OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mya truncata

La Mya truncata és una espècie de mol·luscos bivalves de la família dels Míids, de les aigües de l'Àrtic, la mar del Nord, al canal de la Màniga i a l'Atlàntic on viu soterrada a la sorra o el llot.
Mya truncata és la principal font d'aliment de la morsa (Odobenus rosmarus).

## Descripció

Ressembla a la mya comuna (Mya arenaria) però és de talla més modesta : fa entre 3 i 6 cm i no passa generalment dels 7 cm, el màxim essent de 76mm. De més, la seva closca és menys estirada, i les vàlvules truncades en la seva part posterior, permeten el passatge d'un sifó extensible que pot arribar a quatre vegades la longitud de la closca.
Les dues vàlvules que formen la closca de l'animal són triangulars i bombades, la de la dreta més convexa que aquella de l'esquerra.
El sifó és protegit per una beina còrnia i proveït de tentacles petits a la seva extremitat. La paret interna del sifó és sensible a la intensitat lluminosa, i el sifó no surt del seu substrat si la llum és massa important.

## Reproducció

La reproducció és sexuada, els gàmetes dels dos sexes essent expulsats a l'aigua, després les larves lliures produïdes es fixen a les roques.

## Alimentació

La mya filtra l'aigua de mar per tal d'extreure'n el seu aliment, i consumeix bacteris, diatomees, larves d'invertebrats…

## Taxonomia

Taxons sinònims:
* Mya ovalis Turton, 1822
* Sphenia swainsoni Turton, 1822
* Mya uddevalensis Hancock, 1846

## Notes i referències

* 1 2 DORIS. «Mya truncata Linnaeus, 1758», 27 juin 2009. [Consulta: 6 juillet 2010].
# Villamuera de la Cueza

Villamuera de la Cueza és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 103 | 77 | 63 | 60 |
# Mirsos de Lídia

Mirsos (en grec antic: Μύρσος) o Meles (en grec antic: Μήλης) va ser un rei semi-llegendari de Lídia.
Segons Heròdot, va ser penúltim rei de la mítica dinastia Heràclida, de la branca Sandònida o Tolònida de Lídia, i el va succeir el seu fill, Candaules.

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, VII, 4
# Villamoratiel de las Matas

Villamoratiel de las Matas és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Sahagún.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 247 | 201 | 193 | 181 |
# Ferrocarril de Valdepeñas a Puertollano

El Ferrocarril de Valdepeñas a Puertollano és un tren de via estreta (amplada 750 mm) popularment anomenat "trenillo del Moral", que va ser inaugurat en desembre de 1893 de Valdepeñas a Calzada de Calatrava. Posteriorment va ser perllongat fins a Puertollano el 24 de març de 1903. A Valdepeñas connectava amb la línia de Madrid a Andalusia, i a Puertollano amb la línia de Madrid a Badajoz.
Amb un recorregut de 76 km el tren, que sempre va ser mixt de mercaderies i passatgers trigava unes 4 hores a fer el trajecte. Tenia fama de descarrilar amb molta facilitat, però els mateixos empleats i passatgers podien encarrilar de nou el tren que fins i tot li van treure una dita: "El Trenillo del Moral, no puede salir de noche, se asusta de las olivas y descarrilan los coches".
El 31 de desembre de 1931 va dependre d'EFE (Explotació de Ferrocarrils per l'Estat). Com que s'utilitzava habitualment pel transport de mercaderies agrícoles i d'una fàbrica de granit va començar a tenir problemes de liquiditat i es va intentar la seva modernització el 1956 amb una nova locomotora diesel provinent del Tramvia del Baix Empordà, però no va funcionar i finalment va ser clausurat el dia 1 de setembre de 1963.
Es va desballestar tota la línia i les locomotores de vapor del ferrocarril, sent traslladada la locomotora dièsel per FEVE a la línia de Sant Feliu de Guíxols-Girona, on va arribar el 17 de febrer de 1964.

