OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'Antic Molí

L'Antic Molí és una empresa familiar molt arrelada a Manresa (C/. Major, 107 cantonada C/. Font del Gat) i al Bages que data del 1930. En els seus inicis l'activitat principal del negoci va ser de molí de gra i farratge i més endavant i fins a l'actualitat està funcionant com a agrobotiga, amb producte d'alta qualitat, de proximitat i del territori, i també com a productors d'hortalisses i fruites.
Xavier Badrenas Planas és el gerent. L'empresa està orientada als productes autòctons, tant de la comarca del Bages, com de tot Catalunya. A l'agrobotiga s'hi troben una gran quantitat de productes de la terra: vins i caves, fruites, verdures i olis, formatges i embotis, entre d'altres. La majoria de productes són ecològics i amb certificació. Quant a les verdures, cal destacar la gran varietat de tomates autòctons i de collita pròpia.
La venda de planters i flors es distribueix al llarg de tot l'any.
Especialitzats a oferir fruita de temporada: la primera cirera de l'Ebre, els primers préssecs, albercocs, prunes, i nectarines produïts arreu de Catalunya, directament del productors a l'agrobotiga. Això permet cobrir gairebé tota la temporada de la fruita dolça, sense oblidar-nos de la taronja i mandarina, que es porta des del novembre i que ve de la zona de Tortosa. Comprada sobre camp i produïda per ser venuda a l'establiment.
Dels producte agroalimentaris que es posen a l'abast dels clients, cal destacar la gran varietat de vins produïts a la nostra terra, i que s'ofereix a dojo i en ampolla, així com l'oli produït a Tortosa,i que obtingué el premi al millor oli de les Terres de l'Ebre.

## Referències

* ↑ Casals Missio, Joan. Primera proposta de l'Atles de les varietats hortícoles locals catalanes.. Castelldefels: Fundació Miquel Agustí, 2012, p. 70 [Consulta: 2 juny 2016]. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ Masdeu Valverde, Jordi «Xavier Badrenas: «Si volem competir, hem d'introduir productes de molta qualitat»». Nació Manresa. Nació Digital, 20-09-2009.
# Ignacio Benítez Castañeda

Ignacio Benítez Castañeda (Huelva, 9 de desembre de 1972) és un futbolista andalús, que ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria

Format al planter del Recreativo de Huelva, a la campanya 00/01 debuta amb l'equip a Segona Divisió, tot jugant 29 partits. Prompte es consolida com a titular al Recreativo: entre el 2001 i el 2004 disputa 107 partits, 32 d'ells a primera divisió. Però, a partir de la temporada 04/05, la seua aportació minva i passa a la suplència.
L'estiu del 2006 deixa el Recreativo i recala a l'Hèrcules CF, on tot just apareix a 6 partits, abans de cedir-lo al mercat d'hivern al Rayo Vallecano. Tornaria al club alacantí, on no compta i és cedit de nou al FC Cartagena, de Segona B.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Uriel

Uriel, literalment ‘la Llum de Déu’, és el nom d'un arcàngel segons la tradició jueva i cristiana ortodoxa. Apareix mencionat al Llibre d'Henoc o l'Apocalipsi d'Esdres i és un personatge rellevant a El paradís perdut, de John Milton, on s'encarrega dels astres del cel. És el quart àngel més mencionat a la tradició religiosa i artística després dels tres noms esmentats a la Bíblia: Gabriel, Miquel i Rafael. Acostuma a ser representat amb una espasa o un llibre a la mà.

## Referències

* ↑ Bunson, Matthew. Angels A to Z: A Who’s Who of the Heavenly Host (en anglès). Nova York: Potter/Ten Speed/Harmony/Rodale, 2010, p. 103. ISBN 9780307554369. «In the orthodox churches of Egypt and Ethiopia, the Christians celebrate July 28 in honor of the archangel Uriel.»
* ↑ «Uriel | enciclopèdia.cat». [Consulta: 17 març 2019].
* ↑ «The 4 known angels: Gabriel, Michael, Raphael and Uriel | Communio». [Consulta: 21 març 2019].
# Montignac

