OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Marí Tur

Joan Marí Tur, també conegut com a Botja (Sant Josep de sa Talaia, 1941) és un polític eivissenc del Partit Popular de Balears, diputat al Parlament de les Illes Balears en la IV i V legislatures.

## Biografia

El 1965 es llicencià en filologia romànica a la Universitat de Barcelona. El 1967 inicià la seva carrera docent a l'Institut Santa Maria d'Eivissa, del que en fou cap d'estudis en 1972. Alhora, el 1971, participà en el reviscolament de l'Institut d'Estudis Eivissencs, del que en dirigí la revista Eivissa. De 1976 a 1978 fou nomenat delegat insular del Consell Superior d'Esports, i de 1978 a 1982 delegat insular del Ministeri de Cultura d'Espanya, càrrec des del que organitzà el Congrés de Cultura Pitiüsa (5 d'agost de 1980 al 5 d'agost de 1981). De 1990 a 1991 fou delegat episcopal del Patrimoni de la diòcesi d'Eivissa i Formentera.
Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1995 i 1999. El nomenaren conseller de cultura i portaveu del Consell Insular d'Eivissa i Formentera. Des d'aquest càrrec fou president de la Comissió de Patrimoni Historicoartístic d'Eivissa i Formentera i primer director de l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, alhora que patrocinà exposicions, excavacions arqueològiques i publicacions culturals i creà el Museu d'Etnografia d'Eivissa i el Museu d'Etnografia de Formentera. El 1997 inaugurà a Eivissa l'extensió universitària de la Universitat de les Illes Balears.
Estigué a punt de ser conseller d'Educació i Cultura del Govern Balear en la remodelació del Govern que intentà fer Cristòfol Soler el 27 de maig de 1996, just abans de ser obligat a dimitir pel seu propi grup parlamentari. A les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2003 va substituir com a diputat Enric Fajarnés Ribas i fou nomenat vicepresident primer de la Mesa del Parlament de les Illes Balears, portaveu de govern del Consell Insular d'Eivissa i Formentera i conseller de Patrimoni Historicoartístic.
En 2004 el Grup Progressista el denuncià per haver fet obres d'ampliació il·legals a la seva casa de Sant Josep. Fou dut a judici el juny de 2015, però la jutgessa va declarar prescrits els possibles delictes.

## Obres

* Terminologia marina d'Eivissa (1966, publicat en 1991)
* Quatre capelles de devoció popular (1974)
* Nacer y morir en Ibiza (1977), guió d'un documental patrocinat pel Foment d'Eivissa i Formentera.
* Calendari de balls a pous i fonts d'Eivissa i Formentera (1978)
* Llibre del Roser (1986)
* Tardes de ballades a pous i fonts (1987)
* Temps ha... (1989)

## Referències

* ↑ Joan Marí Tur Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. a l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera
* ↑ «Mesa del Parlament, 2003-2007». Arxivat de l'original el 2021-10-20. [Consulta: 3 juliol 2015].
* ↑ El popular Joan Marí ‘Botja’ s'asseurà a la banqueta al juny a araeivissa, 21 de març de 2015
* ↑ La juez declara prescritos los posibles delitos por las obras de Joan Marí Tur a Diario de Ibiza, 21 de juny de 2015
# Carrer Negociant (la Garriga)

El Carrer Negociant és una via pública del municipi de la Garriga (Vallès Oriental). El conjunt de les cases del número 2 al 28 formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Coincideix amb l'antic camí que duia a Vic. Està situada al nord de la població. Les primeres cases construïdes en aquest carrer i que alhora el conformaren són del segle xvii. Des del número 2 al 28 trobem encara les cases primitives. Són cases unifamiliars entre parets mitgeres, de planta baixa, pis i golfes, fetes amb pedra i façanes arrebossades.

