OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Messeguer (Castellar del Vallès)

Can Messeguer és una masia del municipi de Castellar del Vallès (Vallès Occidental). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta rectangular amb llur tipologia dins la classificació del grup I de Josep Danés, amb la façana paral·lela al carener de la coberta. El frontis presenta murs de pedra i morter, dividit en tres plantes. La distribució de tots els elements és simètrica tant en alçada com en amplada. Totes les obertures estan esbocinades i cobertes amb un arc escarser de fàbrica.
A la façana hi ha un rellotge de sol a l'altura de la segona planta. L'arc escarser que cobreix la llinda de l'entrada és de major envergadura i, malgrat que la porta sigui de factura moderna, s'aprecia la inexistència de reformes en els vanos i en la façana general.
A la segona planta hi ha un balcó de forja i sobresortit, flanquejat per altres dos de barana més senzilla, que assenyala l'ordre simètric del frontis i la importància donada a la cambra central. A ambdós cantons s'hi distribueixen la resta de les cambres. Es pot apreciar encara les restes de l'antiga església romànica de Sant Martí, i que es troben inscrits en la part inferior de la façana, formant una obertura cega. Les restes d'aquests elements ornamentals, segurament d'antigues finestres o antics dintells, són fortament romanitzades. Cal observar l'entrellaçament i el soguejat, com a factors ornamentals de possible influència de l'etapa visigòtica.
La teulada és a dos aiguavessos, per sota el ràfec, d'escassa sortida, hi ha decoració de formes geometritzants, de petits cairons simètricament tallats.

## Història

Situada a l'indret de l'església romànica de Sant Martí, de la qual s'aprofitaren elements decoratius en la seva construcció, es troba citada ja en el 1152. En el 1782 encara existia l'església romànica. Pels volts de 1950 van aparèixer fragments de tègules romanes prop de la masia en esllavissar-se un marge. L'historiador Antoni Vergés i Mirassó, documenta en el 1872, dues ares de marbre blanc mig abandonades en el corral de la casa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Messeguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Nokrek

Nokrek és la muntanya més alta de les muntanyes Tura, una de les serres de les muntanyes Garo, a la part occidental de la població de Tura. La muntanya s'eleva de manera destacada de la resta de muntanyes que la rodegen i tant el cim com els costats tenen abundant vegetació amb arbres. La seva altura és de 1.442 msnm.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Nolan Hoffman

Wim Stroetinga (Franschhoek, Cap Occidental, 23 d'abril de 1985) és un ciclista Sud-africà. El 2009, va ser suspès per 2 anys per un control positiu.
Del seu palmarès destaca la medalla al Campionat del món de Scratch de 2012, i les medalles d'or als Jocs Panafricans de 2011.

## Palmarès en ruta

* 2003
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Egipte
* 2006
** Vencedor d'una etapa al Tour of Chongming Island
* 2008
** 1r al Powerade Dome 2 Dome Cycling Spectacular
** Vencedor d'una etapa al Tour de Corea-Japó
* 2009
** Vencedor d'una etapa al Tour de Corea
* 2011
** Medalla d'or als Jocs Panafricans en ruta
** Medalla d'or als Jocs Panafricans en contrarellotge per equips
** 1r al Amashova Durban Classic
* 2013
** 1r al Amashova Durban Classic
* 2014
** 1r al Amashova Durban Classic
* 2015
** 1r al Amashova Durban Classic
* 2016
** 1r al Amashova Durban Classic
* 2017
** 1r al Amashova Durban Classic
* 2018
** 1r a la 100 Cycle Challenge

## Palmarès en pista

* 2011
** Campió de Sud-àfrica en Puntuació
** Campió de Sud-àfrica en Scratch
** Campió de Sud-àfrica en Madison
** Campió de Sud-àfrica en Persecució per equips
* 2012
** Campió de Sud-àfrica en Puntuació
** Campió de Sud-àfrica en Scratch
** Campió de Sud-àfrica en Òmnium
* 2013
** Campió de Sud-àfrica en Scratch
** Campió de Sud-àfrica en Òmnium
** Campió de Sud-àfrica en Persecució per equips
* 2015
** Campió d'Àfrica en Puntuació
** Campió d'Àfrica en Madison
* 2016
** Campió de Sud-àfrica en Persecució per equips
* 2017
** Campió d'Àfrica en Òmnium
** Campió d'Àfrica en Madison
** Campió d'Àfrica en Persecució per equips
** Campió de Sud-àfrica en Scratch
** Campió de Sud-àfrica en Cursa per elimicació

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl Arxivat 2014-11-29 a Wayback Machine.
* Palmarès a museociclismo.it
# Can Pei

Can Pei és una masia situada al municipi de Montagut i Oix, a la comarca catalana de la Garrotxa. Es troba a la vora del Llierca. Originària del segle XVII, la masia és actualment un allotjament rural.

