OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Heartattack and Vine

Heartattack and Vine va ser l'últim àlbum de Tom Waits amb el segell Asylum, llançat el setembre de 1980.
Jersey Girl va ser escrit per Tom Waits per a la seva esposa. Les adaptacions fetes per Jon Bon Jovi i Bruce Springsteen són famoses. El tema Mr. Siegal fa referència al gàngster Bugsy Siegel. On the nickel, va ser gravada per la pel·lícula de Ralph Waite del mateix nom. Heartattack and Vine va ser versionada per Screamin' Jay Hawkins i després va aparèixer en un espot publicitari de Levi's.

## Títols

* Heartattack and vine - 4:50
* In shades - 4:25
* Saving all my love for you - 3:41
* Downtown - 4:45
* Jersey Girl - 5:11
* 'Til the money runs out - 4:25
* On the nickel - 6:19
* Mr. Siegal - 5:14
* Ruby's arms - 5:34

## Músics

* Bob Alcívar - arranjaments de corda i director d'orquestra
* Ronnie Barron - orgue Hammond, piano
* Roland Bautista - guitarra elèctrica, guitarra de 12 cordes
* Greg Cohen - baix
* Victor Feldman - percussió Chimes Glockenspiel
* Hughart Jim - baix
* Plas Johnson - saxos tenor i baríton
* Michael Lang - piano
* Larry Taylor - baix
* "Big John" Thomassie - bateria
* Tom Waits - veu, guitarra, piano
* Jerry Yester - Arranjaments i director d'orquestra
# Ignacio García López

Ignacio García López (Madrid, 5 de setembre de 1924), és un polític espanyol procedent del Frente de Juventudes i vinculat a Adolfo Suárez.

## Carrera política

Llicenciat en ciències polítiques, durant la dictadura de Franco va ser en diferents moments governador civil de Pontevedra, Astúries i Biscaia. També va ser procurador en Corts des de 1964.
Al desembre de 1975, quan Adolfo Suárez era ministre secretari general del Moviment, ocupà el càrrec de vicesecretari general.
Des del 7 de juliol de 1976 Suárez passà a ocupar la Presidència del Govern d'Espanya i Ignacio García esdevingué l'últim ministre secretari general del Moviment (1976-1977). L'abril de 1977 la Secretaria General del Moviment va ser suprimida i Ignacio García López va continuar al Govern com a ministre secretari general del Govern. El 15 de juliol de 1977 passà a ser senador per designació reial.
El 1979 era coordinador del partit UCD a Madrid.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Ignacio García López a El País
* ↑ Fitxa del Senat

## Enllaços externs

* Ignacio García López a El País
# Hujra

La Hujra (en àrab Ḥujra, literalment "habitació", "apartament") és la cambra d'Àïxa on Mahoma, Abu-Bakr i Úmar foren enterrats.
És un dels llocs sagrats de l'islam. De hujra deriva hujrariyya, nom donat als esclaus a Egipte quan eren allotjats a unes casernes properes a la residència dels sobirans, i que sota els fatimites van formar un cos militar.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ḥujra".
# Huizhou

Huizhou (惠州; pinyin: Hùizhōu) és una ciutat a nivell de prefectura del centre de la província de Guangdong a la República Popular de la Xina. Huizhou limita a l'oest amb la capital de província Guangzhou, amb Shaoguan al nord, amb Heyuan al nord-est, amb Shanwei a l'est, amb Shenzhen i Dongguan al sud-oest, i al sud amb el mar de la Xina Meridional.
La seva població el 2020 era 6.042.852 habitants. A Huizhou es parlen principalment dues llengües: la llengua local, anomenada huizhouhua (惠州话/惠州話), i el hakka (客家话/客家話).

## Personatges il·lustres

* Dai Zhen (1724-1777) filòsof, filòleg, historiador i matemàtic xinès.
# Irene González López

Irene González López (Esplugues de Llobregat, 23 de juliol de 1996) és una waterpolista catalana que juga com a atacant en el Club Natació Sabadell de la Divisió d'Honor femenina i en la selecció espanyola.
Va començar a jugar al waterpolo en el CN Sant Feliu per després passar al CN Rubí, fins que va donar el salt a la lliga universitària dels Estats Units on va brillar a la Universitat de Hawái on es va convertir en la màxima golejadora de l'equip en la lliga universitària nord-americana i millor jugadora de la Conferència Oest (‘Big West Player’) en les temporades 2017-18 i 2018-19. L'any 2019 va fitxar pel CN Mataró i en la temporada següent pel CN Sabadell. El 2020 va ser anomenada MVP de la Supercopa d'Espanya.
Va debutar com a internacional absoluta l'any 2016 guanyant la medalla de plata en la Superfinal de la Lliga Mundial disputada en Shanghái. Va guanyar la medalla d'or en l'Europeu de Budapest 2020 i la de plata en el Mundial de Gwangju 2019.