## Referències

* ↑ El Ferrocarril en La Mancha. Miguel Antonio Maldonado, Diputación de Ciudad Real, ISBN 978-84-7789-296-0
* ↑ El Tren de Sant Feliu, Carles Salmerón i Bosch, ISBN 84-398-5486-2

## Enllaços externs

* El trenillo, pàgina web de l'Associació d'amics del Ferrocarril de Valdepeñas Arxivat 2013-04-20 a Wayback Machine.
* Página personal de Fernando Muñoz Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Catalunya Exprés

* Per a totes les línies i serveis de Mitjana Distància vegeu línies de regionals a Catalunya
El Catalunya Exprés fou un servei de Renfe Operadora de les línies de regionals a Catalunya creat en 1993 amb recorreguts semidirectes sense parar a totes les estacions i lleugerament més car que el servei Regional. Circulava per totes les línies de Mitjana Distància menys per les R12 i Lleida - la Pobla amb trens de la sèrie 470.
Segons el seu destí partia o finalitzava el seu recorregut a estació de França o Sants, totes a la ciutat de Barcelona, direcció Tortosa; Portbou o Cervera de la Marenda; Riba-roja d'Ebre; o Lleida.
En 2008 es va deixar d'oferir el servei sota aquesta denominació, sent integrats dins la denominació Regional Express.
Catalunya Exprés :
| Origen/Destinació | Origen/Destinació | Parades intermèdies |
| Barcelona-Sants | Portbou / Cerbère | Sant Celoni · Girona · Figueres |
| Barcelona França | Roda de Barà · Valls · Montblanc | Lleida Pirineus |
| Barcelona França | Tarragona · Reus · Montblanc | Lleida Pirineus |
| Barcelona França | Riba-roja d'Ebre | Tarragona · Reus · Móra la Nova · Flix |
| Barcelona França | Tortosa | Tarragona · Salou |
| Barcelona França | Saragossa-Delicias | Tarragona · Reus · Riba-roja d'Ebre |

## Referències

* ↑ Comín Comín, Francisco. 150 años de historia de los ferrocarriles españoles: La nacionalización de las redes : renfe y los ferrocarriles autonómicos. Anaya, p. 240.
* 1 2 «Trens dels serveis regionals». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2022].
* ↑ D. Cordero, M. P. Pons. «“Maquinista, que vas perdiendo ventanas”» (en castellà). El País, 03-11-2019. [Consulta: 12 gener 2022].
# Mounia Akl

Mounia Akl (àrab: مونيا عقل, Mūniyā ʿAql) (29 de juny de 1989) és una directora de cinema libanesa coneguda pel seu film de debut Costa Brava, Líban, un al·legat ambientalista sobre un paratge natural prop de l'Aeroport Internacional de Beirut que es diu «Costa Brava» i s'ha acabat convertint, a causa de la corrupció, en un abocador de residus.
El film, que va coescriure amb la catalana Clara Roquet i que va comptar amb Carlos Marqués-Marcet en l'equip de muntatge, va obtenir una menció especial de la Federació Internacional de la Premsa Cinematogràfica a la 78a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.

## Referències

* ↑ Muñoz, Nora. «Al Líban, la política marca l'àmbit íntim de la societat», 07-05-2022.
* ↑ Izquierdo, Agus. «El Líban destrueix la bellesa». Núvol, 26-05-2022. [Consulta: 30 maig 2022].
* ↑ Santhanam, Meera. «La saga de la Costa Brava libanesa de Mounia Akl» (en castellà), 01-05-2023. [Consulta: 2 setembre 2024].
* ↑ «"Costa Brava, Líbano" és una al·legoria perfecta de la situació al país». La Manyana, 09-05-2022. [Consulta: 30 maig 2022].
# Mirsini

Mirsini (en grec, Μυρσίνη) és un poble de Grècia situat a l'illa de Creta. Pertany a la unitat perifèrica de Lassithi i al municipi i a la unitat municipal de Sitia. L'any 2011 tenia 147 habitants.

## Arqueologia

A l'àrea de Mirsini s'han trobat diverses restes arqueològiques del període minoic. Aquesta àrea és propera a l'illa de Mokhlos, on també s'han trobat importants restes d'aquesta civilització.

