OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Winnett

Winnett és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 185 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Winnett tenia 185 habitants, 87 habitatges, i 52 famílies. La densitat de població era de 73,6 habitants per km².
Dels 87 habitatges en un 28,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,1% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 40,2% no eren unitats familiars. En el 36,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,8% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 28,1% de 45 a 60 i un 18,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.361 $ i la renda mediana per família de 26.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.667 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 10.892 $. Aproximadament el 23,1% de les famílies i el 22,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Winnett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Winnett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gaslight

«Gaslight» té aquests significats:
Obres de ficció:
* Gas Light, obra teatral de 1938 escrita per Patrick Hamilton
* Gaslight (pel·lícula de 1940), versió cinematogràfica britànica, dirigida per Thorold Dickinson i protagonitzada per Anton Walbrook i Diana Wynyard
* Gaslight (pel·lícula de 1944), versió cinematogràfica estatunidenca, dirigida per George Cukor i protagonitzada per Charles Boyer i Ingrid Bergman
Miscel·lània:
# Beni Bouifrour

Bni Bouifrour (en àrab بني بويفرور, Bnī Būyifrūr; en amazic ⴰⵢⵜ ⴱⵓⵢⴼⵔⵓⵔ) és una comuna rural de la província de Nador, a la regió de L'Oriental, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.418 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Koltsove

Koltsove (en (ucraïnès): Кольцове) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 797 habitants. Pertany al districte rural de Saki.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утверждённые приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Koltxanka

Koltxanka (en rus: Колчанка) és un poble de l'óblast d'Oriol, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 18 habitants. Pertany al districte municipal de Verkhóvie.

## Referències

* ↑ «Орловская область. Общая площадь земель муниципального образования. ФСГС». Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ «Закон Орловской области от 19 ноября 2004 года № 446-ОЗ «О статусе, границах и административных центрах муниципальных образований на территории Верховского района Орловской области»». Arxivat de l'original el 2018-09-12. [Consulta: 12 setembre 2018].
* ↑ «История Верховского района на сайте областной администрации». Arxivat de l'original el 2018-04-01. [Consulta: 22 maig 2011].
# Cap Ortegal

El cap Ortegal és un cap situat a la costa nord de Galícia, al municipi de Cariño, a la província de la Corunya. Tanca la ria d'Ortigueira pel seu extrem occidental.
És un dels punts més septentrionals de la península Ibèrica només superat per la pròxima Estaca de Bares, situada uns quilòmetres a l'est. És considerat, a més, el límit occidental del golf de Biscaia.
Pel seu valor morfològic, geològic, ornitològic i, sobretot, paisatgístic, forma part del lloc d'importància comunitària Costa Àrtabra.

## Enllaços externs

* Turisme d'Ortegal Arxivat 2015-03-06 a Wayback Machine. (castellà)
# Carlos Carus

Carlos Carus Suárez (10 de juny de 1930) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1954.

## Referències

* ↑ «1954 FIFA World Cup Switzerland». Arxivat de l'original el 2011-09-18. [Consulta: 24 desembre 2017].
* ↑ Carlos Carus Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Kergrist

Kergrist (en bretó Kergrist) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 648 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 653 | 793 | 658 | 645 | 666 | 659 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1989-2001 | Léon André |
| 2001-2008 | Daniel Poulain |
| 2008- | Bruno Servel |
# Casa a Altet

La Casa a Altet és una masia d'Altet, al municipi de Tàrrega (Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un mas aïllat del nucli urbà situat als afores de la població d'Altet, abandonat. Es tracta d'un edifici de planta rectangular més les dependències annexes als laterals, tot de grans dimensions. Està estructurat en dues plantes diferenciades, la planta baixa i la primera planta. A més a més, sota el teulat hi devia tenir lloc les golfes de la casa.
Els murs són de pedra de diferents mides, col·locades en fileres desiguals i unides sense morter. La coberta és original, a dos vessants però a la part central s'eleva un petit cos triangular que albergava les golfes. Actualment enderrocat. Pel que fa a les obertures de la casa s'hi nota que segueix un eix vertebrador, tant en la planta baixa com en la primera.
A la planta baixa s'obrien tres majestuoses portes d'arc de mig punt rebaixat emmarcades amb pedra. Estan les tres paredades. Als laterals d'aquesta planta s'obren tres petites finestres quadrades, també emmarcades amb pedra i, al seu interior una reixa forjada. Són les úniques de la casa que no estan tapiades.
En el primer pis segueix el mateix estil que la planta baixa havent-hi tres finestres, amb arcs rebaixats, a la façana i tres més als murs laterals, just a sobre. Totes presenten les mateixes característiques, excepte la finestra central de la façana on hi ha la presència d'un balcó. Al lateral dret de la casa s'hi adossa un gran pati quadrangular creat amb un mur de poca alçada, també de pedra que tanca tot el contorn. Devia servir per usos agrícoles i ramaders.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Masia als afores d'Altet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Kenkō (cràter)