«Montignac» té aquests significats:
* Montignac (Alts Pirineus), municipi francès al departament dels Alts Pirineus (regió de Migdia-Pirineus)
* Montignac (Dordonya), municipi francès al departament de la Dordonya (regió d'Aquitània)
* Montignac (Gironda), municipi francès al departament de la Gironda (regió d'Aquitània)
* Montignac-Charente, municipi francès al departament de Charente
* Montignac-de-Lauzun, municipi francès al departament d'Òlt i Garona (regió d'Aquitània)
* Montignac-le-Coq, municipi francès al departament de Charente
* Montignac-Toupinerie, municipi francès al departament d'Òlt i Garona (regió d'Aquitània)
* Cantó de Montignac, cantó francès del districte de Sarlat e la Canedat (departament de la Dordonya)
* Jean-Charles de Montignac, escriptor i conferenciant
* Michel Montignac (Angoulême, 1944 - Annemasse, 2010), creador de la dieta Montignac
* Mètode Montignac o Dieta de Montignac, dieta proposada per Michel Montignac el 1992
# Kumasi Asante Kotoko SC

El Kumasi Asante Kotoko Sporting Club, conegut com a Asante Kotoko, és un club de futbol de la ciutat de Kumasi, Ghana.

## Història

El club es fundà el 1935 per Kwasi Kumah, de l'ètnia dels Aixanti.

## Palmarès

* Lliga de Campions de la CAF:
** 1970, 1983
* Lliga ghanesa de futbol:
** 1959, 1963–64, 1964–65, 1967, 1968, 1969, 1972, 1975, 1980, 1981, 1982, 1983, 1986, 1987, 1988–89, 1990–91, 1991–92, 1992–93, 2003, 2005, 2007–08, 2011–12, 2012–13, 2013–14
* Copa ghanesa de futbol:
** 1958, 1959, 1960, 1978, 1984, 1997–98, 2001, 2014, 2017
* Supercopa ghanesa de futbol:
** 2012, 2013, 2014
* Ghana SWAG Cup:
** 1981, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1998, 2001, 2003, 2005, 2008
* Ghana Telecom Gala:
** 1999/00, 2001, 2005
* Ghana Top Four Cup:
** 2003, 2007
* Ghana Annual Republic Day Cup:
** 2004, 2005, 2008

## Referències

* ↑ «Africa's club of the Century». IFFHS official website. [Consulta: 23 setembre 2009].
* ↑ «Revealed: Asante Kotoko releases squad numbers for season 2016/2017». rokfmonline.com [Consulta: 5 agost 2016]. Arxivat 6 de gener 2014 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-01-06. [Consulta: 17 juliol 2018].
* ↑ «Classic club: The great Porcupines of Africa — FIFA.com». fifa.com. FIFA. Arxivat de l'original el 28 de maig 2015. [Consulta: 5 gener 2014].
* ↑ «Ghana - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 24 març 2018].
* ↑ «Ghana - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 24 març 2018].
# Ignacio Alabart Gonzalez

Ignacio Alabart Gonzalez (La Corunya, 9 d'abril de 1996), és un jugador d'hoquei patins gallec que juga de migcampista al FC Barcelona. És fill del també jugador d'hoquei sobre patins Quico Alabart.
Va començar a jugar al Compañia de María quan tenia 5 anys. El 2012 va fitxar pel Barça B però va estar cedit dues temporades, 2015/16 i 2016/17, al CP Voltregà.
En el seu palmarès, Alabart també té un Campionat d'Espanya infantil amb el Companyia de Maria (2008) i un Campionat d'Europa juvenil amb la selecció estatal (2012). El gallec, convocat habitualment en les categories inferiors de la selecció, va debutar amb l'absoluta a la Copa de les Nacions de 2017.

## Palmarès
### FC Barcelona

* 1 Supercopa espanyola: 2017
* 2 Copa estatal: 2018, 2019
* 1 OK Lliga: 2017/18
* 1 Copa d'Europa: 2017/18
* 1 Copa Continental: 2018
* 1 Copa Intercontinental: 2018

### Selecció espanyola

* 1 Campionat del món: 2017

## Referències

* ↑ «Ignacio Alabart | FC Barcelona» (en castellà). [Consulta: 1r desembre 2017].
* ↑ «Ignacio Alabart, frente al Reus y a la leyenda de su padre» (en castellà). Hockey Asturias, 20-01-2017. [Consulta: 17 abril 2022].
* ↑ Varela, María. «Doble Compañía en el Barcelona» (en castellà). La Opinión, 24-04-2018. [Consulta: 17 abril 2022].
* ↑ Zaballa, Pablo. «Ignacio Alabart: “Sin desmerecer al Liceo, creo que somos superiores”» (en castellà), 22-10-2021. [Consulta: 17 abril 2022].
* ↑ «Ignacio Alabart renueva hasta el 2023» (en castellà). Sport, 16-07-2019. [Consulta: 17 abril 2022].