### Galana Jarakia

A Galana Jarakia aparegué un tolos pertanyent al període comprés entre el minoic antic III i el mitjà I (entre 2300-1900 ae) que contenia més de 60 enterraments en pitxers funeraris, sarcòfags, pous o dipositats al sòl del túmul. Les troballes inclouen gerres i recipients diversos, així com altres objectes d'argila i pedra. Aquesta tomba, l'excavà Nikolaos Platon cap al 1960, amb Yannis Sakellarakis i Efi Sapouna.

### Aspropilia

Al turó d'Aspropilia, s'han trobat les restes d'una necròpoli minoica que consta de 12 tombes del període minoic recent III. S'ha esbrinat que es reutilitzaren durant un període que enclou des del minoic recent IIIA1 fins al minoic recent IIIC. La ceràmica predominant pertany al període minoic recent IIIB. D'altra banda, es dona la circumstància que el període de major ús d'aquesta necròpoli coincideix amb la disminució de restes del cementiri del proper jaciment de Mokhlos però s'ignora la ubicació de l'assentament d'on procedien les restes enterrades ací. Podrien pertànyer a un assentament del qual s'han trobat restes d'algunes cases a Lenika-Kastellos, dels períodes minoic antic III i protogeomètric, però no és segur.
Les tombes havien estat saquejades o destruïdes, i la mala conservació d'algunes n'ha dificultat conéixer el nombre de sepultures. Algunes eren tombes de cambra i altres cavitats simples cavades a la roca. A més, s'hi donen conjuntament enterraments en larnax i enterraments en pitos.
Entre les troballes figuren moltes peces de ceràmica que han revelat clares semblances amb la ceràmica de Mokhlos; petxines, espases, una pedra d'esmolar, un espill de bronze i grans.
Aquest jaciment, l'excavà Nikolaos Platon al 1959 i posteriorment les restes les estudià Atanasios Kandas.
D'altra banda, al poble de Mirsini, un llaurador trobà de manera fortuïta una figureta femenina de terracota amb les mans juntes sobre el pit i vestit cilíndric, al costat d'alguns recipients. Aquesta figureta s'ha datat en el minoic recent IIIA.

### Jalinomuri

A Jalinomuri s'han trobat les restes d'una vil·la rural de sis habitacions i tombes pertanyents al període minoic tardà. A les tombes aparegueren també algunes armes i recipients.

### Palia Vardia

A la zona de Palia Vardia, Nikolaos Platon trobà les restes d'un altre edifici minoic de 9 x 14 m.

## Referències

* ↑ Detall del cens de 2011 (en grec).
* Charlotte Langohr, Περιφέρεια. Étude régionale de la Crète aux Minoen Récent II-IIIB (1450-1200 av. J.-C.): La Crète centrale et occidentale, pàg.492-496, Presses universitaires de Louvain (2009), ISBN 978-287463-200-6 (en francès)
* Myrsini en prosym.gr (en grec)
# Villamoronta

Villamoronta és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 362 | 350 | 323 | 314 |
# Can Cardús (Tiana)

Can Cardús és una casa eclèctica de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil format per una planta baixa, tres pisos i un terrat d'on sobresurt una torre quadrada a la part posterior. L'edifici s'adapta al fort desnivell del terreny, de manera que l'ampli jardí lateral coincideix amb el primer pis o planta noble de l'edifici. En general es tracta d'una construcció de grans proporcions, sensació que es veu augmentada perquè el nivell del carrer està molt per sota del de la planta baixa. És una construcció important dins del conjunt d'edificacions que formen la plaça de l'Ajuntament.
Destaca el conjunt de les finestres que s'ordenen de major a menor des del primer pi, on hi ha una gran balconada amb una finestra tripartita, i trenca aigües al damunt de totes les obertures. A la part superior sobresurt la galeria de finestres, que, encara que algunes d'elles havien estat tapades, avui tornen a estar totes obertes.