Kenkō és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 105 km de diàmetre. Porta el nom de l'escriptor japonès Yoshida Kenkō (1283-1352), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.

## Referències

* ↑ «Kenkō». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 10 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Casa Santiago Serra

La Casa Santiago Serra és una obra barroca de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de planta rectangular, coberta a dues vessants, formada de dos pisos i golfes. Les façanes es presenten arrebossades, excepte als angles, on veiem pedra de turó ben tallada en blocs regulars. La façana principal dona al carrer de Sant Francesc, i presenta tres portals adovellats de mig punt, el central amb la data, dins una orla, de 1777. Unes finestres allargassades, d'arc romboïdal, són potser un afegit posterior i assenyalen l'existència d'un pati de llums. A un dels angles de la casa, a la paret més propera al terra, s'ha tallat o rebaixat el mur formant un angle còncau. Això és visible a d'altres cases d'aquesta zona, no sabem si té una finalitat decorativa o pràctica. La façana posterior, amb balcons, dona a la Plaça de Sant Miquel. Els balcons dels dos primers pisos són de llinda plana, mentre que els de l'últim són d'arc rebaixat. Tots ells estan tancats per barana de ferro. A la planta baixa hi ha tres amplis portals.

## Referències

* ↑ «Casa Santiago Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Khatia Dekanoidze

Khatia Dekanoidze (en georgià: ხატია დეკანოიძე i en ucraïnès: Хатія Деканоїдзе; Tbilisi, 20 de gener de 1977) és una política georgiana i ucraïnesa. Membre del parlament de Geòrgia d'ençà del desembre del 2020, va ser anteriorment ministra d'Educació i Ciència a partir del 4 de juliol del 2012 fins al 25 d'octubre del mateix any abans d'ocupar el càrrec de cap de la policia nacional d'Ucraïna entre 2015 i 2016.

## Referències

* ↑ «Official Biography». Arxivat de l'original el 2021-06-01. [Consulta: 25 novembre 2022].
# L'Escorça (l'Hospitalet de Llobregat)

Can Bitllera més coneguda com L'Escorça és una casa senyorial de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La casa està formada per planta baixa, un pis i golfes amb teulada a doble vessant amb el carener paral·lel a la façana principal. Té un cos central i dues annexes, un per banda i més baixos que el central. En el cos central s'aixeca una torre de planta quadrada amb tres obertures d'arc de mig punt a la part superior de cada cara i amb coberta a quatre vessants; les obertures estan la del centre oberta i les laterals tapiades. Totes les obertures de la façana són rectangulars, estan disposades seguint eixos verticals i horitzontals i són simètriques. Al primer pis hi ha tres balcons que tenen la pedra que fa de base motllurada.
Els tres cossos estan rematats per una cornisa; la del cos central està decorada amb dentells i les laterals, a un nivell més baix, són llises. Per sobre les cornises hi ha un acroteri i el del cos central està decorat amb un rellotge de sol.

## Història

Aquesta casa es va construir pels volts de 1840 amb el nom de Can Bitllera, però possiblement tenia el seu origen en una masia anterior. El fet que es nomeni "escorça" és debut a què, a prop de la casa hi havia les Foneries Escorça S.A. propietat de Joan Escorça, la foneria es va establir al voltant de la masia a finals del segle XIX i per proximitat va acabar agafant aquest nom.