## Referències

* ↑ «Can Pei | enciclopedia.cat». [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ «Turisme rural a Montagut i Oix » Masia Can Pei». [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ «Serveis als visitants». [Consulta: 28 gener 2024].
# Can Pedrerol de Baix

Can Pedrerol de Baix és un edifici de Castellbisbal (Vallès Occidental) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa pairal, és de 1640 i fou restaurada a principis del segle XX seguint les directrius modernistes.
Fou ampliada amb un cos adossat i es caracteritza pel treball en totxo que li dona un gran caràcter decoratiu. També s'han utilitzat elements de ceràmica. Aquesta decoració se centra sobretot en la composició de finestres.
La coberta és de faldó.
Al costat de la casa hi ha un celler de tipus modernista amb arcs d'entrada i arcs interiors de pedra, i a la mateixa finca, trobem la petita ermita de Sant Quintí.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Pedrerol de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 1r abril 2019].
# Oil City (Louisiana)

Oil City és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.219 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oil City tenia 1.219 habitants, 480 habitatges, i 311 famílies. La densitat de població era de 262,9 habitants/km².
Dels 480 habitatges en un 34,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38,5% hi vivien parelles casades, en un 21,3% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 33,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,2% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 12,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.375 $ i la renda mediana per família de 25.114 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.516 $ mentre que les dones 15.667 $. La renda per capita de la població era de 9.697 $. Entorn del 28,8% de les famílies i el 35,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oil City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oil City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cantó de Tremblay-en-France

El cantó de Tremblay-en-France és un cantó francès del departament de Sena Saint-Denis, situat al districte de Le Raincy. Des del 2015 compta amb quatre municipis.

## Municipis

* Coubron
* Montfermeil
* Tremblay-en-France
* Vaujours

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-2001 | Georges Prudhomme | PCF |
| 2001- | Pierre Laporte | PCF, després FASE |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 17.969 | 18.842 | 26.846 | 29.644 | 31.385 | 33.885 | 34.493 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Trouville-sur-Mer

El cantó de Trouville-sur-Mer és un cantó francès del departament de Calvados, situat al districte de Lisieux. Té 9 municipis i el cap es Trouville-sur-Mer.

## Municipis

* Benerville-sur-Mer
* Blonville-sur-Mer
* Deauville
* Saint-Arnoult
* Touques
* Tourgéville
* Trouville-sur-Mer
* Villers-sur-Mer
* Villerville

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | M. Ébrard | RGR |
| 19..-1976 | Roger Deliencourt | Divers droite |
| 1976-1991 | Michel d'Ornano | UDF |
| 1991- | Anne d'Ornano | UDF, després Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 17.574 | 17.950 | 18.665 | 18.191 | 18.612 | 19.866 | 20.452 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Omicron (pel·lícula)

Omicron és una pel·lícula de comèdia i ciència-ficció italiana de 1963 dirigida per Ugo Gregoretti. A la pel·lícula, un treballador mort d'una fàbrica torna a la vida després que el seu cos és habitat per un extraterrestre. La pel·lícula va entrar a competició al 24a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.

## Guió

Durant una passejada, dos germans i el seu cuidador troben el cos d'un treballador, Trabucco, a qui tothom creu mort, enganxat en una canonada de formigó. En canvi, està posseït per Omicron, un habitant eteri del planeta Ultra, els habitants del qual volen apoderar-se de la Terra. Abans de ser sotmès a l'autòpsia, Trabucco-Omicron aconsegueix fer funcionar el cos que el conté. Però no pot desxifrar el llenguatge humà perquè encara no ha aconseguit despertar el coneixement humà. Mentrestant, a causa de les extraordinàries noves capacitats mecàniques del seu cos, és contractat a la fàbrica on treballava. Combina tots els colors i intenta fer servir la violència a la Lucia, una empleada del menjador de l'empresa. Aleshores descobreix el lloc on es reuneixen els subversius i, sense voler, els denuncia. Quan s'adona que estima a la Lucia i comença a recuperar la consciència, a l'Omicron li agradaria tornar al seu planeta, però no pot fer-ho fins que en Trabucco sigui assassinat mentre demana als treballadors a fer vaga. La invasió del món ha començat.