## Referències

* 1 2 «Can Cardús». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Megarachne servinei

Megarachne servinei és una espècie extinta d'euriptèrida que va viure al Carbonífer superior (Pennsylvanià). Les seves restes fòssils foren trobades a prop de Córdoba, Argentina. Quan es va descobrir es va pensar que es tractava d'una aranya gegant, la més gran que mai havia existit. Això va suposar un error greu a la sèrie de televisió Walking with Monsters (Caminant entre monstres). La sèrie encara estava en producció quan es va corregir la classificació de Megarachne (el 2004), sent massa tard per a rectificar l'error. Aleshores, es va canviar el nom de l'aranya gegant que apareix al documental per Mesothelae. Mesothelae és un subordre d'aranyes primitives amb abdòmens segmentats i no s'assemblen al que es mostra a la sèrie de televisió.
Un motlle de guix de l'holotip de Megarachne servinei està exposat al Museu de Ciències Naturals de Barcelona. L'holotip en tant que tal está conservat al Museo de Paleontología de la Universidad de Córdoba, a Córdoba, Argentina.
* Holotip de Megarachne, mottle de guix conservat al Museu de Ciències Naturals de Barcelona.
* Reconstrucció errònia de Megarachne servinei com a aranya.

## Referències

* Hünicken, M.A. (1980). A giant fossil spider (Megarachne servinei) from Bajo de Véliz, Upper Carboniferous, Argentina. Boletin de la Academia Nacional de Ciencias, Córdoba, Argentina 53: 317-341.
* Selden, P.A., Corronca, J.A. & Hünicken, M.A. (2005). The true identity of the supposed giant fossil spider Megarachne. Biology Letters 1: 44-48. doi:10.1098/rsbl.2004.0272

## Vegeu també

* Paraisobuthus
# Megarcys ochracea

Megarcys ochracea és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Extrem Orient Rus (incloent-hi Sakhalín, Kunaixir i el massís de l'Altai) i el Japó (Hokkaido).

## Referències

* 1 2 Klapálek, 1912. Coll. Zool. Selys. 4(1):10.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Larvae of the Palaearctic species of the stonefly genus Megarcys Klapálek (Plecoptera, Perlodidae) (anglès)
* ↑ I. A. Zasypkina, Alexander S. Ryabukhin, 2001. Amphibiotic insects of the northeast of Asia. Pensoft Publishers. ISBN 9546421383. «Enllaç».
* ↑ Zoogeographical characteristics of the Systellognatha (Plecoptera) fauna of Russia and adjacent countries (anglès)
* ↑ On the stonefly (Plecoptera) fauna of the transfrontier Selenga River basin (anglès)
# Emma Holmgren

Emma Ida Emilia Holmgren (Uppsala, 13 de maig de 1997) és una futbolista sueca que juga com a portera del Llevant UE.
Holmgren va començar la seua carrera amb el Gamlis FF suec de sisena divisió. Abans de la temporada 2012, va fitxar pel Gamla Upsala a la quarta categoria sueca. El 2014, Holmgren va fitxar pel club suec de segona divisió Sirius.
Abans de la temporada 2021, va fitxar per Eskilstuna a la màxima categoria sueca. El 2021, va fitxar per l'Olympique Lyonnais, ajudant-los a guanyar la lliga.

## Referències

* ↑ «Profile». lagstatistik.se.
* ↑ «Därför bröt målvaktstalangen med Linköping: "Jag mådde inte bra där"». dn.se.
* ↑ «Holmgren språktränar sig in I stjärnlaget». gp.se.
* ↑ «Man ville ha en målvakt som pratar franska». fotbollskanalen.se.
* ↑ «Holmgren om udda numret: "Får mycket frågor om det"». aftonbladet.se.
* ↑ «Emma Holmgren klar för Eskilstuna United: "Känns som en väldigt bra och proffsig klubb"». fotbollskanalen.se.
* ↑ «Holmgren ville lämna efter petningen: "Vill ha bättre matchmiljö"». aftonbladet.se.
* ↑ «Holmgren om guldet: Häftigt att få vara med». gp.se.
* ↑ «Emma Holmgren om Lyontillvaron: "Mycket har skett väldigt snabbt"». adtonbladet.se.
# AO

AO té els següents significats:
* Aaron Owens
* Aula oberta
* .ao, domini d'Angola
* Ao (mitologia), criatura de la mitologia maorí
* Llengües ao
Viccionari
# Mirónovka (Bélgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Mirónovka».
Mirónovka - Мироновка (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 141 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Escut i bandera d'Albalat de Cinca

