OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# DeepDream

DeepDream és un programa de visió per ordinador creat per l'enginyer de Google Alexander Mordvintsev que utilitza una xarxa neuronal convolucional per trobar i millorar patrons en imatges mitjançant pareidòlia algorítmica, creant així una aparença de somni que recorda una experiència psicodèlica a les imatges deliberadament sobreprocessades.
El programa de Google va popularitzar el terme (profund) "somni" per referir-se a la generació d'imatges que produeixen activacions desitjades en una xarxa profunda entrenada, i el terme ara fa referència a una col·lecció d'enfocaments relacionats.
El programari està dissenyat per detectar cares i altres patrons en imatges, amb l'objectiu de classificar automàticament les imatges. Tanmateix, un cop entrenat, la xarxa també es pot executar al revés, demanant-se que ajusti lleugerament la imatge original perquè una neurona de sortida determinada (per exemple, la de cares o determinats animals) doni una puntuació de confiança més alta. Això es pot utilitzar per a visualitzacions per entendre millor l'estructura emergent de la xarxa neuronal i és la base del concepte DeepDream. Aquest procediment de reversió mai és perfectament clar i inequívoc perquè utilitza un procés de mapeig d'un a molts. No obstant això, després de suficients reiteracions, fins i tot les imatges inicialment desproveïdes de les característiques buscades s'ajustaran prou perquè es produeixi una forma de pareidolia, mitjançant la qual es generen algorítmicament imatges psicodèliques i surrealistes. L'optimització s'assembla a la retropropagació, però en lloc d'ajustar els pesos de la xarxa, els pesos es mantenen fixos i s'ajusta l'entrada.

## Referències

* ↑ Mordvintsev, Alexander. «DeepDream - a code example for visualizing Neural Networks» (en anglès). Google Research. Arxivat de l'original el 2015-07-08.
* ↑ Mordvintsev, Alexander. «Inceptionism: Going Deeper into Neural Networks» (en anglès). Google Research. Arxivat de l'original el 2015-07-03.
* ↑ Rich McCormick. «Fear and Loathing in Las Vegas is terrifying through the eyes of a computer». The Verge, 07-07-2015. [Consulta: 25 juliol 2015].
* ↑ Hayes, Brian American Scientist, 103, 6, 2015, pàg. 380. DOI: 10.1511/2015.117.380. ISSN: 0003-0996 [Consulta: free].
# Daiki Iwamasa

Daiki Iwamasa (Prefectura de Yamaguchi, Japó, 30 de gener de 1982) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Daiki Iwamasa ha disputat 8 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Malvicino

Malvicino és un municipi al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia). Limita amb els municipis de Cartosio, Montechiaro d'Acqui, Pareto (Piemont), Ponzone i Spigno Monferrato. Pertanyen al municipi les frazioni d'Alberghina, Bric della Vite, Fonda, Gelati, Gramonda, Isola Buona, Laiazzo, Marelli, Pian Gallina, Prazzini, Pronetto, Redimuncè i Saliceto.
# Luci Aureli Cota (cònsol 119 aC)

Luci Aureli Cota (en llatí: Lucius Aurelius Cotta) va ser un magistrat romà, cònsol l'any 119 aC.
Va ser ell qui va proposar que Gai Màrius, que aleshores era tribú de la plebs, fos cridat a donar comptes de la lex Maria, que s'havia aprovat en una votació als comicis i reduïa la influència dels optimats. Màrius es va presentar, però en lloc de defensar-se va atacar el cònsol, a qui va amenaçar de ser empresonat si no retirava la seva moció. Luci Cecili Metel Dalmàtic, l'altre cònsol, que havia donat suport a Cota, va ser empresonat per ordre de Màrius, i cap dels tribuns de la plebs va voler escoltar la seva apel·lació i van fer costat a Màrius, i el Senat va haver d'acceptar el seu empresonament. Sembla que Cota va retirar llavors la moció. Apià sembla indicar que Cota i Metel van dirigir en aquell any (119 aC) la guerra contra els il·liris.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 867.
# Luci Aureli Cota (cònsol 144 aC)