## Referències

* 1 2 «Carrer Negociant». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Pu Songling

Pu Songling (en xinès tradicional: 蒲松齡; en xinès simplificat: 蒲松齡; en pinyin: Púsōng líng; en Wade-Giles: P'u Sung-ling; Zichuan, actualment Zibo, 5 de juny de 1640 - 25 de febrer de 1715), va ser un escriptor xinès de la dinastia Qing, que es va fer popular pels seus contes.
Va néixer en una família de lletrats i petits propietaris rurals procedents de Mongòlia o del Turquestan xinès. Després de suspendre les proves d'accés al mandarinat, va sobreviure precàriament gràcies a l'escriptura i a la seva activitat com a preceptor en famílies benestants. Va guanyar la seva popularitat gràcies a la primera edició de narracions breus. Va ser tot un èxit a la Xina i avui dia és un clàssic popular xinès que s'ha traduït a nombrosos països del món.
Se li atribueixen uns 470 relats i sembla que alguns ja venien de tradició oral. Els contes barregen de manera natural, realitat i ficció. Històries fantàstiques de la vida quotidiana de ciutadans xinesos que els passen experiències màgiques i imaginatives amb ermitans taoistes, dracs, esperits juganers, etc. També apareix l'amor i la passió per la bellesa femenina als seus contes, on apareixen sovint aventures entre intel·lectuals i dones d'una bellesa imaginària.
Es va publicar una selecció i traducció al català d'aquests relats l'any 2001 a l'editorial Quaderns Crema, sota el títol Contes estranys del pavelló dels lleures, traduïts per Manel Ollé i Chün Chin.

## Fonts

* http://www.totsantcugat.cat/ca/notices/2012/11/contes-estranys-del-pavello-dels-lleures-10518.php%5BEnllaç+no+actiu%5D
* http://www.quadernscrema.com/llibres/contes-estranys-del-pavello-dels-lleures
* https://www.enciclopedia.cat/cerca/gec?search_api_fulltext=Pu+Songling&field_faceta_cerca_1=All
* http://global.britannica.com/EBchecked/topic/482249/Pu-Songling
* ↑ Pu, Songling. Contes estranys del pavelló dels lleures. Barcelona: Quaderns Crema, 2001. ISBN 84-7727-321-9.
# Puako

Puako és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Hawaii. Segons el cens del 2000 tenia 429 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Puako tenia 429 habitants, 215 habitatges, i 118 famílies La densitat de població era de 16,06 habitants per km².
Dels 215 habitatges en un 14,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,3% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 45,1% no eren unitats familiars. En el 31,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,00 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,43.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 11,7% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 41,7% de 45 a 64 i un 15,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48,1 anys. Per cada 100 dones hi havia 109,27 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 111,73 homes.
La renda mediana per habitatge era de 60.250 $ i la renda mediana per família de 81.176 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.500 $ mentre que les dones 31.250 $. La renda per capita de la població era de 63.857 $. Aproximadament el 0,0% de les famílies i el 3,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Puako». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Puako». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Purcell Mountains

Purcell Mountains és una serralada al sud-est de la Colúmbia Britànica, Canadà. És una derivació de les muntanyes Columbia, que inclou les muntanyes Selkirk, Monashee i Cariboo. Son al costat oest de la fossa de les Muntanyes Rocoses a la zona de la vall de Columbia, i al costat est de la vall del llac Kootenay i el riu Duncan. Els únics assentaments grans a les muntanyes són l'estació d'esquí Panorama i l'estació de Kicking Horse, adjacents a les ciutats de la vall de Columbia d'Invermere i Golden, tot i que hi ha petits assentaments, com ara Yahk i Moyie al llarg de l'autopista Crowsnest, i zones rurals residencials que depenen de les ciutats de Creston, Kimberley i Cranbrook, que es troben adjacents a la serralada.
Les Purcell apareixen en alguns mapes dels Estats Units com les Percell Mountains, on el seu límit sud sobresurt als estats d'Idaho i Montana, tocant al llac Koocanusa, un embassament al riu Kootenai. Les classificacions geogràfiques nord-americanes consideren que les Percells formen part de les muntanyes Rocoses, però al Canadà aquesta terminologia es reserva per a les serralades del costat est de la fossa de les Muntanyes Rocoses. A les muntanyes Purcell, la majoria dels cims es troben a prop o per sobre dels 10.000 peus d'elevació.
Els deu cims més alts de les Purcell:
* 1. Mount Farnham 3.493 m
* 2. Jumbo Mountain 3.437 m
* 3. Howser Spire 3.412 m
* 4. Karnak Mountain 3.411 m
* 5. Mount Delphine 3.406 m
* 6. Mount Hammond 3.387 m
* 7. Commander Mountain 3.371 m
* 8. South Howser Tower 3.364 m
* 9. Eyebrow Peak 3.362 m
* 10. Mount Peter 3.357 m

