, Caracas, Abril de 2013
* ↑ Escena d'El batacazo de la Suerte a Youtube
* ↑ Un día como hoy fallece "Musiú" Marco Antonio Lacavalerie, elbucare.com, 23 de novembre de 2017
* ↑ Concesión de los Premios "Ondas" de radio y televisión, ABC, 25 d'octubre de 1960
# Hyperolius viridigulosus

Hyperolius viridigulosus és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a Ghana i Costa d'Ivori.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Schiøtz, A. & Rödel, M.-O. 2004. Hyperolius viridigulosus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 d'abril del 2008.
# Saverio Bettinelli

Saverio Bettinelli (Màntua, Llombardia, 18 de juliol de 1718 — 13 de setembre de 1808) va ser un jesuïta, crític literari, historiador i poeta italià. Va ser molt crític amb la poesia de Dante Alighieri i la poesia acadèmica del seu temps. Ha estat considerat l'introductor de la Il·lustració a Itàlia. En una de les seves obres apareix per primer cop l'expressió risorgimento.

## Obres

* Versi sciolti (1757)
* Tragedie (1771)
* Lettere virgiliane (1757)
* Serse re di Persia (1800)

## Referències

* ↑ «Saverio Bettinelli». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Carbonat de potassi

El carbonat de potassi (antigament carbonat potàssic), de fórmula K₂CO₃, és una sal blanca soluble en aigua (insoluble en alcohol), que forma solucions alcalines fortes o, cosa que és el mateix, és una sal de caràcter bàsic. Pot produir irritacions. S'acostuma a formar com producte de la reacció química entre l'hidròxid de potassi o Potassa Càustica (KOH) i el diòxid de carboni (CO₂). A més és una substància higroscòpica, que apareix sovint com un sòlid a base d'aigua. Es fa servir normalment per fabricar sabó i vidre i és el component principal de la potassa càustica tal com es troba a la natura.

## Història

El carbonat de potassi va ser identificat el 1742 per Antonio Campanella. Històricament, el carbonat de potassi s'obtenia escalfant el mineral en un forn Kiln.
A finals del segle xviii es va començar a utilitzar-lo com llevat químic del pa a Nord-amèrica.

## Fabricació

El carbonat de potassi, s'obtenia lixiviant cendres de fusta o altres vegetals cremats. Actualment s'obté per la reacció entre el diòxid de carboni i l'hidròxid de potassi obtingut per electròlisi del clorur de potassi.
    KCl + H₂O → KOH + HCl
    2KOH + CO₂ → K₂CO₃ + H₂O
El carbonat potàssic es pot obtenir pel mètode Leblanc (avui dia abandonat), però no es pot utilitzar el mètode Solvay per preparar-lo. Això es deu al fet que, a diferència del carbonat de sodi, el carbonat de potassi és mot soluble en aigua i no precipita en la reacció entre el clorur potàssic i el carbonat àcid d'amoni.

## Aplicacions

En el laboratori:
   * Agent higroscòpic suau.
   * Mesclat amb aigua fa una reacció exotèrmica.
   * Electròlit en experiments de fusió freda.
A la cuina:
   * Ingredient de la gelea d'herba (en anglès glass jelly), un plat xinès i asiàtic.
Altres:
   * <per fabricar sabó i vidre

## Referències

* A Dictionary of Science, Oxford University Press Inc., Nova York, 2003
# Portada/article gener 21
## Revolució islàmica

La Revolució islàmica (en persa: انقلاب اسلامی, Enghelābe Eslāmi) de l'Iran és el conjunt d'esdeveniments que comporten el derrocament de la monarquia (personalitzada en el Xa Mohammad Reza Pahlavi) i la seva substitució per una República islàmica sota el lideratge de l'Aiatol·là Ruhol·lah Khomeini. S'ha considerat un esdeveniment que "ha fet del fonamentalisme islàmic una força política... des del Marroc fins a Malàisia". El seu nom està justificat plenament per l'enorme originalitat que té en la història mundial, però també rep el nom més local de "Revolució iraniana".
# Plasença