## Palmarès
### Clubs

* 2 Lligues espanyoles de waterpolo femenina: 2019-20, 2020-21.
* 1 Copa espanyola de waterpolo femenina: 2021
* 1 Supercopa espanyola de waterpolo femenina: 2019-20, 2020-21, 2021-22

### Selecció espanyola absoluta

* 1 medalla d'argent als Jocs Olímpics de Tòquio 2020
* 1 medalla d'argent a la Lliga Mundial de waterpolo FINA 2016
* 1 medalla d'argent al Campionat Mundial de Gwangju 2019
* 1 medalla d'or al Campionat Europeu de Budapest: 2020

### Selecció espanyola júnior

* Medalla de plata en el Campionat Mundial Júnior celebrat en Volos (2013)
* Medalla de plata en el Campionat Mundial Júnior celebrat en Volos (2015)

## Referències

* ↑ «Irene González, el amuleto 'hawaiano' del Sabadell». El Periódico, 24-10-2020.
* ↑ «Irene González, otro potente fichaje para el Mataró». Mundo Deportivo, 25-05-2019.
* ↑ «El Club Natació Sabadell se refuerza con Irene González». Mundo Deportivo, 15-10-2020.
* ↑ «Irene González, MVP de la Supercopa». Mundo Deportivo, 11-10-2020.
* ↑ «España se estrena con victoria en la Superfinal de la Liga Mundial». El Periódico, 07-06-2016.
* ↑ «Plata agridulce de España en la Liga Mundial». Marca, 12-06-2016.
* ↑ «Estados Unidos detiene el ímpetu de España y gana la final femenina». Marca, 26-07-2019.
* ↑ «España, campeona de Europa a la Guerrera». Marca, 25-01-2020.
* ↑ «El Barceloneta y el Mataró serán los campeones de Liga». Marca, 30-04-2020.
* 1 2 «El Sabadell le arrebata el título de la Liga femenina al Mataró». Marca, 17-05-2021.
* ↑ «El Sabadell gana su quinta Copa de la Reina seguida derrotando en la final al Mataró». Marca, 11-04-2021.
* ↑ «El Mataró le arrebata la Supercopa de España femenina al Sabadell». Marca, 28-09-2019.
# Pomeró

En física teòrica de partícules, el pomeró és la partícula més baixa (en espin i massa) del conjunt de trajectòries de Regge, una família de partícules amb espín creixent, postulades el 1961 pel físic italià Tulio Regge per a explicar l'evolució en funció de l'energia de les seccions eficaces diffractives i elàstiques entre hadrons. El seu nom prové del físic soviètic Isaak Pomeranchuk.
En el llenguatge de la teoria moderna de la interacció forta (QCD), el pomeró correspon a un estat escalar singlet de color de 2-gluons, càrrega elèctrica zero i paritat nul·la, és a dir a una partícula amb els nombres quàntics del buit. A l'inici de l'estudi de la teoria de cordes, el pomeró corresponia al que avui s'anomena com 'corda tancada' mentre que el reggeó correspondria a una corda oberta.

## Odderó

L'odderó és l'hipotètic company del pomeró amb paritat senar.

## Referències

* ↑ «Pomeron Physics and QCD» (en anglès). Ringberg Workshop on HERA Physics, 2003. [Consulta: nov. 2015].

## Enllaços externs

* Pomerons A Fermilab (anglès)
# Pont de Calatrava

«Pont de Calatrava» té aquests significats:
* Pont de Bac de Roda, a Barcelona
* Pont de l'Exposició, a València
# Pont de Cal Serni

El Pont de Cal Serni o pont de la riera de Sant Joan és un pont del terme municipal de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès, de la Catalunya Central.
Està situat a l'extrem de ponent del poble, a migdia de Poble Avall; permet que la carretera B-124 superi la riera de Sant Joan, que en aquest indret té força amplada.
Deu el seu nom a la casa al costat de la qual es troba, Cal Serni.
És pràcticament igual que el pont del Collet, situat a l'altre extrem del poble sobre la mateixa carretera i construït al mateix temps (1903) pel mateix enginyer, amb la diferència que el pont de Cal Serni té quatre arcs i el del Collet en té cinc.

