OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# August Allebé

August Allebé (Amsterdam, 1838 - 1927) fou un pintor neerlandès del segle xix procedent de l'Holanda Septentrional.

## Biografia

Segons l'RKD, va assistir a classes nocturnes amb Felix Meritis i estudià a l'Acadèmia d'Anvers, l'Acadèmia Reial d'arts plastiques d'Amsterdam, i l'École Des Beaux-Arts a París. Va ser alumne de Petrus Franciscus Greive, Adolphe Mouilleron, Charles Rochussen i Louis Royer. Esdevingué membre d'Arti et Amicitiae a Amsterdam des de 1863 i membre de la Société Royale Belge des Aquarellistes des de 1868. El 1870 esdevingué professor a l'Acadèmia Reial d'Amsterdam i en fou director des de 1880. El Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie (RKD) llista 179 alumnes i se sap que mantenia correspondència amb exalumnes i uns quants artistes tornaren a l'acadèmia per poder seguir fent classes amb ell. Alguns dels seus alumnes notables foren: Lizzy Ansingh, Floris Arntzenius, Nicolaas Bastert, Johan Braakensiek, George Hendrik Breitner, August Falise, Eduard Frankfort, Leo Gestel, Arnold Marc Gorter, Isaac Israels, Jacobus van Looy, Kees Maks, Coba Ritsema, Dirk Smorenberg, Willem Bastiaan Tholen, Jan Toorop, Jan Veth, Gerard Westermann, Piet van Wijngaerdt, Willem Witsen, i Jan Zoetelief Tromp.
Tingué una forta influència en l'Amsterdamse Joffers, i tenia un lligam proper amb l'Impressionisme d'Amsterdam. Està enterrat al cementiri de Zorgvlied.
Li van dedicar una plaça en un veïnat de carrers amb noms de pintors neerlandesos dels segles xix i xx al barri d'Overtoomse Veld a Amsterdam-Noord.

## Referències

* 1 2 3 4 August Allebé a l'RKD
* ↑ «August Allebé» (en neerlandès). Joods virtueel museum. [Consulta: 9 gener 2021].

## Enllaços externs

* «August Allebé». Biografisch Portaal.
* «Resultat de subhastes amb obres d'August Allebé» (en anglès). Artnet.
# August Algueró i Algueró

August Algueró i Algueró (Barcelona, 1907 - Madrid, 9 d'abril de 1992) va ser un compositor, arranjador i director d'orquestra català. El seu fill August Algueró i Dasca també va ser compositor igual que el seu net Augusto Algueró García.

## Obres

* 1947. La señora sueña. Estrenada al Teatre Borràs de Barcelona.
* 1950. Los caprichos de mujer. Estrenada al Teatre Nou de Barcelona.
* 1953. Todos al Cómico. Estrenada al Teatre Còmic de Barcelona.
* 1954. Una conquista en París. Estrenada al Teatre Calderón de Barcelona.
* 1954. Tutti frutti. Estrenada al Teatre Còmic de Barcelona.
* 1955. ¡Ay, Angelina!. Estrenada al Teatre Còmic de Barcelona.
* 1956. Música y mujeres. Estrenada al Teatre Apol·lo de Barcelona.
* 1957. ¡El rey del gallinero!. Estrenada al Teatre Calderón de Barcelona.

## Referències

* ↑ Lluís i Falcó, Josep. «IX». A: Història de la música catalana, valenciana i balear. Barcelona: Edicions 62, 2003, p. 34. ISBN 84-297-5283-8 [Consulta: 7 novembre 2015].
# Henry Liddell

Henry George Liddell (6 febrer 1811 – 18 gener 1898) va ser el degà (1855–91) de Christ Church a Oxford, vicecanceller de la Universitat d'Oxford (1870–74), director (1846–55) de la Westminster School (on un edifici porta el seu nom), autor d'una Història de Roma (1855), i coautor (amb Robert Scott) de l'obra monumental A Greek-English Lexicon, conegut com el "Liddell i Scott", que encara és àmpliament utilitzat pels estudiants de grec. Lewis Carroll va escriure les aventures d'Alícia en terra de meravelles per a la filla de Henry Liddell, Alice.