## Referències

* 1 2 «L'Escorça». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].
* 1 2 Mascarell i Llosa, Mireia. L'Abans - l'Hospitalet del Llobregat, Recull Gràfic 1890-1965. Editorial Efadós S.L., p. 273. ISBN 84-95550-29-6.
# Kevin Kraus

Kevin Kraus (Wiesbaden, 12 d'agost del 1992) és un futbolista alemany. Llueix el número 19 al dorsal.
# L'ultimo giorno di Pompei

L'ultimo giorno di Pompei (en italià, L'últim dia de Pompeia) és una òpera en tres actes amb música de Giovanni Pacini i llibret en italià d'Andrea Leone Tottola. Es va estrenar al Teatro San Carlo de Nàpols el 19 de novembre de 1825.

## Argument

La trama es desenvolupa a Pompeia, l'any 79 poques hores abans de l'erupció del Vesuvi. Relata l'amor del tribú Appio cap a Ottavia, dona del nou primer magistrat Sallustio. Al no correspondre al seu amor, Appio medita una venjança contra Ottavia i el seu marit. Fingeix que la dona té un amant, i ho fa de manera que el mateix Sallustio ho descobreixi i la condemni a mort.
Quan Ottavia va a ser enterrada viva, Pubblio, el principal col·laborador d'Appio, ple de remordiments desvetlla la trama d'aquest, amb el que es deté la sentència. En aquest moment el Vesuvi entra en erupció, i destrueix la ciutat. Sallustio i la seva dona són salvats pel fill Menenio que arriba en una biga, mentre que els altres fugen espaordits.
# Casa del Guardacanal (Amposta)

La casa del Guardacanal és un edifici d'Amposta inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Era la casa de vigilància i manteniment del canal situada a la vora de l'antic canal de navegació Amposta-Sant Carles de la Ràpita. Forma una construcció en forma de "U". El cos principal és rectangular i més antic, i se li han afegit dos petits aixoplucs modernament, a manera de magatzem. Consta només de planta baixa i la façana s'obre a l'est, en un dels costats petits. A la banda que mira al canal només s'obren finestres i a la part posterior hi ha dues portes i dues finestres, col·locades simètricament respecte al centre. Com a partició hi ha una cisterna coberta. Aquesta distribució respon al fet que a l'interior la construcció correspon a dos habitatges independents.
El mur és de maçoneria arrebossada, amb maó als angles i els emmarcaments de portes i finestres, col·locat buscant un mínim efecte decoratiu.

## Història

De totes les cases de guardacanal construïdes, aquesta és la que millor conserva la distribució i estructura originals. Sembla que en un principi totes tenien la mateixa, tant interior com exteriorment, però després les altres han estat força alterades.
Al voltant de la casa es conserven les rescloses de l'antic canal de navegació, actualment dins una propietat privada, així com un casal més gran relacionat també amb la construcció d'aquest, convertit actualment en habitatge agrícola.
Un primer projecte de Canal de Navegació tingué lloc el segle xviii amb Carles III. Aquest, però, fracassà i a mitjans del segle xix es reinicià construint el canal Amposta-Alfacs.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa del Guardacanal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Bismutita

* No s'ha de confondre amb el també mineral bismutina..
La bismutita és un mineral de la classe dels carbonats. El seu nom fa referència al seu alt contingut en bismut.

## Característiques

La bismutita és un carbonat de fórmula química Bi₂O₂CO₃. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Típicament apareix en forma de fibres radials o esferoïdals, i també en forma de crostes i agregats massius que poden ser de terrosos a densos; molt rarament en forma de cristalls que tenen forma de plaques i mesuren fins a 0,5 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5 a 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bismutita pertany a «05.BE - Carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb Pb, Bi» juntament amb els següents minerals: shannonita, hidrocerussita, plumbonacrita, fosgenita, kettnerita i beyerita.

## Formació i jaciments

La bismutita és un producte d'alteració relativament comú d'altres minerals de bismut, com ara bismut, bismutinita i tetradimita entre d'altres, en dipòsits minerals hidrotermals i pegmatites de granit. Ha estat trobada a més de 700 indrets arreu del món.

## Referències

* 1 2 «Bismutite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 maig 2017].
* 1 2 «Bismuthite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 20 maig 2017].
# Ministeri d'Educació i Recerca de Noruega

El Reial Ministeri d'Educació i Recerca de Noruega (en noruec: Kunnskapsdepartementet, literalment "Ministeri del Coneixement") és un ministeri del govern noruec encarregat de l'educació, la investigació i les escoles bressol. El ministeri es va crear l'any 1814, i des del 18 d'octubre del 2007 és dirigit per Tora Aasland i, des del 2009, per Kristin Halvorsen (Partit Socialista d'Esquerra). El departament respon davant del parlament noruec (Storting). Tradicionalment, aquest ministeri era responsable d'assumptes religiosos, però aquesta funció es va transferir al Ministeri de Cultura i Afers Eclesiàstics l'any 2002.