## Referències

* ↑ BCGNIS entry "Purcell Mountains"
* ↑ Landforms of British Columbia: A Physiographic Outline, by S. Holland 1964 (revised 1976), British Columbia Ministry of Energy, Mines and Petroleum Resources Arxivat 2005-05-09 a Wayback Machine.
* ↑ «Landforms of British Columbia: A Physiographic Outline- Physiographic map, by S. Holland 1964 (revised 1976), British Columbia Ministry of Energy, Mines and Petroleum Resources». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 18 juliol 2014].
* ↑ Purcell Mountains, Peakbagger.com
# Casa Bellera (Rialp)

La Casa Bellera és una obra de Rialp (Pallars Sobirà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa pairal de gran tradició a la Vall d'Assua. Es tracta d'un edifici de grans dimensions, construït amb pedra pissarrosa sense desbastar. Consta de planta baixa i tres pisos alts, el darrer, situat directament sota la coberta de llicorella a dues vessants, és destinat a golfes. La façana principal, que s'orienta a llevant, està situada en la paret perpendicular al cavall que sosté la coberta. A la planta baixa, la porta s'obre sota un porxo que ocupa part de la façana principal, format per dues arcades de mig punt. Una arcada de característiques similars ocupa l'espai que l'esmentada façana sobresurt al carrer. Es per aquesta última, que s'accedeix al porxo, el qual es troba a un nivell més elevat que el carrer que descendeix. Al primer pis, i sobre aquest porxo hi ha també un espai obert amb dues arcades de mig punt. Al centre de la façana s'obren dos balcons, en el segon pis s'obren quatre petits balcons. A l'interior de la casa es conserven mobles i objectes antics. Sembla que en altre temps la Casa Bellera dominava gran part de la Vall d'Assua.

## Referències

* ↑ «Casa Bellera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Joana Elisabet de Nassau-Hadamar

Joana Elisabet de Nassau-Hadamar (en alemany Johanna Elisabeth von Nassau-Hadamar) va néixer a Dillenburg (Alemanya) el 17 de gener de 1619 i va morir a Harzgerode el 2 de març de 1647. Era una noble alemanya, filla de Joan Lluís de Nassau-Hadamar (1590-1653) i d'Úrsula de Lippe (1598-1638).

## Matrimoni i fills

El 10 d'agost de 1642 es va casar a Bückeburg amb Frederic d'Anhalt-Harzgerode (1613-1670), fill de Cristià I d'Anhalt-Bernburg (1568-1630) i d'Anna de Bentheim-Tecklenburg (1579-1624). El matrimoni va tenir tres fills:
* Guillem Lluís d'Anhalt-Harzgerode (1643-1709), casat primer amb Elisabet Albertina de Solms-Laubach (1631-1693), i després amb Sofia Augusta de Nassau-Dillenburg (1666-1733).
* Anna Úrsula (1645-1647).
* Elisabet Carlota (1647-1723), casada primer amb Guillem Lluís d'Anhalt-Köthen (1638-1665), i després amb August de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Plön (1635-1699).

## Enllaços externs

* http://awt.ancestrylibrary.com
# Joana Costa Benaiges

Joana Costa Benaiges (el Serrallo, 17 d'agost de 1940) és una armadora i remendadora d'una família de pescadors del Serrallo de Tarragona.
Va néixer a la Plaça del pes, on es feia la subhasta del peix, actual plaça de Sant Magí. El seu avi, conegut com en Chaparro, procedia de Cambrils i s'havia instal·lat al Serrallo per pescar més. Filla d'una família de pescadors, va estudiar amb la seva germana Montserrat a les monges del Sagrat Cor, va fer un grau de comerç i des dels 15 anys va començar a remendar amb l'àvia Maria Fortuny i la mare. De molt jove va conèixer en Jordi de la Parrota, amb qui va tenir quatre fills. Ha maldat per traslladar de generació a generació l'ofici de remendador, que defensa com una de les millors mostres del patrimoni marítim. Aviat esdevingué també armadora de la barca Madobe, amb un nom que procedeix de les primeres lletres del nom de la seva mare, Maria Dolrs Benaiges. La barca Madobe al segle XXI la porten els seus fills Jordi i Marc.
El 2023, va rebre el reconeixement del Govern de Catalunya amb la Creu de Sant Jordi per ser una excepcional exponent de la vida marinera al Serrallo.

