OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Vicente Romà

Josep Vicente Romà (l'Armentera, 1923 - Sant Feliu de Guíxols, 2011) fou un activista cultural i polític català.
La seva activitat va estar vinculada sobretot a Sant Feliu de Guíxols des dels temps del franquisme. Va ser nomenat alcalde a l'octubre de 1980 pel Partit dels Socialistes de Catalunya de la ciutat i en va ser el seu batlle durant una dècada. El seu mandat serà recordat com l'època de les grans obres de la ciutat, entre les quals destaquen la construcció del Teatre Auditori, batejat el setembre del 2011 amb el nom de Narcís Masferrer, il·lustre guixolenc, el pavelló poliesportiu, el casal de Tueda, el col·legi L'Estació, l'escola bressol, la rehabilitació de l'edifici del salvament, la primera fase del cobriment de la riera de Tueda, el trasllat i ampliació del CAP i l'asfaltatge dels carrers del barri de Vilartagues, a més de la construcció de la plaça Salvador Espriu al mateix barri i la rehabilitació del Monestir com a obra emblemàtica. Del seu mandat destaca també la consolidació del projecte del retorn de les despulles del president de la Generalitat de Catalunya a l'exili, Josep Irla i Bosch.
Articulista habitual al setmanari local Ancora i al diari El Punt, alguns dels seus escrits van ser recopilats en el llibre "Cenyir el vent, Antologia de textos periodístics" publicat el 2010.
En Josep Vicente es relacionà amb pensadors i artistes molt rellevants com el pintor anglès Ronald Kitaj. De fet, hi apareix en algunes de les seves obres. El 2006 va rebre la Creu de Sant Jordi de mans del President Pasqual Maragall en agraïment per la seva compromesa activitat en pro de la cultura i la política de Catalunya.
Josep Vicente i Romà va ser un polític molt implicat amb el socialisme i un lluitador per les llibertats.
En Josep Vicente morí la matinada del 23 de maig de 2011 als 88 anys, l'endemà de les eleccions municipals.

## Referències

* ↑ «Josep Vicente Romà, nou alcalde de Sant Feliu de Guíxols». Ancora, 09-10-1980, pàg. 1,2,3.
* ↑ «Municat - Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 21 de novembre 2015. [Consulta: 21 agost 2012].
* ↑ Revista de Girona, 2011, pàg. Pàgines 38-40.
* ↑ Vicente, Josep. Cenyir el vent, Antologia de textos periodístics. Girona: Diputació de Girona, 2010, p. 211. ISBN 978-84-9674-71-S.
* ↑ «Creus de Sant Jordi 2006, Generalitat de Catalunya».
* ↑ El Punt comarques gironines, 24-05-2011, pàg. Pàgina 26.
# Rasbora daniconius

Rasbora daniconius és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del riu Mekong fins al riu Indus i Sri Lanka, incloent-hi el nord de Malàisia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Pethiyagoda, R., 1991. Freshwater fishes of Sri Lanka. The Wildlife Heritage Trust of Sri Lanka, Colombo. 362 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Kilstett

Kilstett (en alsacià Kilstett) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 2005 tenia 2.291 habitants.
Forma part del cantó de Brumath, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat de comunes del Pays Rhénan.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1851 | 1900 | 1936 | 1962 | 1975 | 1981 | 1999 | 2002 | 2005 |
| 791 | 812 | 1.007 | 1.161 | 1.548 | 1.510 | 1.933 | 2.163 | 2.291 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gabriel Muller | |
# Kiltsa

Kiltsa (en rus: Кильца) és un poble de l'óblast d'Arkhànguelsk, a Rússia, segons el cens del 2012 tenia 76 habitants.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Каргопольского района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2022-02-05. [Consulta: 2 maig 2022].
# Khanith