L'escut i la bandera d'Albalat de Cinca (en castellà i oficialment Albalate de Cinca, en aragonès Albalat de Cinca) són els símbols representatius del municipi aragonès d'Albalat de Cinca (Cinca Mitjà).
L'escut oficial d'Albalat de Cinca té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de base circular. En camp d'atzur, una ala d'argent carregada d'una torrassa en el seu color. Per timbre, corona reial tancada. | » |

## Bandera d'Albalat de Cinca

La bandera oficial d'Albalat de Cinca té la següent descripció:
| « | Drap rectangular, de dimensions 2:3, de color atzur, al centre del qual s'inscriu una losange blanca, dins la qual es representa l'escut municipal. | » |

## Història

L'escut va ser aprovat per DECRET 235/1994, de 28 de desembre, de la Diputació General d'Aragó, pel qual s'autoritza a l'Ajuntament d'Albalat de Cinca, de la província d'Osca, per modificar el seu escut heràldic i adoptar la seva bandera municipal.

## Referències

* ↑ «Escudo y Bandera» (en castellà). Ayuntamiento de Albalate de Cinca. Arxivat de l'original el 24 d’abril 2019. [Consulta: 24 abril 2019].
* ↑ «Albalate de Cinca» (en castellà). Gran Enciclopèdia Aragonesa. Arxivat de l'original el 27 de maig 2020. [Consulta: 24 abril 2019].
* ↑ «BOA DECRETO 235/1994, de 28 de diciembre» (en castellà). Gobierno de Aragón. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2019. [Consulta: 24 abril 2019].
# Escut i bandera d'Albalat de l'Arcebispe

L'escut i la bandera d'Albalat de l'Arcebispe (en castellà i oficialment Albalate del Arzobispo, en aragonès Albalat de l'Arcebispe) són els símbols representatius del municipi aragonès d'Albalat de l'Arcebispe (Baix Martín).
L'escut oficial d'Albalat de l'Arzebispe té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong amb base circular. Partit, primer, d'atzur, un bàcul d'or mirant a l'exterior ressaltant a vol d'argent i sobremuntat d'una mitra arquebisbal d'or; segon, de gules, un lleó rampant, d'or, portant una flor de lis, d'or, a la mà dreta. Al timbre, Corona Reial tancada. | » |

## Bandera d'Albalat de l'Arcebispe

La bandera oficial d'Albalat de l'Arcebispe té la següent descripció:
| « | Drap blau, de proporció 2/3, amb el seu quart a l'asta vermell, amb tres triangles isòsceles orientats al batent, sent més llarg el central i acabat en una flor de lis. Sobre el centre de la franja vermella figura un lleó groc, portant una flor de lis també groga en la seva pota destra. | » |

## Història

L'escut va ser aprovat per DECRET 240/2002, de 11 de juliol, del Govern d'Aragó, pel qual s'autoritza a l'Ajuntament d'Albalat de l'Arcebispe, de la província de Terol, per a adoptar el seu escut i bandera municipal.

## Referències

* ↑ «Albalate del Arzobispo» (en castellà). Gran Enciclopèdia Aragonesa. [Consulta: 24 abril 2019].
* ↑ «BOA DECRETO 240/2002, de 11 de julio» (en castellà). Gobierno de Aragón. [Consulta: 24 abril 2019].
# Mesquita Kurşunlu

Kurşunlu Camii o Mesquita Kurşunlu és una mesquita dels temps otomans a Muğla, Turquia. Es troba a Menteşe, un districte i centre-vila de Muğla, la ciutat capital de la província de Muğla. Va ser construïda a 1493, a domanda de Şucaeddin Bey dels Menteşeoğulları.

## Referències

* ↑ http://www.mentese.gov.tr/default_B0.aspx?content=1271 Arxivat 2016-06-21 a Wayback Machine.
# Enrique Sierra

Enrique Sierra Egea (Madrid 29 de juliol de 1957 - 17 de febrer de 2012) va ser un guitarrista, compositor i productor. Cofundador de Kaka de Luxe i del mític grup Radio Futura i protagonista de la movida madrilenya, va ser coautor entre d'altres del tema Escuela de calor.