Luci Aureli Cota (en llatí: Lucius Aurelius Cotta) va ser tribú de la plebs el 154 aC, i atès el caràcter inviolable d'aquesta magistratura va refusar de pagar als seus creditors. Els seus col·legues van haver de declarar que si no pagava als seus creditors els donarien suport en la seva denúncia.
El 144 aC va ser cònsol juntament amb Servi Sulpici Galba al que va disputar al Senat Romà el comandament de les forces enviades contra el lusità Viriat a Hispania. Finalment Escipió Emilià va proposar un decret pel qual cap dels dos dirigiria la guerra, i es prorrogava el comandament del procònsol Quint Fabi Màxim Emilià, decret que va ser aprovat.
Poc després Cota va ser acusat per Escipió Emilià per actes d'injustícia i encara que sembla que n'era culpable, els jutges el van absoldre, perquè no semblés que Cota era condemnat per la influència del seu acusador. El va defensar Quint Cecili Metel Macedònic. Ciceró afirma que Cota era considerada un veterator, és a dir, un home astut en la gestió dels seus propis assumptes.

## Referències

* ↑ Smit, William (ed.). «Cotta, Aurelius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 3 juliol 2024].
# Luci Aureli Cota (tribú 95 aC)

Luci Aureli Cota (en llatí: Lucius Aurelius Cotta) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Aurèlia.
Va ser tribú de la plebs l'any 95 aC juntament amb Tit Didi i Gai Norbà. Aquest darrer va presentar una acusació contra Quint Servili Cepió el vell, que Cota i Didi van intentar obstaculitzar, però Cota va ser expulsat del tribunal per la força. Més tard va ser pretor segons explica Ciceró, que l'esmenta diverses vegades i diu que era amic de Quint Lutaci Catul. Ciceró el considerava un orador mediocre. Era germà de Gai Aureli Cota i de Marc Aureli Cota.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of greek and roman biography and mithology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 867.
# Damunu

Damunu fou una de les tribus aramees de la Baixa Mesopotàmia. L'estat de Damunu estava al centre del país entre Litau i Rua segons una inscripció de Teglatfalassar III. El territori fou sotmès per Sargon II en la campanya del 710 aC contra Babilònia i fou agregat a la província de Gambulu. El 692 aC la tribu fou part de la coalició que va enfrontar als assiris a la batalla d'Halule o Khalule (Samarra).

## Referències

* A. T. Olmstead, Western Asia in the days of Sargon of Assyria
* History of Egypt, Chaldaea, Syria, Babylonia and Assyria, per G. Maspero, a christianbookshelf.org
# László Klauz

László Klauz (12 de juliol de 1966 – 28 de març de 2013) va ser un lluitador hongarès. Va competir als Jocs Olímpics d'estiu de 1988 i als Jocs Olímpics d'estiu de 1992.

## Referències

* ↑ «László Klauz Olympic Results». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 20 abril 2019]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 5 agost 2022].
# Dama de Sant Llorenç

La Dama de Sant Llorenç és una antefixa decorada amb forma d'un cap femení en relleu trobada a Llagostera, que actualment es troba exposada a Can Caciques. Era un element arquitectònic, una peça que es col·locava a la cornisa d'un edifici per a dissimular l'extrem de les teules. Es va trobar a un jaciment proper a Sant Llorenç de Llagostera amb objectes que daten d'entre finals del segle iii aC i principis del segle I aC. Entre els altres objectes trobats al mateix indret hi ha ceràmiques d'importació itàliques com àmfores i campaniana, una llàntia d'oli, ceràmica ibèrica diversa i dues monedes de bronze.

## Referències

* ↑ Grau i Ferrando, Dolors «El massís d'Ardenya». Diari de Girona, 19-07-1992 [Consulta: 23 març 2015]. Arxivat 2 April 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 3 març 2021].
* 1 2 Marta Albà; Marta Albà i Espinet; Elvis Mallorquí «De la prehistòria a l'època romana». A: Història de Llagostera: les claus del passat. Ajuntament de Llagostera, 2010. ISBN 978-84-937089-4-8.