Khanith, també escrit khaneeth o xanith (de l'àrab خنيث, ẖanīṯ), és un terme àrab dialectal que s'utilitza a Oman i algunes parts de la Península aràbiga i denota el paper de gènere atribuït als homes que funcionen sexualment i, d'alguna manera, socialment com a dones.
La paraula està estretament relacionada amb la paraula àrab mukhannath (en àrab مخنث, «efeminat»), un terme àrab clàssic que fa referència a individus amb naturalesa efeminada o «no clarament masculins», i a persones «nascudes com a home» però que se senten, es comporten i (en molts casos) es vesteixen de dona.
John Money resumeix el material presentat per Unni Wikan en un article titulat L'home es converteix en dona: la transsexualitat a Oman com a clau per als rols de gènere. Segons aquest article, el mukhànnath és el «passiu» d'una relació homosexual masculina. A causa d'això, els khanith es consideren homes segons els estàndards d'Oman i sovint es consideren que tenen un «paper de gènere alternatiu» (i de vegades considerats com a transgènere o travestis), tot i que encara es refereixen als khanith per noms masculins i són tractats com a homes per la llei. A causa d'aquesta confusió en la terminologia, moltes persones es refereixen als khanith com només khanith.
Els khanith es consideren una categoria específica del tercer gènere a la Península aràbiga. I, tot i que es comporten com a dones i tenen relacions sexuals amb altres homes, en qualsevol moment poden arribar a ser «un home» i renunciar al seu estil de vida per casar-se i tenir fills.

## Referències

* ↑ Haggerty, 2000, p. 515-516.
* ↑ Man (N.S.) 12:304-319, 1977.
* 1 2 Nanda, 1990, p. 130-131.
* ↑ Wikan, 2015, p. 173.
* ↑ Ilkkaracan, 2008, p. 32.
* ↑ Murray, 2002, p. 278.

## Bibliografia

* Haggerty, George. Encyclopedia of Gay Histories and Cultures (en anglès). Garland Publishing Inc., 2000, p. 515–516. ISBN 0-8153-1880-4.
* Ilkkaracan, Pinar. Deconstructing Sexuality in the Middle East: Challenges and Discourses (en anglès). Ashgate Publishing Ltd, 2008. ISBN 978-0-7546-7235-7.
* Money, John. Lovemaps: Sexual/Erotic Health and Pathology, Paraphilia and Gender Transposition in Childhood, Adolescence and Maturity (en anglès). Irvington, 1988. ISBN 0-87975-456-7.
* Murray, Stephen O. Homosexualities (en anglès). University of Chicago Press, 2002. ISBN 0-226-55194-6.
* Nanda, Serena. Neither Man Nor Woman: The Hijras of India (en anglès). Wadsworth Publishing, 1990.
* Roscoe, Will; Murray, Stephan. Islamic Homosexualities: Culture, History, and Literature (en anglès). New York University Press, 1997. ISBN 9780814774687.
* Wikan, Unni. Resonance: Beyond the Words (en anglès). University of Chicago Press, 16 gener 2015. ISBN 9780226924489.
# Khanneshita

La khanneshita és un mineral de la classe dels carbonats que pertany al grup de la burbankita.

## Característiques

La khanneshita és un carbonat de fórmula química (Na,Ca)₃(Ba,Sr,Ce,Ca)₃(CO₃)₅. Cristal·litza en el sistema hexagonal en forma de cristalls hexagonals allargats, de fins a 1 cm, o en agregats radialment fibrosos o de gra fi. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 3 a 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la khanneshita pertany a «05.AC: Carbonats sense anions addicionals, sense H₂O: carbonats alcalins i alcalinoterris» juntament amb els següents minerals: eitelita, nyerereïta, zemkorita, bütschliïta, fairchildita, shortita, burbankita, calcioburbankita i sanromanita.

## Formació i jaciments

La khanneshita va ser descoberta al dipòsit central Khanneshin, a Dishu (Província de Helmand, Afganistan); indret del qual n'agafa el nom. També ha estat descrita en diversos indrets de la península de Kola (Rússia).
Ha estat trobada associada als següents minerals: dolomita, calkinsita-(Ce), carbocernaïta, mckelveyita-(Y), barita, clorita (Complex Khanneshin); calcita, dawsonita i magnetita (massís Khibiny, península de Kola, Rússia).

## Referències

* 1 2 «Khanneshite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 maig 2017].
* 1 2 «Khanneshite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 3 maig 2017].
# Clorur de coure(II)

El clorur de coure(II) és un sòlid de color verd pàl·lid que normalment es presenta en forma deshidratada.