## Referències

* ↑ «Henry George Liddell, English Literature, 19th Century, Biographies». Arxivat de l'original el 2007-03-08. [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ «Henry Liddell» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 2003.
# He Yanzhu

He Yanzhu –en xinès, 何焰柱– (Qinhuangdao, 5 de gener de 1982) és un esportista xinès que va competir en judo, guanyador d'una medalla de bronze al Campionat Asiàtic de Judo de 2009 en la categoria de –90 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Asiàtic :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2009 | Taipei ( Xina Taipei) | 3 | –90 kg |

## Referències

* ↑ He Yanzhu Arxivat 2012-12-17 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ He Yanzhu en Judoinside.com (anglès)
# Ĉ

Ĉ, en minúscules ĉ, (C amb accent circumflex) és la quarta lletra de l'alfabet en esperanto, que correspon a una africada postalveolar sorda [tʃ͡] en l'Alfabet Fonètic Internacional.

## Vegeu també

* Ĝ
* Ĥ
* Ĵ
* Ŝ
* Ŭ

## Referències

* ↑ «1. Amiko Marko | Gramàtica | Esperanto en 12 lliçons». [Consulta: 30 abril 2024].
# Giulia Valle

Giulia Valle (Sanremo, 1972) és una intèrpret de contrabaix i compositora de música jazz catalana amb gran projecció internacional.
Des de l'any 2003, Giulia Valle també es dedica a la docència, a l'Escola Superior de Música de Catalunya i a l'Escola de Música Moderna de Badalona.

## Discografia
### Com a líder

* 2004: Colorista. Fresh Sound Records. Amb Giulia Valle Group.
* 2007: Danza Imprevista. F.S. Records. Amb Giulia Valle Group.
* 2008: Enchanted House. F.S Records. Amb Giulia Valle Trio (Jason Lindner i Marc Ayza).
* 2010: Berenice. F.S Records. Amb Giulia Valle Group.
* 2012: Live. F.S Records. Amb Giulia Valle Group.
* 2015: Líbera. Temps Record. Amb Giulia Valle Ensemble.
* 2016: Live in San Francisco. Discmedi. Amb Giulia Valle Trio.

### Com a colíder

* 2001: Micamale. F.S Records. Amb Dani Pérez i Benet Palet.
* 2001: 1,2,3, etc. F.S Records. Amb Jason Lindner i Marc Ayza.
* 2003: This Way Out. Omnitone Records. Amb John Mc Neil.
* 2003: Happy. FS Records. Amb Bill Mc Henry i Joe Smith
* 2008: We Sing Bill Evans. F.S. Records. Amb Joan Díaz i Silvia Pérez.

## Premis

* 2006: Premi al/a Compositor/a de l'any, per l'Associació de músics de jazz i música moderna de Catalunya (AMJM).
* 2007: Compositor/a de l'any (AMJM).
* 2007: Grup de l'any "Giulia Valle Group" (AMJM).
* 2009: Compositor/a de l'any (AMJM).
* 2009. Premi especial de la premsa Enderrock pel disc "We Sing Bill Evans".
* 2010: Premi especial del Festival Altaveu per la trajectòria artística.
* 2010: Compositor/a de l'any (AMJM).
* 2010: Grup de l'any (AMJM).

## Referències

* ↑ «El jazz a Catalunya». [Consulta: 21 gener 2014].
* ↑ «Giulia Valle Group en gira». Catalan! Arts. [Consulta: 21 gener 2014].
* ↑ San Francisco Jazz. Giulia Valle (en anglès). San Francisco Jazz.
* ↑ «Curriculum de Giulia Valle». Arxivat de l'original el 2014-01-19. [Consulta: 15 gener 2014].
* ↑ «El Albéitar recibe esta noche el potente jazz de Giulia Valle Group» (en castellà). Diario de León, 21-11-2013. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 13 juny 2014].
* ↑ «Oferta educativa: Contrabaix». [Consulta: 15 gener 2014].