## Biografia musical

El 1977, amb 19 anys va formar Kaka de Luxe juntament amb Olvido Gara "Alaska", Fernando Márquez "El Zurdo", Manolo Campoamor, Carlos Berlanga (Darío Castro) i Nacho Canut, segurament el grup més significatiu del punk espanyol. Enrique Sierra, que procedia de "Vibraciones", es va consolidar amb Olvido Gara com el guitarrista de la banda. Kaka de Luxe va editar el seu primer i únic EP homònim l'any 1978.
La banda va assolir una certa popularitat mitjançant la revista Disco Express. L'aportació de Kaka de Luxe al rock modern espanyol es va concretar en la difusió del punk, moviment musical d'origen britànic desconegut aleshores a Espanya. La seva introducció a Espanya com un moviment "underground" seria una de les bases de la coneguda Moguda Madrilenya.
L'any 1978, després de la dissolució de Kaka de Luxe, Sierra va fundar Radio Futura amb els germans Santiago i Luis Auserón, Herminio Molero i Javier Pérez Grueso. Radio Futura va arribar a ser una de les bandes més populars i de més influència a Espanya entre els anys vuitanta i començaments dels noranta. Enrique Sierra aportava l'estètica punk característica dels inicis del grup que, al llarg de la seva evolució fins a l'any 1992, es fusionaria amb el rock llatí.
Després que Radio Futura es dissolgués l'any 1992, Enrique Sierra va editar l'any 1995 el seu primer àlbum en solitari, Mentiras, gravat a Londres amb músics britànics com Danny Cummings, percussionista de Dire Straits, i produït juntament amb Joe Dworniak (Radio Futura, Jarabe de Palo). Com Enrique Sierra y los Ventiladores va fer gires per tot Espanya. També juntament amb Pilar Román i Luis Auserón, ex Radio Futura, va fundar Klub l'any 1997, grup que barrejava rock i música electrònica.
Va guanyar dos Premis Grammy Llatins com a enginyer de so, tots dos per successius treballs a discos de Rosario Flores: el primer el 2002, en l'àlbum Muchas Flores, i el segon el 2004 perMil Colores.
Va morir el 17 de febrer de 2012 a Madrid a causa d'una llarga malaltia renal.

## Referències

* ↑ Mor Enrique Sierra, guitarrista de Radio Futura Vilaweb, 18/2/2012.
# Enrique Sánchez de León Pérez

Enrique Sánchez de León Pérez (Badajoz, Extremadura, 1934) és un polític espanyol que fou Ministre de Sanitat i Seguretat Social en el primer govern d'Adolfo Suárez.

## Biografia

Va néixer el 9 de juny de 1934 a la ciutat extremenya de Badajoz. Va estudiar dret a la Universitat de Madrid, especialitzant-se en dret sindical. L'any 1960 va ingressar al Cos d'Inspectors Tècnics del Ministeri de Treball, càrrec que va ocupar fins al 1971 sent delegat del Ministeri a Ourense, Màlaga i Guipúscoa.

## Activitat política

L'any 1971 passà a formar part del Congrés dels Diputats com a procurador general de l'Estat. En el primer govern de la monarquia fou nomenat Director General d'Ordenació de la Seguretat Social, sent nomenat posteriorment Director General de Política Interior per Rodolfo Martín Villa.
Membre d'Acció Regional Extremenya (AREX), integrada dins la Unió de Centre Democràtic (UCD), fou escollit diputat al Congrés per la província de Badajoz en les eleccions generals de 1977, sent reescollit en les eleccions de 1979. En la formació del seu govern Adolfo Suárez el nomenà Ministre de Sanitat i Seguretat Social, càrrec que exercí fins al final de la Legislatura Constituent, i en el qual modernitzà i creà l'Institut Nacional de Salut (INSALUD).
Després de la dissolució de la UCD s'incorporà l'any 1984 al Centre Democràtic i Social (CDS), partit fundat per Adolfo Suárez.

## Referències

* ↑ Governs d'Espanya 1931-2008

## Enllaços externs

* (castellà) Informació d'Enrique Sánchez de León al Congrés dels Diputats