## Enllaços externs

* Perfil al web del FC Barcelona
# Uriel Fernandes

Uriel Fernandes (Curitiba, 12 de novembre de 1913 - São Paulo, 22 de juliol de 2000), conegut com a Teleco, fou un futbolista brasiler de la dècada de 1930.
La major part de la seva carrera la passà a Corinthians, on és una de les seves grans llegendes. Fou un destacat golejador amb un total de 251 gols en 246 partits jugats.

## Referències

* ↑ «Teleco Former centroavante the Corinthians» (en portuguès). BOL. [Consulta: 14 desembre 2012].
* ↑ «Teleco» (en portuguès). Corinthians. [Consulta: 14 desembre 2012].
* ↑ «Team: Corinthians». A World of Soccer. [Consulta: 15 desembre 2012].
* ↑ «Uriel Fernandes, Teleco» (en portuguès). Baú do Corinthians. Arxivat de l'original el 25 d'abril 2017. [Consulta: 15 desembre 2012].
# Horace Elgin Dodge

Horace Elgin Dodge (Niles, Michigan, Estats Units, 17 de maig de 1868 - Palm Beach, Florida, 10 de desembre de 1920) fou un dels cofundadors de la marca estatunidenca de cotxes Dodge. Creava cotxes molt luxosos i ràpids.

## Referències

* ↑ Burton, Clarence M., editor. (1922). The City of Detroit, Michigan, 1701-1922, Vol. IV, pàg. 308-313. The S. J. Clarke Publishing Company.
* 1 2 «Horace E. Dodge and John F. Dodge» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 3 març 2023. [Consulta: 6 agost 2023].
# Museu de Belles Arts de Houston

El Museu de Belles Arts de Houston (Museum of Fine Arts, Houston, MFAH) és un museu de belles arts ubicat al Houston Museum District,a Houston, Texas. L'MFAH té dos edificis de galeries (Edifici Audrey Jones Beck i Edifici Caroline Wiess Law), el jardí d'escultures Lillie i Hugh Roy Cullen, una biblioteca, una sala de cinema, una cafeteria, un centre de visitants, dues escoles de belles arts, i dues cases històriques (Jardins i Col·lecció de Bayou Bend i Rienzi). També és la seu de l'International Center for the Arts of the Americas, ICAA) una institució de recerca de les arts de Llatinoamèrica als Estats Units del segle xx.

## Galeria

* Retrat d'una dona gran, Hans Memling
* La germana gran, 1869 per William-Adolphe Bouguereau
* Nature morta, 1871 per Claude Monet
* Nympheas, 1907 per Claude Monet

## Vegeu també

* Dues dones davant d'una finestra, obra de Picasso conservada al museu.

## Referències

* ↑ "El Museo de Bellas Artes de Houston (MFAH) y el Centro Internacional para las Artes del Continente anuncian el Premio Académico en arte latinoamericano y latino en los Estados Unidos del siglo XX Arxivat 2012-01-24 a Wayback Machine.." Museo de Bellas Artes de Houston..
* ↑ "About." Museo de Bellas Artes de Houston.
* ↑ "The MFAH: An Architectural History Arxivat 2014-04-27 a Wayback Machine.." Museo de Bellas Artes de Houston
* ↑ "Comunicado de prensa Arxivat 2013-06-26 a Wayback Machine.." Museu de Belles Arts de Houston.

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
* visita virtual
# Boiling Point (pel·lícula de 1990)

Boiling Point (en japonès: 3-4×10月, 3-4x jūgatsu) va ser la primera pel·lícula dirigida i escrita per Takeshi Kitano l'any 1990, que configura un drama d'estil personal sobre la Yakuza.

## Argument

La pel·lícula mostra el lúgubre viatge que han de realitzar des d'Okinawa a Tòquio dos joves jugadors de beisbol a la recerca de venjança en ser ferit el seu entrenador (un ex-yakuza) per la màfia. Uehara interpretat per Kitano ajudarà als protagonistes en la seva cacera. El personatge de Takeshi és una visió satírica d'un Yakuza psicópata ficat en un món de codis d'honor, en la seva aparició es mostra com un personatge amoral i és sens dubte el personatge més desagradable que interpreta Kitano en la seva filmografia com a director que no dubtarà a assassinar als seus caps a Tòquio, violar i fins i tot mutilar al seu lleial company.