## Bibliografia complementària

* Turon Izquierdo, Pau. «La dama de Sant llorenç. Inici de la romanització a Llagostera(Gironès, Girona)». Quaderns de la Selva, 2015, Núm. 27, p. 43-58, [Consulta: 10-01-2022].
# Demetri II de Geòrgia

Demetri II anomenat Tavdadebuli (el Devot), fou rei de Geòrgia del 1270 al 1289. Va néixer el 1258.
A la mort del seu pare David VI Ulu, els mongols van proclamar rei al seu fill Demetri, de només 11 anys amb Sadun Mankaberdéli, com a regent. Però aquest feudal, que era abans només un vassall dels Mkhargrdzéli i havia escalat posicions per lleialtat als mongols arribant a ser atabek de Geòrgia, es va aprofitar del seu càrrec. Quan va morir el rei no va voler nomenar atabek al seu fill Kutlug Bugha.
Demetri estava en bones relacions amb el visir d'Argun Khan, Bugha però el 1288 aquest fou executat acusat de conspiració, Demetri va ser acusat per Kutlug Bugha d'haver participat en el complot i va ser cridat a la cort del kan, però no s'hi va presentar. Un exèrcit va entrar a Geòrgia i la van saquejar. Demetri per evitar sofriments al país i al poble va presentar-se i va ser executat (decapitat) el 12 de març de 1289. El seu fill David VIII el va succeir però el kan va nomenar Vakhtang II fill de David Narim d'Imerétia.
Es va casar primer amb una filla de Manuel I Comnè de Trebisonda, de segones amb Sengala, una princesa mongola; i de terceres cap al 1280 amb Natàlia, filla de Bèka I Jagèli o Djakèli, Atabek de Samtskhé.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Demetri II el Fals

Demetri II el Fals (en rus Лжедимитрий II) fou el segon dels tres pretendents al tron de Rússia fent-se passar pel tsarévitx Demetri Ivànovitx, el fill gran d'Ivan el Terrible. El Demetri real va morir en circumstàncies desconegudes el 1591.
El segon Demetri el Fals aparegué en escena sobre el 1607 a Starodub. Es creu que pogué ser el fill d'un sacerdot o d'un jueu convers, i havia rebut una educació força complerta per a aquells temps. Parlava rus i polonès, i era expert en afers litúrgics. Al començament fingí ser el boiar moscovita Nagoi, però confessà sota tortura ser el tsarévitx Demetri, i se li uniren milers de cosacs, polonesos i moscovites.
Durant el transcurs d'aquell any, Jerzy Mniszech, pare de Marina Mniszech, vídua del primer Demetri I el Fals, feu reunir la seva filla amb Demetri II el Fals, i ella reconegué que era el seu marit "salvat miraculosament". Aquest fet els suposà el suport dels magnats de la Confederació de Polònia i Lituània que havien donat suport al primer fals Demetri. Adam Wiśniowiecki, Roman Różyński i Jan Sapieha decidiren finançar-ho i posar sota el seu comandament 7.500 soldats, entre ells Aleksander Józef Lisowski, líder de la banda de mercenaris coneguda posteriorment com els Lisowczycy.
Ràpidament capturà Karàtxev, Briansk i altres ciutats, amb el reforç dels polonesos. A la primavera del 1608 avançà cap a Moscou, trobant l'exèrcit del tsar Vassili IV a Bólkhov. Les promeses de la confiscació de les terres dels boiars feren que molta gent es posés del seu costat. El poble de Túixino, a dotze verstes de la capital, es convertí en un campament armat on Demetri reuní el seu exèrcit, que incloïa inicialment 7.000 soldats polonesos, 10.000 cosacs i uns altres 10.000 soldats d'origen divers. Les seves forces arribaren als 100.000 en pocs mesos. Després de la captura del patriarca Filaret de Moscou, fou nomenat Patriarca de Moscou i de totes les Rússies, guanyant l'aliança de les ciutats de Iaroslavl, Kostromà, Vólogda, Kaixin i d'altres.
L'arribada del rei Segimon III Vasa a Smolensk fou la causa que la majoria dels seus partidaris polonesos desertessin i s'unissin a les forces del rei polonès. Al mateix temps, un gran exèrcit russo-suec sota el comandament de Mikhaïl Skopín-Xúiski i Jacob De la Gardie s'apropava a Túixino, forçant-lo a fugir del seu campament disfressat de camperol i anar a Kostromà, on Marina se li uní, vivint règiament. Amb el suport dels cosacs del Don, realitzà un altre atac contra Moscou i recuperà el control sobre tot el sud-est de Rússia. De totes maneres, fou assassinat, mentre estava ebri, l'11 de desembre de 1610 per un príncep d'origen tàtar: Piotr Urússov.