## Síntesi

El clorur de coure(II) es pot preparar fent reaccionar àcid clorhídric amb òxid de coure(II), hidròxid de coure(II) o carbonat de coure(II):
    CuO + 2 HCl → CuCl₂ + H₂O
    Cu(OH)₂ + 2 HCl → CuCl₂ + 2 H₂O
    CuCO₃ + 2 HCl → CuCl₂ + CO₂ + H₂O
# Quint Lucreci Vespil·ló

Quint Lucreci Vespil·ló (llatí: Quintus Lucretius Vespillo) va ser un militar i magistrat romà. Era fill de Quint Lucreci Vespil·ló, orador i jurista, proscrit per Sul·la i executat. Formava part de la gens Lucrècia i era de la família dels Vespil·ló.
Va servir a la flota pompeiana el 48 aC. Va ser proscrit pels triumvirs l'any 43 aC, i va ser més afortunat que el seu pare, ja que per consell de la seva dona Cúria va estar amagat a la seva casa a la ciutat de Roma i finalment els seus amics van obtenir el seu perdó.
Va formar part de la delegació enviada pel senat a August, que era a Atenes, per demanar-li d'acceptar el consolat per l'any 19 aC. August va declinar l'honor i va nomenar Vespil·ló al seu lloc, que per tant va ser cònsol l'any següent junt amb Gai Senti Saturní.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1249.
# Laura Saini

Laura Saini fou una mezzosoprano italiana que va crear dos papers per a dues òperes de Verdi: Giovanna a Ernani (La Fenice, Venècia, 1844) i Giovanna a Rigoletto (La Fenice, Venècia, 1851).

## Referències

* ↑ Franklin Mesa. Opera: An Encyclopedia of World Premieres and Significant Performances, Singers, Composers, Librettists, Arias and Conductors, 1597-2000. McFarland, 22 gener 2007, p. 420–. ISBN 978-1-4766-0537-1.
# Onofre Glòria i Sampol

Onofre Glòria i Sampol (1733-1798) era membre d'una família de comerciants i fabricants d'indianes de Barcelona, i ocupà el càrrec de cònsol de Malta, que li atorgava un poder de negociació en les importacions de cotó d'aquesta procedència.
Fou el propietari d'un quadre d'Antoni Rafael Mengs, que li va deixar en herència el pintor mallorquí Josep Cantallops i Melià. L'obra apareix en una estampa realitzada per Esteve Boix el 1793. També apareix mencionada en una relació feta per José Nicolás de Azara el 1780. Un cop mort, les obres van passar a ser conservades per Carles Morató.

## Referències

* ↑ Artigues i Vidal i Mas i Palahí, 2019, p. 138.
* ↑ Quílez i Corella, Francesc Miquel. «Introducció». A: Bonaventura Bassegoda. Col·leccionistes, col·leccions i museus. Barcelona: UdL, UAB, UdG i MNAC, 2007, p. 21 (Memoria Artium). ISBN 978-84-8043-174-3.

## Bibliografia

* Artigues i Vidal, Jaume; Mas i Palahí, Francesc. El model de casa fàbrica als inicis de la industrialització. Registre de fàbriques de Ciutat Vella de Barcelona 1738-1807/1808-1856, 2019, p. 135-140. ISBN 978-84-9156-216-0.
* Fernández Díaz, Roberto «La burguesía barcelonesa en el siglo XVIII. La familia Gloria». Pedralbes. Revista d’història moderna, 1, 1981, pàg. 363-369.
# Sabadell Federal

Sabadell Federal fou un setmanari de Sabadell, aparegut el 27 de setembre de 1913. Neix com a setmanari portaveu del Partit Federal de Sabadell, d'ideologia federal nacionalista republicana, tal com s'exposa a l'editorial del primer número de la publicació. El setmanari sorgeix per tal de fer front als blocs de dretes, que en l'època, eren força units a la ciutat de Sabadell.
La redacció i administració de la publicació eren al carrer del Pedregar, 17, però la impremta, en canvi, era la Tipografia Ribera. Més tard, l'imprimeix Joan Sallent i Prat, tot i que els seus darrers números publicats tornen a estampar-se a la impremta de Ribera. El número solt tindrà un preu de 10 cèntims, i la subscripció mensual serà de 50 cèntims.
Des del seu número 18, que data del 24 de gener de 1914, passa a ser el setmanari portaveu del Partit Federal. Això donarà lloc a què tant la redacció com l'administració es traslladin al carrer Jardí número 7 i 9, on el partit hi podrà tenir més control. Cal destacar també, que a partir del seu número 56 es presenta en una mida més gran. La seva aparició conclou el 24 de març de 1917, en aquests tres anys de vida serà el setmanari d'esquerra de referència a la comarca. A l'Arxiu Històric de Sabadell s'hi conserven 185 números que es poden consultar sense traves.
Com a col·laboradors importants al setmanari hi van escriure Lluís Companys quan lluitava com a diputat per Sabadell o bé Joan Salvat-Papasseit, qui durant l'any 1916 va publicar per entregues Glosses d'un socialista.