## Enllaços externs

* Giulia Valle - Lloc web oficial
# Giulia y los Tellarini

Giulia y los Tellarini és un grup musical format per Giulia Tellarini, Jens Neumaier, Maik Alemany, Alejandro Mazzoni, Xavier Tort, Pablo Diaz-Reixa, Jordi Llobet, Olga Abalos i Joan Portales.

## Història i carrera professional

La veu principal és la veu femenina de Giuloa Tellarini, italiana, nascuda a Treviso, que decideix traslladar-se a Barcelona. Junt amb el seu xicot argentí Alejandro Mazzoni, s'uneix en un grup amb dos altres nois: Maik Alemany i Jens Neumaier. Els altres membres s'uniran al grup. El grup és molt heterogeni, inclou a més de Giulia, l'argentí Mazzoni, l'alemany Neumaier i la resta de membres espanyols.
Actuen a petits clubs i al carrer interpretant covers i les seves peces. Posteriorment el grup va gravar el seu primer àlbum Eusebio, dedicat a un conegut artista jubilat que viu al barri de Gràcia a Barcelona. Aquest home fou escollit pel grup com a símbol de la vida de Barcelona i els seus dissenys van aparèixer com a portades del seu àlbum i fulletó relacionat.
El 2007 el director Woody Allen arriba a la capital catalana per rodar la pel·lícula Vicky Cristina Barcelona. Deixen una còpia del seu àlbum a la sala de l'Hotel Arts on s'allotja el director, Allen escolta i agraeix de manera inesperada el CD, fins al punt d'incloure les cançons Barcelona i La Ley del Retiro a la banda sonora de Vicky Cristina Barcelona.Posteriorment, Giulia i els Tellarini van fundar una discogràfica independent anomenada La Colazione
El 2010 els va tornar a cridar Woody Allen per interpretar la cançó "Mais si amour" per a la seva pel·lícula Coneixeràs l'home dels teus somnis.

## Formació

* Giulia Tellarini: (veu i acordió)
* Jens Neumaier: (guitarra, saxòfon, charango i cor)
* Maik Alemany: (guitarra, xarango i cor)
* Alejandro Mazzoni: (contrabaix, percussió, flauta i cor)
* Xavier Tort: (trompeta)
* Pablo Díaz-Reixa: (percussió i cor)
* Jordi Llobet: (percussió, melòdica)
* Olga Abalos: (saxòfon alt)
* Joan Portales: (guitarra elèctrica, mandolina i xarango)
* Camilo Zorilla: (percussió, melòdica)

## Discografia

* Eusebio (MaikMaier, 2006)
* L'Arrabbiata (MaikMaier, 2011)

## Referències

* ↑ La historia de Giulia y los Tellarini, masquecine.es
* ↑ «Copia archiviata». Arxivat de l'original el 2009-06-21. [Consulta: 28 maig 2020].
* ↑ Los catalanes Giulia y Los Tellarini se cuelan en la B.S.O. de 'Vicky Cristina Barcelona', 20 Minutos, 19 de maig de 2008
* ↑ Giulia y los Tellarini presentan su primer disco, con canciones de 'Vicky Cristina Barcelona', El Periódico, 16 de juliol de 2008
* ↑ Giulia y los Tellarini - Official website',
# Auchmophoba

Auchmophoba és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Auchmophoba alternata (Warren, 1895)
* Auchmophoba costastrigalis (Hampson, 1896)

## Espècies antigues

* Auchmophoba tynnuta Turner, 1913
* Auchmophoba sufetuloides Hampson, 1919

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 17 febrer 2011].
# Auchenipterus nuchalis

Auchenipterus nuchalis és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,4 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja peixets.