## Comentari

La pel·lícula de Kitano és un retrat de personatges mundans del Japó de principis dels noranta posats en una situació extrema, la qual cosa els portarà a unir-se i actuar amb violència. Aquest film no va tenir gaire acolliment per part de la crítica ni públic malgrat les seves moltes virtuts reconegudes a posteriori i de la impactant cruesa d'alguns dels seus personatges, sobretot els relacionats amb el món de la Yakuza. L'aparició estel·lar del mateix Kitano se centra en mitja hora de metratge que esdevé la més intensa. Els aspectes sòrdids del viatge són explotats per un Kitano que malgrat ser la seva segona pel·lícula demostra una innegable perícia en la composició de plànols, en la direcció (sòbria però efectiva dels seus actors) i muntatge. Les seves següents pel·lícules sobre el món Yakuza obtindrien un gran èxit al Japó i la resta del món.

## Repartiment

* Takeshi Kitano - Uehara
* Yūrei Yanagi - Masaki
* Yuriko Ishida - Sayaka
* Gadarukanaru Taka - Takashi Iguchi
* Dankan - Kazuo
* Eri Fuse - Fumiyo

## Banda sonora

La banda sonora de la pel·lícula no compta amb cap mena de música cinematogràfica com és habitual en els films de Kitano a càrrec Joe Hisahisi, però supleix la falta de música amb un complex treball de sonorització d'atmosferes.
# 1425
## Esdeveniments

Països Catalans
Resta del món
* Fundació de la Universitat catòlica de Lovaina.
* Joan VIII Paleòleg, emperador romà d'Orient.

## Naixements

Països Catalans
Resta del món
* 22 de juny, Florènciaː Lucrècia Tornabuoni, poeta i noble italiana i influent assessora política durant el segle xv (m.1482).
* Valladolid, Espanya: Enric IV, rei de Castella (1454-1474) (m.Madrid, Espanya 1474).
* Joana Enríquez, a Torrelobatón.
* Gastó IV de Foix.

## Necrològiques

Països Catalans
Resta del món
* 17 de març - Japó: Ashikaga Yoshikazu, 21è shogun.
* 29 de maig - Pequín (Xina): Zhu Gaochi, quart emperador de la Dinastia Ming amb el nom de Hongxi (n. 1378).
* Manuel II Paleòleg.

## Referències

* ↑ Pernis, Maria Grazia; Adams, Laurie. Lucrezia Tornabuoni De Medici and the Medici Family in the Fifteenth Century. Nova York: Peter Lang Publishing, Inc., 2006. ISBN 978-0820476452.
* ↑ Brook, Timothy, 1951-. The troubled empire : China in the Yuan and Ming dynasties. Cambridge, Mass.: Belknap Press of Harvard University Press, 2010. ISBN 978-0-674-04602-3.
# Il fornaretto di Venezia (pel·lícula de 1907)

Il fornaretto di Venezia és una pel·lícula italiana dirigida el 1907 per Mario Caserini. Aquesta pel·lícula muda en blanc i negre, que evoca la justícia implacable dels duxs a través de la condemna a mort equivocada d'un jove venecià, s'inspira en l'obra de Francesco Dall'Ongaro Il fornaretto (1846). Fou produït per la Società Italiana Cines.

## Sinopsi

Venècia, 1507. Sota el dogat de Leonardo Loredan, un jove forner, Pie(t)ro, es sorprès prop del cadàver d'Alvise Guoro, un noble conegut per la seva arrogància i afició per les dones casades. Detingut, va confessar sota tortura abans de ser condemnat a mort després d'un judici espectacle.

## Repartiment

* Ubaldo Maria Del Colle
* Fernanda Negri Pouget

## Referències

* ↑ (italià) Il fornaretto di Venezia sur cinemedioevo.net
* ↑ Mario Caserini al DIccionari Treccani
# Tònica (música)

La tònica és, en el context de la música tonal, la nota principal i jeràrquicament més important de totes les que integren l'escala d'una determinada tonalitat. Al mateix temps, és la primera nota d'aquesta escala, és a dir, el primer grau de l'escala, i la nota que dona nom a la tonalitat en qüestió.
Així, per exemple, la tònica de la tonalitat de do -tant si es tracta de do major com si es tracta de do menor- és la nota do.
Viccionari
# Horace Finaly

Horace Finaly (Budapest, 1871, Nova York, 1945) banquer francès, va ser director general de la Banque de Paris et des Pays-Bas, (Paribas) entre 1919 i 1937. Va imposar la seva política i la filosofia dels seus negocis mitjançant l'enorme poder de què disposava el banc que dirigia.