## Organització
### Personal polític

* Kristin Halvorsen, ministra d'Educació i Recerca (Partit Socialista d'Esquerra)
* Secretari d'estat Ragnhild Setsaas, responsable de les polítiques de recerca i educació superior.
* Secretària d'estat Elisabet Dahle, responsable de les polítiques de llar d'infants, educació primària i secundària i el desenvolupament de l'educació per a adults.
* Assessora política Katrine Gramnæs

### Departments

* Department d'Educació i Cura infantil primerenca
* Department d'Educació i Entrenament
* Department d'Educació Superior
* Department de Recerca
* Department de Polítiques d'Anàlisi, Ensenyament Continu i Afers Internacionals
* Department de Governança i Finança
* Department d'Administració i Desenvolupament
* Unitat de Comunicació

## Referències

* ↑ Ministeri d'Educació i Recerca - Personal polític
* ↑ Ministeri d'Educació i Recerca de Noruega. «Organisation» (en anglès). [Consulta: 1r octubre 2013].

## Enllaços externs

* Ministeri d'Educació i Recerca de Noruega - Lloc web oficial
# EXPSPACE

En teoria de la complexitat, la classe de complexita EXPSPACE és el conjunt dels problemes de decisió que poden ser resolts amb una màquina de Turing determinista en espai O(2$^{p(n)}$), on p(n) és una funció polinomial sobre n. D'acord amb el teorema de Savitch, aquesta classe és igual a la que considera màquines de Turing no deterministes. Quan es restringeix p(n) a una funció lineal, la classe resultant s'anomena ESPACE.
En termes de DSPACE es té
    ${\mbox{EXPSPACE}}=\bigcup _{k\in \mathbb {N} }{\mbox{DSPACE}}(2^{n^{k}})$
La classe de complexitat EXPSPACE-complet és la classe de problemes que estan a EXPSPACE tals que tot problema d'EXPSPACE tenen una transformació polinòmica cap a cada un dels problemes d'EXPSPACE-complet. Dit d'una altra manera, existeix un algorisme que treballa en temps polinòmic que transforma les instàncies d'un problema en les instàncies de l'altra amb la mateixa resposta. El conjunt EXPSPACE-complet pot esser vist com el conjunt de problemes més difícils d'EXPSPACE.
EXPSPACE conté de manera estricta les classes PSPACE, NP-Complet, NP i P i es creu que també conté estrictament el conjunt EXPTIME.
El 1980, L. Berman va demostrar que el problema de verificar o falsar qualsevol expressió de primer ordre sobre els nombres reals que només utilitza suma i comparació però no multiplicació està a EXPSPACE.

## Referències

* ↑ Michael., Sipser,. Introduction to the theory of computation. 3a edició. Boston, MA: Cengage Learning, 2013. ISBN 9781133187790.
* ↑ Peter., Linz,. An introduction to formal languages and automata. 5th ed. Sudbury, MA: Jones & Bartlett Learning, 2012. ISBN 9781449615529.
# Anny Delorie

Anny (Annie) Delorie (Amsterdam, 17 de gener de 1925 – Bovenkarspel, 19 de novembre de 2009) fou una mezzosoprano neerlandesa. Debutà en la temporada 1950–1951.