## Repartiment

* Renato Salvatori com Trabucco - Omicron
* Rosemary Dexter com Lucia
* Gaetano Quartararo com Midollo
* Mara Carisi com Sra. Midollo

## Referències

* ↑ Roberto Poppi, Mario Pecorari. Dizionario del cinema italiano. I film (en italià). Gremese Editore, 2007. ISBN 8884405033.
* ↑ Robert F. Hawkins «VENICE'S SERIOUS FILM FETE IN RETROSPECT; The Winner» (en anglès). New York Times, 15-09-1963.
* ↑ «Omicron» (en italià).
* ↑ Brioni, Simone. Simone Brioni and Daniele Comberiati, Italian Science Fiction: The Other in Literature and Film. New York: Palgrave, 2019. (en anglès), 18 juliol 2019. ISBN 9783030193263.
* ↑ Annuario Politico Italiano, Kompass Italia, Etas Periodici, 1964.
# Ometoat

Ometoat és un compost químic del grup dels (C₅H₁₂NO₄PS) del grup del carboxamides. És el metabolit principal del dimetoat.
És un líquid incolor amb olor de mercaptà. És miscible en aigua, alcohols, acetona i diversos hidrocarburs. És incompatible amb materials alcalins.
És tòxic per a humans i causa neuropatia retardada (OPIDIN – Organophosphate-induced delayed neuropathy) a partir de set a catorze dies d'exposició, la recuperació és lenta i rarament completa, amb un possible potencial genotòxic. Als Països catalans que fan part de l'estat espanyol no es pot fer servir en productes agrícoles destinat a l'elaboració de preparats per a nadons i preparats de continuació des del 2008. Dés de desembre 2020 és prohibit en el cultiu de cireres.
Pot ser fitotòxic per algunes varietats de préssecs Toxicitat aguda per rates, ocells, peixos, algues, abelles i cucs. És un irritant per la pell i les membranes mucoses dels mamífers.

## Usos

Es feia servir com insecticida i acaricida organofosforat sistèmic disponible en forma de concentrat soluble. És un metabòlit i anàleg P=O (oxó) del dimetoat i actua en inhibir l'acetilcolinesterasa. No es troba en la llista dels productes fitosanitàries autoritzades en la Unió Europea.
És un insecticida amb acció per contacte i estomacal. S'utilitza per al control d'àcars, àfids, escarabats, erugues, cotxinilles, mosques, etc. en fruites, cereals, arròs, patates, plantes ornamentals i d'altres cultius. Les taxes d'aplicació varien de 35 a 1000 g/ha, depenent del cultiu i mètode d'aplicació.
Les plantes el prenen ràpidament. Té una mobilitat relativament alta al sòl però és ràpidament metabolitzat.

## Referències

* ↑ Arqués i Boté, Josep; Fontcuberta i Famadas, Mireia. Plaguicides en els aliments (pdf). Barcelona: Agència de Salut Pública, gener 2006, p. 13-14.
* 1 2 «Supressió dels LMR fixats per a l’ús de dimetoat i d’ometoat en les cireres». Agència Catalana de Seguretat Alimentària, 28-05-2020. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ «REIAL DECRET 867/2008, de 23 de maig, pel qual s’aprova la reglamentació tecnicosanitària específica dels preparats per a lactants i dels preparats de continuació». Butlletí Oficial de l'Estat, 131, 30-05-2008, pàg. 23.
* ↑ Roberts, Terence Robert. Metabolic pathways of agrochemicals. Cambridge: Royal Society of Chemistry. ISBN 978-1-62198-196-1.
* ↑ «Verordening (EG) nr. 2076/2002 van de Commissie van 20 november 2002 houdende verlenging van de in artikel 8, lid 2, van Richtlĳn 91/414/EEG van de Raad bedoelde termĳn en betreffende de niet-opneming van bepaalde werkzame stoffen in bĳlage I bĳ die richtlĳn en de intrekking van toelatingen voor gewasbeschermingsmiddelen die deze stoffen bevatten» (en neerlandès). Diari Oficial de la Unió Europea, L319, 23-11-2002, pàg. 3-11 [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ Franquet i Bernis, Josep Maria. Fitopatologia i malherbologia citrícola a les Terres de l’Ebre (pdf). Tortosa: Centre de Lectures de les Terres de l'Ebre, 1998.