## Biografia

Va néixer el 30 de maig de 1871 a Budapest i va cursar els seus estudis al Lycée Condorcet. Va morir a Nova York el 19 de maig de 1945, però les seves despulles són al cementiri del Père-Lachaise, a París, no gaire lluny del lloc on va ser un dels senyors del moment.

## Referències

* Horace Finaly Internet Archive PDF. COLLING, Alfred. Historia de la Banca - De Babilonia a Wall Street (pàg. 371-378), Barcelona, Zeus, 1965.
* Horace Finaly, banquier, 1871-1945. Bussière, Éric. REBIUN
* Paribas: l'Europe et le monde : 1872-1992 / Bussière, Éric.

## Enllaços externs

* Centre d'Estudis Joan Bardina
* Horace Finaly, un banquer que va deixar la seva empremta (anglès)
* BNP Paribas - Història: dos segles de banca (anglès)
# Montovjerna

Montovjerna és el nom del barri de Dubrovnik (Croàcia) sorgit a l'inici de la península de Lapad, tocant a Gruz. Té a l'oest la zona de Giman (nord-oest) i el barri de Lapad; al nord, la badia de Gruz; a l'est, el barri de Gruz; i al sud, la zona de Hladnica (sud-oest) i Gospino Polje.
# Resolució 232 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 232 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 16 de desembre de 1966, va assenyalar amb preocupació que els esforços per trencar l'activitat econòmica internacional amb colònia de Rhodèsia del Sud no havien aconseguit acabar amb la rebel·lió, el Consell va decidir que tots els Estats membres impedissin la importació d'amiant, mineral de ferro, crom, sucre, tabac, coure o productes animals que s'havien originat a Rhodèsia del Sud. A més, les activitats de qualsevol dels seus nacionals destinades a promoure l'exportació d'aquestes mercaderies o la importació d'armes, municions de tota classe, avions militars, vehicles militars i equips i materials per a la fabricació i manteniment d'armes i municions, juntament amb un total embargament de petroli i productes derivats del petroli, tot i que es va fer una excepció per als contractes concedits abans d'aquesta resolució.
El Consell també va reafirmar els drets inalienables del poble de colònia de Rhodèsia del Sud a la llibertat i la independència i va reconèixer la legitimitat de la seva lluita.
La resolució es va aprovar amb 11 vots a cap; la República Popular de Bulgària, França, Mali i la Unió Soviètica es van abstenir.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# 1428
## Esdeveniments

Països Catalans
* 2 de febrer: Terratrèmol de Catalunya de 1428, amb epicentre a Queralbs, el Ripollès, magnitud 6,5 a l'escala de Richter.
* Resta del món

## Naixements

Països Catalans
Resta del món
* 21 de setembre - Pequín, Xina: Zhu Qiyu, setè emperador de la Dinastia Ming amb el nom de Jingtai (m. 1457).

## Necrològiques

Països Catalans
Resta del món
* 3 de febrer - Japó: Ashikaga Yoshimochi, vintè shogun.

## Referències

* ↑ Duteil, Jean-Pierre.. La Dynastie des Ming. París: Ellipses, 2016. ISBN 978-2-340-01199-1.
# Il fuggiasco

Il fuggiasco (italià: El fugitiu) és una pel·lícula dramàtica italiana escrita i dirigida el 2003 per Andrea Manni. Es basa en una novel·la autobiogràfica de Massimo Carlotto de 1995, sobre el seu període amagat a França i Mèxic després d'un error judicial.

## Argument

És l'any 1976, Massimo Carlotto, de vint anys, és acusat d'assassinat i obligat a complir diversos anys de presó. Després de la seva fugida es va refugiar primer a França i després a Mèxic. Traït i venut a la policia, torna a Itàlia, on el seu cas es converteix en un cas legal molt conegut. Finalment va aconseguir l'indult del president de la República l'any 1993.

## Repartiment

* Daniele Liotti com a Massimo Carlotto
* Joaquim de Almeida com a Lolo
* Claudia Coli com Alessandra
* Alessandro Benvenuti com a advocat Vignoni
* Francesca De Sapio com la mare de Massimo
* Roberto Citran com el pare de Massimo
* Marco Giallini com a Beniamino Rossini
* Fiorenza Tessari com l'esposa de Vignoni
* Gabrielle Lazure com a Vicky
* Luisa Ranieri com a Maria

## Reconeixements

Per a aquesta pel·lícula, Andrea Manni va ser nominat a David di Donatello 2004 al millor director novell i al Globo d'oro de 2004 va guanyar els premis a la millor opera prima (Andrea Manni) i al millor actor revelació (Daniele Liotti).