## Hàbitat

Viu en àrees de clima tropical entre els 20 i els 22 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Amazones.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 15. i-xxxi + 1-540. Pls. 421-455.
* 1 2 BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J., Jr. i R. P. Vari 1999: The South American catfish genus Auchenipterus Valenciennes, 1840 (Ostariophysi: Siluriformes: Auchenipteridae): monophyly and relationships, with a revisionary study. Zoological Journal of the Linnean Society Núm. 126: 387-450. «Enllaç». (anglès)
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Auchenipteridae (Driftwood catfishes). p. 470-482. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Ed. Salamander, Nova Jersey, Estats Units. 117pp. ISBN 0-86101-348-4.
* Spix, J. B. von & L. Agassiz. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam: Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48;, Part 2: 83-138, Pls. 49-101.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Oriol Canals Vaquer

Oriol Canals Vaquer (Barcelona, 25 de juny de 1978) és un expert en màrqueting i comunicació i escriptor de novel·la negra. És autor de Fills de mala mare, publicada el 2013 per editorial Base.
Llicenciat en Publicitat i Relacions Públiques per la Universitat de Barcelona, la seva trajectòria professional va començar al departament de comunicació de la multinacional nord-americana Nike. Posteriorment, ha estat subdirector de màrqueting i director de negoci del diari Sport i actualment és director de negoci al diari Ara. També és col·laborador del grau en Publicitat i Relacions Públiques de la Universitat de Barcelona. Malgrat haver escrit algun article d'opinió o entrevista tant per l'Sport com per l'Ara, no és fins al 2013 que fa el salt a la narrativa i publica la seva primera novel·la Fills de mala mare, un thriller vaticà que ha estat traduït al castellà com a Malnacidos i que li va valer la participació en la BCNegra 2014. "Diví", la seva segona novel·la, un thriller claustrofòbic amb epicentre a Figueres gira sobre un assassí en sèrie. Actualment a punt de finalitzar la tercera novel·la i preparant nous projectes.

## Referències

* ↑ «Oriol Canals: "He volgut plasmar tot allò que em rebenta del Vaticà"». Sàpiens [Consulta: 1r abril 2018].
* ↑ «El costat fosc del Vaticà». Diari Ara [Consulta: 1r abril 2018].
* ↑ User, Super. «Col·laboradors». Arxivat de l'original el 1 d’abril 2018. [Consulta: 1r abril 2018].
* ↑ «El xantatge i un secret papal centren el thriller 'Fills de mala mare' d'Oriol Canals». La Vanguardia [Consulta: 1r abril 2018].
* ↑ «BCNegra 2014: El Vaticà». Time Out Barcelona [Consulta: 1r abril 2018].

## Enllaços externs

* Booktrailer Divía YouTube
* Booktrailer Fills de mala mare a YouTube
# Autòlols

Els autòlols (en llatí autololes o autololae, en grec antic Αὐτολάλαι) eren un poble gètul situat a la costa occidental d'Àfrica "a l'interior de Líbia", segons Claudi Ptolemeu.
Sembla que vivien tant a la banda nord com al sud de l'Atles. Claudi Ptolemeu diu que tenien una ciutat anomenada Autolala o Autolalae (Αὐτολάλα, Αὐτολάλαι). Ptolemeu en fa referència com a punt d'observació astronòmica, i explica que la ciutat tenia el sol en posició vertical un dia a l'any, el del solstici d'hivern. Tots els autors que en parlen (Plini el Vell, Sili Itàlic, Marc Anneu Lucà i Claudi Claudià), diuen que aquest poble portava el nom d'autòlols, a part de Ptolemeu que els anomena "autolalai".

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Autololes». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 1r març 2021].
# Balma de la Xemeneia

La Balma de la Xemeneia és un jaciment arqueològic situat a Amer, a la comarca de la Selva. Es tracta d'un abric rocós situat als cingles de Sant Roc. Fou descoberta l'any 1983 per Joan Abad.

## Història arqueològica

Des de setembre de l'any 2001 fins a agost del 2004 un equip d'arqueòlegs de la Universitat Rovira i Virgili amb col·laboració de l'Associació Arqueològica de Girona hi van realitzar excavacions. S'hi van trobar restes d'activitat humana del període Paleolític, una de les quals es va datar com de 18.950 +/- 50anys del període Solutrià, el qual compta amb poques mostres trobades a Catalunya.