## Bibliografia

* Coscollà Raga, Clara; Yusà Pelechà, Vicent «Avaluació de l’exposició i del risc de plaguicides a l’atmosfera en dues poblacions del País Valencià». Nemus, 2015, pàg. 17-25.
# Opi Sabí

Gai Opi Sabí (en llatí: Oppius Sabinus) va ser un militar romà de rang consular, que vivia al segle i. Formava part de la gens Òpia, una antiga gens romana d'origen plebeu. Domicià el va enviar contra els dacis. La seva expedició no va resultar afortunada i Sabí i els seus homes van ser derrotats i aniquilats pels enemics. Aquest rang consular no se sap de què derivava, ja que als Fasti no apareix el seu nom.

## Referències

* ↑ Suetoni. Vides dels dotze cèsars, Domicià 6.
# Nottingham (Nou Hampshire)

Nottingham és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2007 tenia 4.490 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nottingham tenia 3.701 habitants, 1.331 habitatges, i 1.048 famílies. La densitat de població era de 30,8 habitants per km².
Dels 1.331 habitatges en un 40,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,9% hi vivien parelles casades, en un 6,1% dones solteres, i en un 21,2% no eren unitats familiars. En el 15% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 4,3% entre 18 i 24, un 33,7% entre 25 i 44, un 27% de 45 a 60 i un 7,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 62.423$ i la renda mediana per família de 65.510$. Els homes tenien una renda mediana de 41.182$ mentre que les dones 29.738$. La renda per capita de la població era de 24.879$. Entorn del 0,9% de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nottingham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nottingham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Carlo Botta

Carlo Botta (6 de novembre de 1766, San Giorgio Canavese - 10 d'agost de 1837, París) fou un metge, historiador i polític italià.

## Biografia

Estudià medecina a la Universitat de Torí, i es llicencià amb vint anys. Fou considerat un subversiu pel govern del Piemont, i hagué d'emigrar a França el 1795. Tornà l'any següent com a membre de l'exèrcit de Napoleó Bonaparte. El 1799 forma part del govern provisional piemontès instituït després de la fuita del rei Carles Manuel IV de Sardenya i l'any 1801 fou un dels membres del triumvirat governant. El seu govern sempre es mantingué dins de l'òrbita francesa, essent favorable a l'annexió del Piemont per part de França, proclamada l'11 de setembre del 1802. Fou un seguidor de Bonaparte i posteriorment de la independència i de la unificació d'Itàlia.
El 1809 publicà la Història de la independència dels Estats Units d'Amèrica, que volgué posar com a exemple d'una bona revolució.
Amb la Restauració torna al tron del Piemont la dinastia Savoia el 1814. Davant d'això, Botta es retirà de la vida pública, però per escapar de la persecució del nou govern hagué de refugiar-se de nou a França. El 1817 es convertí en rector de la Universitat de Rouen, càrrec que perdé el 1822 per culpa de l'Església. En tot aquest temps, continuà escrivint i en retirar-se de la vida política es dedicà completament a la historiografia. El 1824 publicà la seva obra més important: Història d'Itàlia del 1789 al 1814 que el 1830 guanya el concurs plantejat per l'Accademia della Crusca.
A les seves obres sobre la història d'Itàlia es mostra contrari a la política de potència feta per França, tot i viure-hi, i favorable en canvi a Itàlia, al reformisme en contraposició a l'utopisme jacobí.
# Ognjen Vukojević

Ognjen Vukojević (nascut el 20 de desembre de 1983 en Bjelovar) és un futbolista croat que juga com centrecampista defensiu. El seu club actual és l'Àustria de Viena