## Referències

* ↑ «El 'mono' de tinta: L'ADN del Serrallo. Conversa amb els pescadors del barri mariner i pescador: "Aquesta era la nostra vida".», divendres, 16 novembre 2012. [Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ ACN. «La tarragonina Joana Costa, la tortosina Maria Zoraida i el Casino d'Amposta, Creus de Sant Jordi 2023», 25-04-2023. [Consulta: 10 juny 2023].
* 1 2 «La serrallenca Joana Costa Benaiges, Creu de Sant Jordi 2023», 25-04-2023. [Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ «La Joana, un referent femení de la vida marinera al Serrallo» (en espanyol europeu). [Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ «Jordi Cuixart, Antoni Miró, Jaume Sisa, Agustí Villaronga i Sopa de Cabra, guardonats amb la Creu de Sant Jordi». VilaWeb, 25-04-2023. [Consulta: 25 abril 2023].

## Enllaços externs

* Entrevista a Ràdio Ciutat de Tarragona 25 abril 2023
# Qanun

* Per a altres significats, vegeu «Qanun (desambiguació)».
El qanun o kanun és un instrument de corda premuda de la música tradicional de l'Orient Mitjà. És un instrument pertanyent a la família de la cítara amb una caixa de so trapezoïdal. Les cordes modernes són de niló or PVC, que es posen estirades sobre un pont senzill i fixades amb pell de peix en un extrem, i subjectes a clavilles o afinadors, a l'altre extrem.
Els kanuns usats a Turquia tenen 26 ordres (grups) de cordes, amb tres cordes per ordre. Es toca assegut sobre les cames prement les cordes amb dues pues de petxina de tortuga, un a cada mà, o amb les ungles, i té un rang de 03:30 octaves.

## Referències

* ↑ Farraj, Johnny,. Inside arabic music : Arabic maqam performance and theory in the 20th century Middle East. ISBN 978-0-19-065837-3.
* ↑ MillerShahriari2008; Andrew C. Shahriari. World music: a global journey. Routledge, 24 setembre 2008, p. 251–. ISBN 978-0-415-98878-0 [Consulta: 23 gener 2012].
* ↑ Reck, David Benedict, 1935-. Music of the whole earth. 1st Da Capo Press ed. Nova York: Da Capo Press, 1997. ISBN 0-306-80749-1.

## Enllaços externs

* Phaedon Sinis, Kanun player
* Lebanese trio
* William McClure Thomson, (1860): The Land and the Book: Or, Biblical Illustrations Drawn from the Manners and Customs, the Scenes and Scenery, of the Holy Land Vol II, p. 577.
# Cayetano José Sarmiento Tunarrosa

Cayetano José Sarmiento Tunarrosa (Arcabuco, 28 de març de 1987) és un ciclista colombià, ja retirat, que fou professional del 2007 al 2019. Inicià la seva carrera esportiva en diversos equips colombians,per fitxar el 2010 per l'Acqua & Sapone-D'Angelo & Antenucci gràcies a la seva victòria al Girobio de 2009. El 2012 fitxà pel Liquigas-Cannondale, equip que abandonà el 2015 per tornar a un equip colombià. Una vegada retirat passà a exercir tasques de director esportiu de l'equip Indeportes Boyacá Avanza.