## Vegeu també

* Llista de jaciments arqueològics de Catalunya

## Notes i referències

* ↑ Quaderns de la Selva
* ↑ Quadern de treball
# Balma de l'Espluga (Mura)

La Balma de l’Espluga és una cavitat que situada al Turó de l'Espluga, a Mura. El conjunt està format per dues balmes obrades i un antic mur.Una més grana ponent i l’altra de proporcions més reduïdes a llevant i que podria ser la dependència auxiliar. Probablement hi hagué un doble pis fet amb troncs que han deixat marques a la roca. A prop de la balma hi ha una bassa artificial de recollida d'aigua.
La construcció podria ser dels primers segles medievals, cap al segle IX-X, tot i que no es disposa de documentació que deixi constància de la balma.
És dins del límit del Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac, creat el 1972. Des del 2000 també forma part de l'Inventari d'espais d'interès geològic de Catalunya (IEIGC) inventariat com espai d'interès geològic en el conjunt de la geozona Sant Llorenç del Munt i l'Obac, la qual forma part del parc natural majoritàriament.

## Referències

* ↑ «Balma de l'Espluga. Mura | Mapes de Patrimoni Cultural», 30-01-2007. [Consulta: 16 maig 2024].
* ↑ «Geozona 223. Sant Llorenç del Munt i l'Obac». Departament de Medi Ambient i Habitatge, Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2020].

## Bibliografia

* BALLBÈ, M.: Aportació històrica de Mura. Les cases de pagès. Mura. 1997.
* FERRANDO I ROIG, A . (1983). El Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i Serra de l'Obac. Història i arqueologia vistes per un excursionista. Unió Excursionista de Sabadell.
* SOLÀ, J. (1935). Guia Monogràfica de Sant Llorenç del Munt. C.E.Terrassa
# Badessy

Badessy és un (loa) en la religió vodú. S'assigna al cel en sentit astronòmic.

## Referències

* ↑ Hans P. Oswald: Voodoo. Seite 22. ISBN 978-3-8370-5904-5
# Badia (nom)

Badia és un prenom femení àrab (àrab: بديعة, Badīʿa) que literalment significa ‘meravella’, ‘creació original’. Si bé Badia és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit d'altres maneres: Badia, Badeea, Badi'a... Aquest nom també el duen musulmanes no arabòfones que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.
La forma masculina d'aquest nom és Badí.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.
Vegeu també Abd-al-Badí.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «بدع». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
Viccionari
# Badia Almirante

La Badia d'Almirante és una badia de la província panamenya de Bocas del Toro, que inclou el districte d'Almirante, dins del qual el corregiment d'Almirante amb la població d'Almirante que dona nom a la badia. És de gran extensió amb uns 25 km de nord a sud i altres 25 km d'est a oest. La delimiten la punta de Térraba al nord; les illes Colón, Bastimentos i Popa a l'est; i una península pel sud que la separa de l'ancorada Auyama, ja a la llacuna de Chiriquí.
Es comunica amb l'oceà Atlàntic pel canal de Bocas del Toro que té una pedra que vista de lluny té la forma d'un brau ajagut. En la badia desaigüen principalment els rius Almendro, Banana i Occidente. Almirante és la població principal.

## Referències

* Gran Enciclopèdia del Mundo, Bilbao, 1965
# Ortona dels frentans

Ortona va ser una ciutat important dels frentans a la costa de la mar Adriàtica a mig camí entre les desembocadures del Aternus (Pescara) i Sagrus (Sangro).
Estrabó diu que era el principal port dels frentans, però el situa erròniament al sud del Sagrus. Claudi Ptolemeu explica correctament que estava situada entre els dos rius però diu que els seus habitants eren els els pelignes. Plini el Vell diu que era una de les ciutats més importants dels frentans. Correspon a la moderna Ortona a Mare.