«Plasença» té aquests significats:
* Plasença (Avairon), una comuna occitana situada al departament d'Avairon.
* Plasença (Gers), una comuna occitana situada al departament de Gers.
* Plasença (Dordonya), una comuna occitana situada al departament de la Dordonya.
* Plasença de Toish, una comuna occitana situada al departament de l'Alta Garona.
* Cantó de Plasença, una divisió administrativa del departament de Gers.
«Plasença» també forma part dels següents topònims:
* Piets, Plasença e Mostron, una comuna occitana situada al departament de Pirineus Atlàntics.
* Caüsac de Plasença, una comuna occitana situada al departament d'Òlt i Garona.

## Vegeu també

* Plaisance
# Plasma

«Plasma» té aquests significats:
* Plasma (estat de la matèria).
* Plasma sanguini, fase líquida de la sang on hi ha en suspensió o dissolts els elements que la componen.
* Pantalla de plasma, tipus de pantalla plana.
# Plasenzuela

Plasenzuela és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 540 | 503 | 583 | 556 | 549 | 546 |
# Àngel Vallverdú Rom

Àngel Vallverdú Rom (Montbrió del Camp, Baix Camp, 1973) és un músic i escriptor català. Es va iniciar al món de la música de forma autodidacta tocant la gralla. Més endavant va interessar-se pel flabiol i el tamborí, instruments que toca de manera professional tant amb el grup de Ball de Bastons de Cambrils, com amb altres grups i també en solitari. Ha participat en diferents enregistraments musicals i ha rebut diversos guardons en certàmens de música tradicional.
És també un investigador de la cultura tradicional en general i del ball de bastons en particular. L'any 2016 guanya el 29è Premi de Narrativa Sebastià Juan Arbó de Sant Carles de la Ràpita per la novel·la No es poden donar tants llangostos a la sibeca.

## Obra publicada

* Les músiques del ball de bastons i el seu context. (Cossetània, 2005)
* El ball de bastons a les comarques de Tarragona. (Diputació de Tarragona, 2007)
* ... mireu com passen tocant els bastons. (Cossetània, 2008)
* No es poden donar tants llangostos a la sibeca. (Cossetània, 2017)

## Referències

* ↑ «No es poden donar tants llangostos a la sibeca». Cossetània. [Consulta: 19 abril 2017].
* ↑ «El cambrilenc Àngel Vallverdú guanya el Premi de narrativa Sebastià Juan Arbó de Sant Carles de la Ràpita». [Consulta: 19 abril 2017].
* ↑ «No es poden donar tants llangostos a la sibeca». Jesús M. Tibau, 25-03-2017. [Consulta: 19 abril 2017].
# Polyonax

Polyonax és un gènere de dinosaure ceratòpsid del Maastrichtià superior (Cretaci superior). Les seves restes fòssils es van trobar a la formació de Denver a Colorado, Estats Units. Aquest gènere es va establir a partir d'uns pocs fòssils, avui en dia es considera nom dubtós.

## Referències

* ↑ Glut, Donald F. Dinosaurs, the encyclopedia (en anglès). Jefferson, N.C.: McFarland & Co, 1997, p. 723-724. ISBN 0-89950-917-7.
# Casa Sans Roca

La Casa Sans Roca és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici cantoner situat al centre de la ciutat. És una casa de planta baixa, un pis i golfes, amb coberta a dues vessants. La cantonada de la casa és carreuada, com també ho són algunes de les obertures de la planta baixa, entre les quals destaca la porta d'accés en arc rebaixat. Al primer pis les obertures encara conserven els carreus originals, tot i que la façana està arrebossada. Aquest arrebossat té un esgrafiat decoratiu que imita carreus ben disposats. Interiorment, aquest casal es desenvolupa al voltant d'un pati central i que conserva, a la planta noble, enteixinats de fusta i voltes de maó pla, i a la superior, golfes amb una estructura de badius i jàsseres.

## Referències

* ↑ «Casa Sans Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].