## Palmarès

* 2007
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Equador
* 2008
** 1r a la Clásica Marinilla i vencedor d'una etapa
** 1r a la Clásica Nacional Ciudad de Anapoima i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Colòmbia sub-23
* 2009
** 1r al Girobio
** Medalla de plata als Campionats Panamericans en ruta sub-23
** Medalla de bronze als Campionats Panamericans en ruta
* 2012
** Vencedor de la classificació de la muntanya al Critèrium del Dauphiné

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2010. 47è de la classificació general
* 2011. 33è de la classificació general
* 2013. 91è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2012. 60è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Introducing 2012 Team Liquigas Cannondale». Cannondale Bicycle Corporation. Dorel Industries, 12-01-2012 [Consulta: 9 juny 2012].
* ↑ «Le journal des transferts», 30-10-2014. [Consulta: 30 octubre 2014].
* ↑ «En Tunja, Team Indeportes inició su calendario deportivo», 12 février 2022. [Consulta: 26 février 2022]. Arxivat 2022-02-26 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Publi Furi Fil (pretor)

Publi Furi Fil (en llatí Publius Furius Philus) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Fúria.
Va ser pretor l'any 174 aC i va obtenir el govern de la província d'Hispània Citerior. A la seva tornada va ser acusat pels provincials de repetundae (extorsió). Cató el Vell va declarar contra seu en una primera vista. El judici es va ajornar (ampliatus) i abans de la seva represa, i per por de ser condemnat, va marxar voluntàriament a l'exili a Praeneste l'any 171 aC.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/343?rgn=full+text;view=image;q1=PhilusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 335. ]
# Publi Furi Medul·lí Fus

Publi Furi Medul·lí Fus (en llatí Publius Furius Medullinus Fusus) va ser un magistrat romà del segle v aC. Formava part de la gens Fúria, una gens romana d'origen patrici de gran antiguitat.
Va ser cònsol l'any 472 aC i es va oposar a la rogatio presentada per Voleró Publili, tribú de la plebs, per la qual els tribuns de la plebs serien escollits en endavant pels comicis tribunats en lloc de pels comicis centuriats.

## Consolat

L'any 472 aC va ser escollit cònsol, juntament amb Luci Pinari Mamercí Ruf. Sota el seu consolat, el tribú de la plebs Voleró Publili va proposar una llei, la Lex Publilia Laetoria que proposava deixar la funció d'escollir els tribuns als comicis tribunats, esperant així excloure els patricis i els seus clients del vot i també privar-los d'influir sobre el resultat de l'escrutini.
Durant el seu consolat, va ser executada una vestal anomenada Orbinia, o Sunia, condemnada a mort per no haver respectat els seus vots com a sacerdotessa del culte a Vesta.
Segons Marc Terenci Varró, els dos cònsols van ser autors d'una llei, la Lex Pinaria Furia de mense intercalari, que proposava la intercalació per compensar els desplaçaments resultants d'un calendari basat en cicles lunars, afegint dies intercalats. És possible que la llei tingués intenció de transformar progressivament el calendari romà de base lunar cap a un calendari lunisolar amb una intercalació especial de 22 dies.

## Final de la carrera política

El 467 aC, un any després d'haver conquerit als volscs la ciutat marítima d'Antium, els romans hi van fundar una colònia. Fus var ser un dels triumviri agro dando, juntament amb Quint Capitolí Barbat i Aule Virgini Tricost Celiomontà II, encarregats de distribuir les terres als colons.
El 464 aC va ser llegat sota les ordres del seu germà Espuri Furi Medul·lí Fus, i el va acompanyar a la guerra contra els eques. Els romans van ser assetjats al lloc on havien acampat, i Fus es va trobar aïllat amb els seus soldats després d'haver provat d'escapar. Tots ells van morir.

## Referències

* 1 2 Broughton, 1951, p. 29.
* ↑ Broughton, 1951, p. 30.
* ↑ Titus Livi, "Ab Urbe condita", II, 56
* ↑ Dionís d'Halicarnàs, "Rhōmaikē archaiologia", IX, 40-42
* 1 2 King, 2006, p. 27.
* ↑ Dionís d'Halicarnàs, "Rhōmaikē archaiologia", IX, 40.3.4
* ↑ Macrobi, "Saturnalia", I, 134
* ↑ Titus Livi, "Ab Urbe condita", III, 1
* ↑ Dionís d'Halicarnàs, "Rhōmaikē archaiologia", IX, 59
* ↑ De Haas, 2011, p. 11.
* ↑ Titus Livi, "Ab Urbe condita", III, 5-6.11
* ↑ Dionís d'Halicarnàs, "Rhōmaikē archaiologia", IX, 63.5-6
* ↑ Broughton, 1951, p. 34.