## Referències

* ↑ Bunbury, Edward Herbert. «Ortona.2». A: Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Gobulus

Gobulus és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Cap deprimit i cos comprimit.
* Boca petita i sense dents canines.
* Patró de color invertit: pàl·lid a dalt del cos i fosc a baix.
* Aleta caudal curta i arrodonida.
* Sense escates.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental i l'Atlàntic occidental.

## Taxonomia

* Gobulus birdsongi (Hoese & Reader, 2001)
* Gobulus crescentalis (Gilbert, 1892)
* Gobulus hancocki (Ginsburg, 1938)
* Gobulus myersi (Ginsburg, 1939)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Discover Life (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Hoese, D. F. & S. Reader, 2001. Revision of the eastern Pacific species of Gobulus (Perciformes: Gobiidae), with description of a new species. Rev. Biol. Trop. v. 49 (Suppl. 1): 169-176.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Rubio, E.A., 1986. Notas sobre la ictiofauna de la Isla de Gorgona, Colombia. Boletín Ecotrópica. Univ. Bog. Jorge Tadeo Lozano, 13:86-112.
* Thomson, D.A., Findley, L.T. i Kerstitch, A.N., 2000. Reef fishes of the Sea of Cortez. University of Texas Press (edició revisada): 353.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Gobuntu

Gobuntu fou una derivació oficial del sistema operatiu Ubuntu, enfocada a proporcionar una distribució Linux utilitzant només programari lliure. Estava disponible per a les arquitectures de computadors i386 i AMD64.

## Història i procés de desenvolupament

Mark Shuttleworth va esmentar per primera vegada la idea de crear un derivat d'Ubuntu anomenat Gnubuntu format exclusivament per programari lliure, el 24 de novembre de 2005. Richard Stallman en va desaprovar el nom i el projecte va ser reanomenat Ubuntu-lliure. Stallman abans havia aprovat una distribució basada en Ubuntu anomenada gNewSense, i havia criticat a Ubuntu per usar programari propietari i programari no lliure en distribucions successives, en especial a la versió d'Ubuntu 7.04.
Mark Shuttleworth va dir de la versió 7.10 d'Ubuntu:
| « | presenta un nou sabor -sense nom encara- que té una visió ultraortodoxa de la llicència: no hi ha firmware, controladors, imatges, sons, aplicacions o altres continguts que no incloguin tots els codis font i que vinguin amb tots els drets modificació, remesclament i redistribució. No hauria d'existir una llar més conservadora, per a aquells que exigeixen una interpretació estricte del "lliure" del programari lliure. | » |
Gobuntu va ser anunciat oficialment per Mark Shuttleworth el 10 de juliol de 2007 i les versions diàries de Gobuntu 7.10 van començar a publicar-se públicament.
El projecte Gobuntu finalitzà amb la versió 8.04 fusionant-se amb les versions originals d'Ubuntu, ja que, a partir de la versió 8.04 permet la seva instal·lació fent servir únicament programari lliure.

## Llançaments

| Versió | Data de sortida | Nom | Suportada fins |
| Una versió antiga, sense suport: 7.10 | 18 d'octubre de 2007 | Gutsy Gibbon | 18 d'abril del 2009 |
| Una versió antiga, sense suport: 8.04 | 1 de juliol de 2008 | Hardy Heron | 24 d'abril del 2011 |
| Llegenda:Versió antigaVersió antiga, amb suportDarrera versióDarrera versió preliminarProper llançament |

## Vegeu també

* Ubuntu
* gNewSense

## Referències

* ↑ Mark Shuttleworth registra gnubuntu.org (llista de correu d'Ubuntu)
* ↑ Ubuntu-libre
* ↑ «Richard Stallman entrevistat, aprova a gNewSense». Arxivat de l'original el 2007-06-20. [Consulta: 12 octubre 2007].
* ↑ Introduint the Gutsy Gibbon
* ↑ Mark Shuttleworth >> Blog Archive >> Gobuntu is… go
* ↑ «Gobuntu» (en anglès). Canonical. [Consulta: 13 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Gobuntu - Lloc web oficial - Actualment redirecciona al lloc web d'Ubuntu