## Enllaços externs

* Perfil i estadístiques d'Ognjen Vukojević a footballdatabase.com (anglès)
* Perfil i estadístiques d'Ognjen Vukojević a weltfussball.de (alemany) (anglès)
Ognjen Vukojević - Selecció croata :
Selecció de futbol de Croàcia – Eurocopa 2008
1 Pletikosa •
2 Šimić •
3 Šimunić •
4 R. Kovač •
5 Ćorluka •
6 Vejić •
7 Rakitić •
8 Vukojević •
9 Kalinić •
10 N. Kovač •
11 Srna •
12 Galinović •
13 Pokrivač •
14 Modrić •
15 Knežević •
16 Leko •
17 Klasnić •
18 Olić •
19 Kranjčar •
20 Budan •
21 Petrić •
22 Pranjić •
23 Runje •
Entrenador: Bilić
Selecció de futbol de Croàcia – Eurocopa 2012
1 Pletikosa •
2 Strinić •
3 Šimunić •
4 Buljat •
5 Ćorluka •
6 Pranjić •
7 Rakitić •
8 Vukojević •
9 Jelavić •
10 Modrić •
11 Srna •
12 Kelava •
13 Schildenfeld •
14 Badelj •
15 Vrsaljko •
16 Dujmović •
17 Mandžukić •
18 Kalinić •
19 Kranjčar •
20 Perišić •
21 Vida •
22 Eduardo •
23 Subašić •
Entrenador: Bilić
Selecció de futbol de Croàcia – Copa del Món de futbol 2014
1 Pletikosa •
2 Vrsaljko •
3 Pranjić •
4 Perišić •
5 Ćorluka •
6 Lovren •
7 Rakitić •
8 Vukojević •
9 Jelavić •
10 Modrić •
11 Srna  •
12 Zelenika •
13 Schildenfeld •
14 Brozović •
15 Badelj •
16 Rebić •
17 Mandžukić •
18 Olić •
19 Sammir •
20 Kovačić •
21 Vida •
22 Eduardo •
23 Subašić •
Entrenador: Kovač :
# Olmund

Olmund era fill de Vítiza, i germà d'Aquila II que va renunciar als seus drets a la corona a favor del Califa omeia el 714.
Cap al 715 Olmund s'havia establert a la Bètica Occidental on tenia un milè d'hisendes i residia habitualment a Sevilla
# Olmos de Esgueva

Olmos de Esgueva és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 184 | 189 | 189 | 186 | 184 | 202 | 222 | 212 | 218 | 209 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | José del Amo Mate | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | José del Amo Mate | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Canal Rideau

El Canal Rideau, (en anglès: Rideau Waterway, en francès: Canal Rideau), és un canal de 202 km que connecta la ciutat d'Ottawa, Ontario al Canadà, amb el Riu Ottawa a la ciutat de Kingston, Ontario, al llac Ontario. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2007.

## El Canal

El nom de Rideau en francès significa "cortina" es deriva de l'aparició de cortina de cascades bessones del riu Rideau, on s'uneixen al riu Ottawa. El sistema de canals utilitza seccions de grans rius, incloent el Rideau i el Cataraqui, així com alguns llacs. El Canal Rideau és gestionat per Canada Parks amb el Canadian Heritage Rivers System.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Rideau Canal» (en anglès). [Consulta: 10 març 2021].
# Canal Saint-Martin

El canal Saint-Martin és un canal de 4,55 km de longitud (2 d'ells subterranis) situat a París. Recorre els districtes X i XI. Va ser creat en els seus orígens per portar aigua potable a la capital. La seva inauguració es va produir el1825. Està compost de nou rescloses i dos ponts giratoris, el seu desnivell total és de 25 metres.

## Història

Sota l'Antic Règim el proveïment d'aigua potable de la capital era escàs i sovint de mala qualitat malgrat l'existència de pous i d'aqüeductes. El 1802, Napoleó Bonaparte va decidir posar remei a aquesta situació. La solució va ser reprendre l'antic projecte de canalització del riu Ourcq.
Després de 23 anys d'excavacions el canal va entrar en funcionament el 1825. L'obra va ser finançada amb la creació d'un nou impost sobre el vi.
El canal coneix la seva edat d'or durant el segle xix i fins a mitjan segle XX. A més d'aportar aigua potable a la ciutat la seva navegació permet transportar mercaderies, aliments i materials de construcció fins al mateix cor de París. No obstant això, des dels anys 60 es va començar a produir un descens del tràfic que el recorria en benefici del transport per carretera i del ferrocarril. Això va portar al gradual tancament de les indústries i tallers que vorejaven la construcció.
A principi dels anys 70 el canal va estar a punt de desaparèixer a causa d'un projecte de l'Ajuntament de París que pretenia crear-hi en el seu emplaçament una autovia urbana de 4 carrils. La idea va ser finalment desestimada.

## El canal en l'actualitat

Als nostres dies el canal compleix principalment una funció turística. Ocasionalment se segueix usant per al transport de mercaderies. Està obert al tràfic 363 dies a l'any i és usat de forma habitual pels habitants de París com a zona de passeig.

## Referències

* 1 2 " El Canal Saint Martin"
* ↑ "Canal Saint Martin"