## Vegeu també

* Període Tumultuós
* Demetri I el Fals
# Pic de Tristaina

El Pic de Tristaina és un pic andorrà de 2.878 m. situat entre la Parròquia d'Ordino, al nord del país, i les comunes franceses d'Ausat i Lercol, a l'Arieja. Es troba entre els ports de Tristaina, al sud-oest i el d'Arbella, al sud-est, cim culminant de la serra de Tristaina, fronterer amb la vall de Pradièras. El cim domina els tres estanys de Tristaina i, a l'altra banda de la vall, l'estacio d'esquí d'Ordino-Arcalís.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Accessos

Pujant des d'El Serrat per la carretera CG-3 s'arriba a l'aparcament de La Coma, a la zona alta de l'estació d'esquí. Un camí ben indicat mena fins als estanys i, d'aquests, fins al cim.
Des de França, cal caminar des del Pantà de l'Estany d'Izourt, seguir fins al refugi d'Estany Fourcat i fer cim des del Port d'Arbella.

## Referències

* ↑ «Full 02-Mapes muntanya d'Andorra (1:10.000)». IDE, Cartografia oficial d'Andorra. [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ «100 cims de la FEEC. Fitxa del Tristaina». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «Ressenya del Pic de Tristaina, Wikiloc». [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «Ressenya del Pic de Tristaina des d'Étang Fourcat, Wikiloc». [Consulta: 19 abril 2020].
# Pithecopus ayeaye

Pithecopus ayeaye és una especie de gripau de la família dels hílids. Va ser descrit per Bertha Lutz el 1966.
Va ser reclassificat el 1968 com a Phyllomedusa ayeaye i el 2006 com a Phyllomedusa itacolomi. El 2016 va recuperar el seu nom d'origen en la categoria dels Pithecopus.
És una granota molt rara. s'ha trobat en zones de transició entre el típic cerrado i el bosc secundari semidecídu. Es presenta en zones obertes en arbustos prop d'estanys. Les femelles ponen a les fulles per sobre de l'aigua corrent, i quan es desclouen els capgrossos cauen a l'aigua.

## Distribució

Viu al sud-oest de l'estat de Minas Gerais i zona fronterera adjacent de São Paulo al Brasil.
Només se l'ha observat en una àrea molt restringidia. Hi perd hàbitat per mineria i incendis forestals, així com per la contaminació de l'aigua per activitats mineres. A la Llista Vermella de la UICN és classificada en la categoria en perill crític d'extinció.

## Referències

* ↑ Lutz, Bertha «Pithecopus ayeaye, a New Brazilian Hylid with Vertical Pupils and Grasping Feet». Copeia, 1966, 2, 21-06-1966, pàg. 236. DOI: 10.2307/1441130.
* ↑ Duellman, William E. «The genera of phyllomedusine frogs (Anura: Hylidae)». University of Kansas publications, Museum of Natural History, 18, 1968, pàg. 1–10. DOI: 10.5962/bhl.part.19989. ISSN: 0075-5036.
* ↑ Caramaschi, U.; Cruz, C.; Feio, R. «A new species of Phyllomedusa wagler, 1830 from the state of Minas Gerais, Brazil (Amphibia, Anura, Hylidae)» (en anglès). Boletim do Museu Nacional, 524, 2006 [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ Duellman, William E.; Marion, Angela B.; Hedges, S. Blair «Phylogenetics, classification, and biogeography of the treefrogs (Amphibia: Anura: Arboranae)». Zootaxa, 4104, 1, 19-04-2016, pàg. 1. DOI: 10.11646/zootaxa.4104.1.1. ISSN: 1175-5334.
* 1 2 Ulisses Caramaschi, Carlos Alberto Gonçalves da Cruz, Raphael Lima, Reuber Brandão, Ulisses «Reticulate Leaf Frog Pithecopus ayeaye» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2016. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2016-3.RLTS.T55839A107295713.en.
* ↑ Frost, Darrel R. «Pithecopus ayeaye Lutz, 1966» (en anglès). Amphibian Species of the World, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
# Cafè i copa