## Referències

* 1 2 Joan, Givanel i Mas. Bibliografia catalana: premsa. Institut d'Estudis Catalans, 1931, p. 385.

## Bibliografia

* Joan PUIG PUJOL, 86 anys de premsa local: Sabadell, 1853-1938, Sabadell: Riutort, 1972.
* Josep FIGUERES, Lluís Companys: diputat per Sabadell: periodisme, política i conflicte social:1920 -1925, El Prat de Llobregat: Rúbrica, 2004.
* Andreu CASTELLS, Quaranta-dos anys de diaris sabadellencs en català (1897-1938),Sabadell: Museu d'Història de Sabadell. Arrahona, números 2, 3, 7, 8 i 9, 1976-1980.
# Raúl del Pozo

Raúl del Pozo (Mariana, Conca, 25 de desembre de 1936) és un periodista i escriptor espanyol. Va iniciar la seva carrera periodística el 1960 al Diario de Cuenca; des de 1991 és columnista del diari El Mundo, on el 2007, pren el testimoni de Francisco Umbral, al seu decés, en la columna «El ruido de la calle». Ha treballat també als 70 a Mundo Obrero i als 80 a Interviú, dècada en la qual rep el Premi de Periodisme Pedro Rodríguez i el Premi de Periodisme Francisco Cerecedo. En 1991 s'oposa a la Guerra del Golf incorporant-se al col·lectiu Periodistes per la Pau, que edita Diario por la Paz. En 2005 obtingué el Premi César González-Ruano de periodisme. El maig de 2017 també va rebre la Medalla d'Or de Castella-La Manxa.

## Obra

* Massiel, 1972 (biografia)
* Bernabéu, 1972 (biografia)
* amb Diego Bardón: Un ataúd de terciopelo, 1980 (biografia)
* Noche de tahúres, 1994 (novel·la)
* La novia, 1995 (novel·la)
* Los reyes de la ciudad, 1996 (novel·la)
* Una derecha sin héroes, 1998 (articles)
* No es elegante matar a una mujer descalza, 1999 (novel·la)
* Ciudad levítica, 2001 (novel·la)
* A Bambi no le gustan los miércoles, 2003 (articles)
* amb Espido Freire: La diosa del pubis azul, 2005 (novel·la)
* Los cautivos de la Moncloa, 2005 (articles)
* La rana mágica, 2006 (articles)
* El reclamo, 2011 (novel·la)
* El último pistolero, 2017 (articles)

## Referències

* ↑ Biografia a El Mundo
* ↑ Raúl del Pozo: "Llegamos a ser profetas en el lugar donde nacimos", El Mundo, 31 de maig de 2017
* ↑ Raúl del Pozo es un western, El Mundo, 5 de maig de 2017
# Harmony

«Harmony» té aquests significats:

## Poblacions dels Estats Units

* Harmony (Califòrnia)
* Harmony (Carolina del Nord)
* Harmony (Florida)
* Harmony (Indiana)
* Harmony (Maine)
* Harmony (Maryland)
* Harmony (Minnesota)
* Harmony (Nova York)
* Harmony (Carolina del Nord)
* Harmony (Oklahoma)
* Harmony (Pennsilvània)

## Módul de l'Estació Espacial Internacional

* Harmony
# Musaranya de cap gros

La musaranya de cap gros (Crocidura grandiceps) és una espècie de la família de les musaranyes (Soricidae) que viu a la Costa d'Ivori, Ghana, Guinea, Nigèria i, possiblement també, el Camerun. Està amenaçada per la degradació, destrucció i fragmentació de l'hàbitat (especialment a Nigèria i Ghana).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ «Musaranya de cap gros». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Hutterer, R. (2008). "Crocidura grandiceps." 2008 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2008. [Consulta: 4 abril 2023]