## Biografia

Va ser un cantant una contralt neerlandesa. Després de l'escola primària, Anny va anar per primera vegada a l'escola de moda. Un professor de cant va notar que Anny Delorie tenia talent per cantar. Però com que hi havia altres assumptes en joc durant els anys de la guerra, va començar a treballar a l'oficina de Nedlloyd el 1940 quan tenia 15 anys.
Després d'aquesta feina d'oficina, va preferir seguir treballant en una carrera de cantant. Després d'un primer any a l'Escola de Música, va rebre una beca i va anar al Conservatori d'Amsterdam on va seguir una formació general i hi va aprendre la professió de cantant.
Després dels seus estudis, Anny Delorie va actuar com a cantant de lieder i oratori i va treballar amb l'Amsterdams Vocaal Ensemble. El 1949 va participar en un Concurs Internacional de Vocal a La Haia. També s'havia convertit en membre de Zanglust, el cor mixt i infantil de Willem Hespe. El febrer de 1961 va actuar -com a coneguda cantant- amb el mateix cor infantil a Amsterdam, quan Willem Hespe va fer 85 anys.
Va debutar amb l'Òpera Holandesa la temporada 1950-1951 amb el paper de Rosette a l'òpera Manon de Jules Massenet. La seva última aparició va ser en el paper d'Ulrica la temporada 1969-1970 a Un ballo in maschera de Verdi.
Durant les dècades de 1950 i 1960 va actuar regularment a Londres, Berlín i Colònia i diversos altres centres d'òpera europeus.
Va cantar gairebé tots els papers importants per a contralt i mezzosoprano i va celebrar grans triomfs en obres de Verdi i Wagner.
El 27 de febrer de 1961, Anny Delorie es va casar amb Levi Biloen, primer violinista de l'"Amsterdam Royal Concertgebouw Orchestra". Van tenir un fill: Fred. Va cantar a l'escenari en més d'un centenar d'actuacions.

## Referències

* 1 2 3 4 https://www.bach-cantatas.com/Bio/Delorie-Annie.htm
# Monofosfat de desoxicitidina

El monofosfat de desoxicitidina de fórmula química C$_9$H$_{14}$N₃O₇P (en anglès: Deoxycytidine monophosphate, abreujat dCMP) o desoxicitidilat, és un desoxinucleòtid, i un els quatre monòmers que fan l'ADN. En la doble hèlix d'ADN farà un parell de base amb el monofosfat de desoxiguanosina.
# Mezzoforte

Mezzoforte s'escriu mf, que significa que és mig fort, més fluix que fort. És un terme que s'utilitza en notació musical per indicar un determinat grau d'intensitat del so, és a dir, un matís dinàmic. La intensitat que assenyala és moderadament forta, situant-se per sobre de mezzopiano i per sota de forte.

## Descripció

Aquesta indicació pertany a la categoria coneguda com a dinàmica de graus, que es construeix mitjançant la contraposició entre els conceptes de suau i fort, la qual cosa s'expressa mitjançant les paraules italianes piano i forte respectivament. Hi ha almenys vuit graduacions o indicacions de dinàmica, començant des del so més suau fins al so més fort. Per exemple, pianissimo, piano, forte, fortissimo, etc. Així mateix, els diferents graus d'intensitat es poden matisar mitjançant altres termes com ara piu, meno, etc.
| Nom | Significat |
| Mezzoforte | Mitjanament fort. Literalment, és la meitat de forte. És més comú l'ús de mezzo-piano. Nota: si no apareix algun indicador de dinàmica, mezzo-forte s'assumeix com a dinàmica imperant per defecte. |
| Forte | Forta. |
| Fortissimo | Molt fort. |
| Fortississimo | Més fort. Tot i que algunes partitures, particularment de l'època contemporània, han arribat a una indicació més extrema, amb més de 3 'p' o 'f'. Verdi va aconseguir les 4 p i Chaikovski va arribar fins a les 5 p. No s'usen habitualment per ser impràctiques, encara que teòricament possibles. |
| Piano forte | Feble i després fort. |
| Forte piano | Fort i després feble. |
| Meno forte | Menys fort. |
| Più forte | Més fort. |
| Forte subito | Sobtadament fort. |
| Poc forte | Una mica fort. Actualment poc usat. |

## Referències

* 1 2 Randel, Don Michael. The Harvard Dictionary of Music. Harvard University Press, 2003, p. 330.
* 1 2 Baxter, Harry & Baxter, Michael. Cómo leer música. Robinbook, 2007, p. 225.
* 1 2 Grabner, Hermann. Teoría general de la música. Akal, 2001, pp. 34-35.
* ↑ Pérez Gutiérrez, Mariano. Diccionario de la música y los músicos, vol. 3. Akal, 1985, p. 44.
* ↑ Gerou, Tom & Lusk, Linda. Essential Dictionary of Music Notation. Alfred Music, 1996, pp. 133-142.
* ↑ Pérez Gutiérrez, Mariano. Diccionario de la música y los músicos. Akal, 1985, vol. 2, p. 43. También es el antiguo nombre que se le dio en Italia al instrumento llamado más tarde piano.