Café y copa (Cafè i copa, en català normalitzat) és una comèdia en un acte i en vers, original de Frederic Soler, estrenada al Teatre Romea de Barcelona la nit del 17 d'octubre de 1871.

## Repartiment de l'estrena

* Marieta: Rosalia Soler
* Don Carlos: Josep Clucellas
* Don Cèsar: Frederic Fuentes
* Don Cosme: Lleó Fontova
* Don Jordi: Iscle Soler
* Pep: Joaquim Pinós

## Edicions

* 3ª ed.: Impremta de Salvador Bonavia. Barcelona, 1908
# Plumboferrita

La plumboferrita o ferroplumbita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al subgrup de la magnetoplumbita. El seu nom fa al·lusió al seu contingut en plom (plumbum en llatí) i ferro (ferrum en llatí).

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la plumboferrita pertany a «04.CC: Òxids amb relació Metall:Oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: cromobismita, freudenbergita, grossita, clormayenita, yafsoanita, lueshita, natroniobita, perovskita, barioperovskita, lakargiïta, megawita, loparita-(Ce), macedonita, tausonita, isolueshita, crichtonita, davidita-(Ce), davidita-(La), davidita-(Y), landauita, lindsleyita, loveringita, mathiasita, senaita, dessauita-(Y), cleusonita, gramaccioliïta-(Y), diaoyudaoita, hawthorneita, hibonita, lindqvistita, latrappita, magnetoplumbita, yimengita, haggertyita, nežilovita, batiferrita, barioferrita, jeppeita, zenzenita i mengxianminita.

## Característiques

La plumboferrita és un òxid de fórmula química Pb₂Fe$^{3+}$$_{11-x}$Mn$_x$$^{2+}$O$_{19-2x}$, x = 1/3. Cristal·litza en el sistema trigonal i la seva duresa a l'escala de Mohs és 5.

## Formació i jaciments

La plumboferrita s'ha descrit al Canadà, a la República Txeca, a Alemnaya, a Namíbia, Suècia i els EUA. S'ha descrit en dipòsits de ferro i manganès amb presència de plom juntament amb la jacobsita. S'ha trobat associada amb la jacobsita, la calcita, el coure natiu i la manganofil·lita.

## Referències

* 1 2 «Plumboferrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Ferroplumbite: Ferroplumbite mineral information and data.». [Consulta: 9 gener 2018].
# Plumbofil·lita

La plumbofil·lita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom pel seu contingut essencial de plom i la seva estructura laminar deks silicats (del grec φύλλον = fulla).

## Característiques

La plumbofil·lita és un silicat de fórmula química Pb₂Si₄O$_{10}$·H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5. És una espècie estructuralment relacionada amb la pentagonita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la plumbofil·lita pertany a «09.EA: Fil·losilicats, amb xarxes senzilles de tetraedres amb 4-, 5-, (6-), i 8-enllaços» juntament amb els següents minerals: cuprorivaïta, gil·lespita, effenbergerita, wesselsita, ekanita, fluorapofil·lita-(K), hidroxiapofil·lita-(K), fluorapofil·lita-(Na), magadiïta, dalyita, davanita, sazhinita-(Ce), sazhinita-(La), okenita, nekoïta, cavansita, pentagonita, penkvilksita, tumchaïta, nabesita, ajoïta, zeravshanita i bussyita-(Ce).
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 58829, 58830, 58831 i 58832.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la Mina Blue Bell, situada a la localitat de Zzyzx, dins el districte miner de Silver Lake, al comtat de San Bernardino (Califòrnia, Estats Units). També ha estat descrita a la Black Star open cut, al mont Isa (Queensland, Austràlia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Plumbophyllite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 gener 2020].
# Plauci (jurista)