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Quist sebaci

Un quist sebaci és un terme que s'utilitza habitualment per referir-se a:
* Quists epidermoides (també anomenats quists epidèrmics, quists infundibulars), o
* Quists pilars (també anomenats quists pilosos, quists trichemlemmics, quists de l'istme-catagens).
Els dos tipus de quist anteriors contenen queratina, no sèu i tampoc prové de glàndules sebàcies. Els quists epidermoides tenen l'origen en l'epidermis i els quists pilars provenen dels fol·licles pilosos. Per tant, tècnicament parlant no són quists sebacis. Els quistos sebàcies "veritables", els quistes originaris de glàndules sebàcies i que contenen sèu, són relativament rars i es coneixen com a esteatocistoma simplex o, si són múltiples, com a esteatocistoma múltiplex.
Els professionals mèdics han suggerit que s'ha d'evitar el terme quist sebaci ja que pot resultar enganyós.

## Referències

* ↑ «Epidermoid and pilar cysts (previously known as sebaceous cysts)». British Association of Dermatologists. Arxivat de l'original el 5 de febrer 2016. [Consulta: 2 abril 2014].
* ↑ «Epidermoid and Pilar Cysts (Sebaceous Cysts) - Patient UK». Arxivat de l'original el 2013-07-06. [Consulta: 4 març 2013].
# Jimmy Dunne (futbolista de 1997)

* No s'ha de confondre amb Jimmy Dunne.
James Gerard Dunne (19 d'octubre de 1997) és un futbolista professional irlandés que juga de defensa central pel Burnley FC anglés.
# José Casas García

José Casas García (Avilés, 21 de març de 1945) va ser un ciclista asturià, que fou professional entre 1969 i 1977. Del seu palamarès destaquen dues victòries d'etapa a la Setmana Catalana i a la Vuelta a los Valles Mineros.

## Palmarès

* 1970
** 1r al Cinturó a Mallorca i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi de la vila de Vigo
** 3r a la Volta a Navarra
* 1974
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Catalana
** Vencedor d'una etapa a la Vuelta a los Valles Mineros
* 1975
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Cantàbria
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1973. 42è de la classificació general.
* 1974. 33è de la classificació general.

### Resultats al Tour de França

* 1971. Abandona (15a etapa)
* 1975. 36è de la classificació general
* 1976. Abandona (13a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Ciutat Nova (Hamburg)

La Ciutat Nova, en alemany Neustadt i baix alemany Neestadt és un barri d'Hamburg al districte Hamburg-Mitte a Alemanya. Es tracta de l'eixample del 1616-1628 quan es va construir la segona muralla d'Hamburg i es va incorporar aquesta terra a la riba dreta de l'Alster, aleshores encara majoritàriament no urbanitzada, al costat de la Ciutat Vella.

## Llocs d'interés

* Krameramtsstuben
* El teatre d'òpera Hamburgische Staatsoper
* L'Església de Sant Miquel
* El museu d'història local Museum für Hamburgische Geschichte
* El parc Planten un Blomen

## Referències

* ↑ Thies, Heinrich. «Hochdeutsch-plattdeutsche Liste von Stadtteilen in Hamburg» (en baix alemany, alemany). Fehrs-Gilde - Gesellschaft für niederdeutsche Sprachpflege, Literatur und Sprachpolitik, 06-06-2008. [Consulta: 30 abril 2018].
* ↑ Tilgner, 2002, p. 734.

## Bibliografia

* Tilgner, Daniel (red.). «Neustadt». A: Hamburg von Altona bis Zollenspieker: Das Haspa-Handbuch für alle Stadtteile der Hansestadt (en alemany). Hamburg: Hoffmann & Campe, 2002, p. 734-749. ISBN 3-455-11333-8.
# Ramon Roger II de Pallars Sobirà

Ramon Roger II de Pallars-Mataplana (1302-1350) fou comte de Pallars Sobirà i senyor d'Urtx (1343-1350).

## Antecedents familiars

Fill d'Hug VII de Mataplana i de Sibil·la I de Pallars Sobirà.