## Referències

* 1 2 3 Lacuesta, Raquel. Ponts de la província de Barcelona : comunicacions i paisatge. Barcelona: Diputació de Barcelona, 2008. ISBN 978-84-9803-303-8.
* ↑ El Pont de Cal Serni en els ortofotomapes de l'IGN

### Bibliografia

* Erill i Pinyot, Gustau; Gual i Purtí (Fotografies), Jordi; Manent i Oristrell (Cartografia), Llibert. Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Monistrol de Calders - Moià: Ajuntament de Monistrol de Calders - Gràfiques Ister, 2006 (Pedra i aigua, 1). ISBN DL. B-54.339/2006.
* Perarnau i Llorens, Jaume; Piñero i Subirana, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993.
# Pont de Calatrava (Ripoll)

El Pont de Calatrava és un pont de Ripoll protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El pont, que serveix únicament pel pas de vianants, està construït en acer. El desnivell que ha de salvar el pont entre una i altra banda del riu és de 5 m i per solucionar-ho hi ha una escala de formigó armat. El paviment del pont és de fusta i té una amplada de 2'44 m. El pont el forma a més d'un arc de pla inclinat; les baranes són de xapa i acer. El pont s'il·lumina amb llums a nivell de terra.

## Referències

* ↑ «Pont de Calatrava». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Pipistrellus hesperidus

Pipistrellus hesperidus és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Burundi, el Camerun, Cap Verd, Congo, Guinea Equatorial (Bioko), Eritrea, Etiòpia, Kenya, Libèria, Madagascar, Malawi, Moçambic, Nigèria, Ruanda, Sud-àfrica, Tanzània, Uganda, Zàmbia i Zimbàbue. El seu hàbitat a Zimbabwe són les rodalies dels rierols i rius, i la seva distribució al sud d'Àfrica oriental suggereix que prefereixen àrees ben irrigades. No hi ha amenaces significatives per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Mickleburgh, S.; Hutson, A.M.; Racey, P.A. Pipistrellus hesperidus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el .
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Camí de l'Aleixar

El Camí de l'Aleixar unia la ciutat de Reus amb la població de l'Aleixar. Aquest nom s'aplicava a l'actual carrer de Prat de la Riba que s'inicia al final del carrer de Llovera, a la plaça del Pintor Fortuny fins al Passeig de Sunyer, el travessava i anava a desembocar a la carretera d'Alcolea, antiga carretera de Falset. Durant el franquisme se l'havia retolat "Calvo Sotelo". Actualment, aquest nom el porta el tram que va des del Passeig de Sunyer fins a la carretera d'Alcolea.
La carretera d'Alcolea es va construir seguint l'antic camí en trams importants, i en part circula paral·lela al seu antic traçat i el travessa en diversos punts. Algun bocí ha estat ocupat per cultius i per la zona urbana, però en queden alguns trams utilitzables, sobretot a la vora del Mas de les Ànimes, quan circula paral·lel al Barranc del Roquís o del Mas del Coll.
A la partida de Monterols, als Cinc Camins, surt el camí del Mig, que en diversos trams també se'n diu Camí de l'Aleixar, ja que és el camí més directe per anar a aquesta població.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 48. ISBN 8486387655.
# Portada/article juny 6
## El matrimoni Arnolfini

El matrimoni Arnolfini és un quadre del pintor flamenc Jan van Eyck datat el 1434. Representa el ric mercader Giovanni Arnolfini i la seva esposa Jeanne Cenami, establerts a la ciutat de Bruges (actualment a Bèlgica) entre 1420 i 1472, on van prosperar econòmicament. A dia d'avui, els historiadors de l'art discuteixen quina és la imatge que presenta el quadre; la tesi dominant durant molt de temps, introduïda per Erwin Panofsky en un assaig de 1934, sosté que la imatge correspon al casament de tots dos personatges; tanmateix, s'han proposat moltes altres interpretacions, i el consens actual és que la teoria de Panofsky és difícilment sostenible.
En qualsevol cas, la pintura és considerada com una de les obres més notables de van Eyck. La parella apareix dreta, a la seva cambra; l'espòs beneeix la seva dona, que li ofereix la seva mà dreta, mentre recolza l'esquerra en el seu ventre. El posat dels personatges resulta teatral i cerimoniós, pràcticament hieràtic; alguns especialistes veuen en aquestes actituds flegmàtiques una certa comicitat.
# Humina

La humina és una de les fraccions components de l'humus junt a l'àcid húmic i l'àcid fúlvic. Tots aquests tres grups de substàncies es formen durant la putrefacció de la matèria vegetal (humificació). Tanmateix la humina, al contrari que els altres dos grups, no és ben soluble en solucions alcalines diluïdes cosa que es pot fer servir per separar-la de l'àcid húmic i fúlvic.