Plauci (en llatí, Plautius) va ser un jurista romà del segle i, citat per Sext Pomponi, cosa que indica que ja va viure abans que aquest jurista.
El jurista Juli Paule va escriure una obra titulada Libri ad Plautium, cosa que indicaria que tenia una certa importància. També Javolè va escriure cinc llibres referits a Plauci, i Pomponi en va escriure set. És citat, també, per Neraci Prisc; i se suposa, per això, que va viure en temps de Vespasià.

## Referències

* ↑ Smith, William; Long, George. «Plautius». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). vol. 3. Boston: Walton and Maberly, 1870, p. 406-407.
# Plauci Quintil (cònsol any 159)

Plauci Quintil (en llatí Plautius Quintillus) va ser un magistrat romà del segle ii. Era fill de Tici Aquilí, cònsol l'any 125.
Va ser nomenat cònsol l'any 159 juntament amb Estaci Prisc. Aquest mandat es troba inscrit als Fasti.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/644?rgn=full+text;view=image;q1=QuintillusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 636. ]
Càrrecs públics :
| Precedit per: Quint Tineu Sacerdot i Sext Sulpici Tertul | cònsol 159 amb Marc Estaci Prisc | Succeït per: Appi Anni Atili Bradua i Tit Clodi Vibi Var |
# Howea belmoreana

Howea belmoreana, kèntia o quència, és una espècie de la família de les arecàcies (Arecaceae).
És una espècie endèmica de l'Illa Lord Howe, (Austràlia). Probablement té un ancestre comú amb Howea forsteriana.
És una de les palmeres més esveltes en el seu estat adult, amb un tronc que pot arribar a fer 8 metres, sovint amb la base inflada, de 16 cm de gruix. En els exemplars joves la part alta del tronc és verd i la baixa d'aspecte grisenc. Les seves fulles són pinnades i els seus pecíols inermes ascendeixen i s'arquegen des de la seva arrencada. Els pecíols tenen un feix bastant pla, però cap amunt es fa aquillat. Les fulles fan fins a uns tres metres de llargada i estan compostes per uns 40 parells de folíols de fins a uns 60 cm de llarg i uns 4 0 5 cm d'ample que tenen un color verd més fosc pel feix que pel revers. La inflorescència de fins a 1 m de llarg aproximadament, i fruits d'uns 3 cm, que són globosos i arrodonits de color groc verdós.

## Taxonomia

Howea belmoreana va ser descrita per (C.Moore i F.Muell.) Becc. i publicat a Transactions and Proceedings of the New Zealand Institute 49: 129, a l'any 1916 [1917].

### Etimologia

Howea: nom genèric nomenat pel lloc d'on són originàries a l'illa Lord Howe, que va ser nomenada per Lord Richard Howe (1726–1799).
belmoreana: epítet

### Sinonímia

* Grisebachia belmoreana (C.Moore & F.Muell.) H.Wendl. & Drude
* Kentia belmoreana C.Moore & F.Muell.

## Referències

* ↑ «kèntia». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 6 març 2021]
* ↑ «Howea belmoreana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ Blackman, Stuart «Còpia arxivada» (en anglès). Evidence for sympatric speciation, 09-02-2006. Arxivat de l'original el 2007-10-24 [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ del Cañizo Perate, José Antonio (en castellà) Palmeras. Todos los géneros y 565 especies. Mundiprensa [Madrid], 2011 [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ «Howea belmoreana». Tropicos. [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ (J. Dransfield, N. Uhl, C. Asmussen, W.J. Baker, M. Harley and C. Lewis. 2008) .
* ↑ Sinònims a Catalogue of life