## Referències

* ↑ Deborah Young «Review: 'The Fugitive'». , November 12, 2003 [Consulta: 22 abril 2014].
* ↑ Paolo Mereghetti. Il Mereghetti - Dizionario dei film. B.C. Dalai Editore, 2010. ISBN 8860736269.
* ↑ Il fuggiasco, de la vida real al cine, Cineuropa, 13 de novembre de 2003
* ↑ «David di Donatello, le candidature per il miglior cinema italiano». La Repubblica, 14-04-2004 [Consulta: 29 maig 2015].

## Enllaços externs

* Il fuggiasco a YouTube
* The Fugitive a Eurochannel
# Cal Masgoret (les Borges Blanques)

Cal Masgoret és un edifici de les Borges Blanques (Garrigues) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa pairal situada damunt d'un porxo; està estructurada en planta baixa, primer pis i golfes. La façana principal és la que mira a la plaça i ocupa l'amplada de tres arcades semicirculars, damunt els quals hi ha els balcons, tres a cada planta.
La façana lateral té un balcó per planta i finestres. Són interessants els balcons de la planta baixa, per l'ornamentació que tenen a base de fines motllures que ressegueixen el perfil del forat. Aquestes motllures són més amples a les parts altes i baixa del balcó, creant una mena de caixa on s'hi allotgen elements decoratius, recargolats a la part superior i cares grotesques de mitja lluna, a la inferior. Una àmplia cornisa limita la casa per la seva façana noble.

## Història

És l'antiga casa Ricart. A començaments de segle, tan sols hi havia un balcó amb barana a l'obertura central de la planta pis, i la resta no tenien barana.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Masgoret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Lignol

Lignol (en bretó An Ignol) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 887 habitants.

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 911 | 1 914 | - | 1 715 | 1 780 | 1 734 | 1 722 | 2 029 | 1 925 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 779 | 1 844 | 1 876 | 1 661 | 1 778 | 1 928 | 1 880 | 1 809 | 1 802 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 785 | 1 896 | 2 029 | 2 008 | 1 985 | 1 931 | 1 832 | 1 887 | 1 593 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 512 | 1 370 | 1 203 | 1 042 | 906 | 859 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Serge Lechat | |
| 2008- | André Jaffré | |

## Història

* 1719: Hi fou detingut el 28 de desembre al presbiteri de Lignol Chrysogon de Guer marqués de Pontcallec, considerat el líder de la conspiració de Pontcallet després de la revelació per Chemendy, senescal de Faouët, del seu amagatall.
* 1794: La nit del 8 al 9 de novembre hi van ser executats pels xuans l'alcalde Corentin Le Floc'h, ex membre de l'Assemblea Constituent pel districte electoral de Hennebont, i els sacerdots constitucionals de la parròquia. Corentin Le Floc'h és assassinat a la seva mansió en el mas del Canquizern davant els ulls horroritzats dels seus tres fills; els dos sacerdots, davant del personal del presbiteri de Lignol. Els xuans acusaven Corentin Le Floc'h d'aplicar sense vacil lació al seu ajuntament les mesures anticlericals decretades per la Convenció.

## Referències

* ↑ http://cassini.ehess.fr/ Població abans del cens de 1962
* ↑ Lignol al web de l'Insee
# Horace Gwynne

Horace Gwynne (Toronto, 5 d'octubre de 1912 - Toronto, 16 d'abril de 2001), també conegut com a Lefty Gwynne, va ser un boxejador canadenc que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze'or en la categoria del pes gall, en guanyar la final a l'alemany Hans Ziglarski.
Posteriorment va passar al professionalisme. Va guanyar el títol professional canadenc de pes gall el 1939 i es va retirar després de dues derrotes. El seu balanç com a professional va ser de 40 victòries (6 KO), vuit derrotes (1 KO) i dos empats.
El 1955 fou inclòs al Canadian Boxing Hall of Fame.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Lefty Gwynne». [Consulta: 17 setembre 2024].
* ↑ «Lefty Gwynne - Boxer». BoxRec.com. Arxivat de l'original el 2012-07-18. [Consulta: 10 desembre 2011].
* ↑ «Canada Sports Hall of Fame | Hall of Famers Search». [Consulta: 17 setembre 2024].