## Bibliografia

* Broughton, T. Robert S.. "The Magistrates of the Roman Republic", volum I. Nova York: The American Philological Association, col. Philological Monographs, nº XV, 1951.
* De Haas, Tymon C. A.. "Fields, Farms and Colonists : Intensive Field Survey and Early Roman Colonization in the Pontine Region, Central Italy". Barkhuis, 2011.
* King, Richard Jackson. "Desiring Rome : Male Subjectivity and Reading Ovid's Fasti". Ohio State University Press, 2006.
# Publi Gabini Capitó (conspirador)

Publi Gabini Capitó (llatí: Publius Gabinius Capito) va ser un conspirador romà, probablement fill del pretor Publi Gabini Capitó. Formava part de la gens Gabínia, una família romana d'origen plebeu.
Va ser un dels participants més actius a la conspiració de Catilina. Quan Ciceró, després d'haver detingut els ambaixadors al·lòbroges que el van informar dels noms dels dirigents de la conspiració, el va interrogar, va negar cap coneixement del cas i haver tingut contacte amb els ambaixadors, però Ciceró va mostrar l'evidència i va ser tancat amb els altres conspiradors a la presó Mamertina, i poc després executat. Probablement és el mateix personatge esmentat com a Gaius Gabinius Cimber.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 195.
# Catedral de Kaunas

La Catedral de Kaunas (en lituà: Kauno Šv apaštalų Petro ir Povilo Arkikatedra bazilika) és una catedral basílica catòlica en la ciutat de Kaunas, Lituània. La catedral va ser inclosa al Registre de béns del Patrimoni Cultural de la República de Lituània el 1996.

## Història

L'església està dedicada als apòstols Sant Pere i Sant Pau, el seu primer estil de construcció va ser el gòtic encara que es desconeix la seva data exacta, però s'esmenta per primera vegada en fonts escrites el 22 d'abril de 1413. La primera escola parroquial a Kaunas, a l'església de Sant Pere i Sant Pau s'esmenta el 1473. Les obres de construcció es van concloure el 1624. L'església va patir molts desperfectes a la guerra russopolonesa (1654-1667) i va ser reconstruïda el 1671 quan es van afegir algunes característiques renaixentistes. En un incendi de 1732 una de les torres va haver de ser reconstruïda. Com a part de la renovació, les decoracions interiors van ser finançades pel rei de Polònia i Gran Duc de Lituània Estanislau II de Polònia el 1771, l'altar major, un faristol i el cor van ser instal·lats per Tomasz Podhajskiquatre anys més tard. L'aspecte actual de l'edifici és el de la reconstrucció del 1800. La catedral, amb 84 metres de llarg, 28 d'altura i 34 d'amplada, és l'església gòtica més gran de Lituània.
El bisbe de Samogítia, Motiejus Valančius historiador i un dels més coneguts escriptors lituans del segle xix, va ser enterrat en una cripta de l'església el 1875. L'església va ser promoguda al rang de catedral pel papa Lleó XIII el 1895. Va rebre el títol de Basílica el 1926, quan la Diòcesi de Samogítia es va reorganitzar en l'Arxidiòcesi Metropolitana de Kaunas pel papa Pius XI. La capella del Santíssim Sagrament, construïda el 1895, és una extensió independent al sud de nau amb mobiliari de fusta tallada en estil neogòtic. També hi ha un mausoleu neogòtic del més famós poeta romàntic lituà Maironis tocant al mur de la capella.

## Referències

* ↑ «Kauno Šv. apaštalų Petro ir Povilo arkikatedra bazilika Unikalus objekto kodas : 842» (en lituà). Arxivat de l'original el 2021-08-04. [Consulta: 1r agost 2013].
* ↑ «Kaunas: Dates and Facts. Kaunas from its Origins to the Fall of Grand Duchy of Lithuania» (en anglès). Kaunas county public library. [Consulta: 1r agost 2013].
* 1 2 «Sipnosis» (en lituà). [Consulta: 1r agost 2013].
* ↑ «ARCHITEKTŪRA» (en lituà). Arxivat de l'original el 2013-09-24. [Consulta: 1r agost 2013].

## Enllaços externs

* Kaunas Cathedral Basilica website Arxivat 2020-10-31 a Wayback Machine.
* Pilgrim Route of John Paul II. Lithuania website