## Núpcies i descendents

El 1322 es va casar amb Sibil·la de Cardona i van tenir sis fills:
* Hug Roger I de Pallars Sobirà, comte de Pallars Sobirà
* Violant, que fou abadessa de Pedralbes
* Ramon Roger
* Artau
* Arnau
* Elionor
* Bernat, mort infant

## Nota d'aclariment

En el llibre d'Editorial Base Col·lecció Base Històrica, Abadesses i priores a la Catalunya Medieval, pàgs. 177 a 178, llibre de Maria Carme Roca i Costa (ISBN 978-84-16166-22-0). Hi ha una molt bona explicació sobre l'ascendècia de Violant de Pallars, on s'anomena els pares i el germà Hug Roger I de Pallars Sobirà.

## Referències

* ↑ Roca, Maria Carme. Abadesses i priores a la Catalunya medieval. Barcelona: Editorial Base, 2014. ISBN 978-84-16166-22-0.
# Reial Institut Belga de Ciències Naturals

El Reial Institut Belga de Ciències Naturals és un museu d'història natural situat a Brussel·les, Bèlgica. Les seves peces més importants són 30 esquelets fossilitzats d'Iguanodon, que van ser descobertes el 1878 al jaciment de Bernissart. La sala de dinosaures d'aquest museu és la més gran del món completament dedicada als dinosaures. Una altra peça famosa és l'os d'Ishango, que va ser descobert el 1960 per Jean de Heinzelin de Braucourt.

## Història

El museu va ser fundat el 31 de març de 1846 com a successor del Museum van Brussel de 1802. Es basava en la col·lecció iniciada pel governador dels Països Baixos austríacs Carles Alexandre de Lorena, que datava del segle xviii. Bernard du Bus de Gisignies va ser el seu primer director el 1846. Per a aquesta ocasió, va donar 2.474 ocells de la seva pròpia col·lecció al museu.
El 1860, durant la construcció de les noves fortificacions al voltant d'Anvers, es van trobar una gran quantitat de fòssils, molts d'ells de balenes. El museu també va obtenir esquelets de balena boreal (Balaena mysticetus) i un jove rorqual blau (Balaenoptera musculus), les quals encara es mostren al museu. El 1860 l'esquelet d'un mamut va ser trobat prop de Lier i va ser portat al museu (hi és exposat des de 1869). En aquell moment l'únic esquelet de mamut exposat al públic es trobava a Sant Petersburg (Rússia). El 1878, en una mina de carbó a Bernissart es va produir el descobriment més gran fins a la data de fòssils d'Iguanodon al qual almenys 38 exemplars van ser desenterrats, dels quals 30 són exposats al museu des de 1882.
Des de 2007, una completa, ampliada i renovada sala de dinosaures de 4.580 m², és la major sala d'exposició de dinosaures del món.

## Enllaços externs

* Reial Institut Belga de Ciències Naturals - Lloc web oficial
# Joan VIII Xifilí

Joan VIII Xifilí (grec antic: Ἰωάννης ὁ Ξιφιλῖνος; llatí: Joannes Xiphilinus) va ser patriarca de Constantinoble entre els anys 1064 i 1075. Procedia d'una noble família de Trebisonda.
Era conegut per la seva dedicació a la política on va ocupar alts càrrecs i per la seva saviesa. Va retirar-se del món i va passar deu anys en un monestir de Bitínia. El van cridar perquè ocupés el lloc del patriarca Constantí Licudes quan aquest va morir. El van ordenar sacerdot i al cap d'una setmana, bisbe. Com a patriarca va ordenar la reparació de les icones de totes les esglésies, i repartia pa i blat entre els pobres. L'Església Ortodoxa el va declarar sant i el venera el dia 30 d'agost.
Va publicar alguns escrits jurídics de caràcter eclesiàstic que va imprimir Leunclavius a l'obra Jus Graeco-Romanum, i un discurs sobre l'adoració de la Creu. Alguns altres discursos van ser publicats a Moscou el 1775 sota el títol Xiphilini, Joannis, et Basilii Magni aliquot Orationes.

## Referències

* ↑ «Ὁ Ἅγιος Ἰωάννης Πατριάρχης Κωνσταντινουπόλεως» (en grec). ΜΕΓΑΣ ΣΥΝΑΞΑΡΙΣΤΗΣ. [Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ 1.Xiphilinus, Joannes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1308