## Bibliografia

* Singer, Michael J., and Donald N. Munns. Soils An Introduction (6th Edition). Upper Saddle River: Prentice Hall, 2005. ISBN 9780131190191
# Humilitat de Faenza

Humilitat de Faenza, anomenada Rosanese Negusanti (Faenza, província de Ravenna, ca. 1226 - Florència, 22 de maig de 1310) fou una religiosa italiana, considerada com a fundadora de l'orde de les Monges Vallombrosines. És venerada com a santa per l'Església Catòlica.

## Biografia

Nascuda en la noble família Negusanti, fou batejada amb el nom de Rosanese (l'actual Rosanna). Als quinze anys es casà amb Ugolotto de' Caccianemici, a qui donà dos fills, que moriren infant. En 1250 els dos esposos acordaren de fer-se religiosos i separar-se per anar cadascú a un monestir. Rosanese prengué el nom d'Umiltà ("humilitat") i ingressà al monestir de Santa Perpetua de Faenza i després al de clarisses de l'illa de San Martino.
En 1254 es retirà a fer vida eremítica a una ermita prop de l'abadia de Sant'Apollinare, de l'Orde de Vallombrosa. Altres dones en seguiren l'exemple i formaren una comunitat que, sota la direcció espiritual d'Humilitat i seguint el consell del bisbe, van constituir el monestir de Santa Maria Novella della Malta en 1266, prop de Faenza. La comunitat va adoptar unes constitucions inspirades en les del monestir vallombrosí. Tot i que hi havia hagut alguna experiència anterior de comunitat femenina seguint aquestes constitucions, se sol considerar Humilitat de Faenza com a fundadora de la branca femenina de l'orde, les Monges Vallombrosines.
En 1282, a Florència, Humilitat va fundar el monestir de San Giovanni Evangelista, desaparegut, on morí el 1310.
Escrigué Sermones, obra espiritual inspirada per visions i raptes místics que ella mateixa explica a l'obra, i que la fan precursora de l'obra de Caterina de Siena.

## Veneració

Les seves relíquies foren trobades intactes a l'any de la seva mort, en 1311, i foren revestides i col·locades a l'església del monestir florentí. Quan fou destruït en 1529, les restes passaren a Santa Caterina, Sant'Antonio, i, en 1534 a l'església de San Salvi. Avui es troben a la de Spirito Santo de Varlungo, prop de la ciutat.
Venerada popularment des de la seva mort, el culte en fou aprovat per Climent XI el 27 de gener del 1720; el 1942 fou declarada santa patrona de Faenza.
* Les monges al refetor
* Miracle del gel (Berlín)
* Guariment d'una monja (Berlín)
* Humilitat porta totxos per construir el monestir

## Enllaços externs

* (noruec) La biografia sul sito www.katolsk.no
# Lancia Ardea

El Lancia Ardea és un automòbil de turisme fabricat per la marca italiana Lancia entre els anys 1939 i 1953.

## Característiques

El Ardea és una versió petita i econòmica del més opulent Lancia Aprilia, convertint-se en el model més longeu de Lancia. Comptava amb una caixa de canvis de 4 velocitats fins a la tercera sèrie (1948) quan es va introduir la versió de 5, sent el primer automòbil de producció en sèrie amb 5 marxes. Tenia a més amb una suspensió anterior independent, sistema elèctric de 12 volts i d'un xoc de Houdaille. L'Ardea es va presentar amb un motor de 4 cilindres en V estreta de 903 cc, capaç d'erogar 28 hp a 4600 rpm. Gràcies al seu lleuger pes (750 kg) i el seu baix consum (7 litres cada 100 km a 75 km/h) el Ardea va ser àmpliament utilitzat en el transport públic com Taxi, per a això Lancia va proporcionar un xassís lleugerament més llarg (tipus 450) que millorava l'habitabilitat interior pel que fa a la seden comuna (tipus 250). Fins al final de la seva comercialització es van arribar a fabricar 31.961 exemplars del Ardea.

## Sèries

* 1a sèrie, produïda entre 1939 i 1941, 2.992 unitats venudes.
* 2a sèrie, produïda entre 1941 i 1948, 4.438 unitats venudes. Introducció de sistema elèctric de 12 volts.
* 3a sèrie, produïda entre 1948 i 1949, 3.600 unitats venudes. Transmissió de 5 velocitats introduïda.
* 4a sèrie, produïda entre 1949 i 1953, 11.700 unitats venudes. Cap de cilindres del motor noves, ús d'alumini, elevat radi de compressió en el motor, potència elevada fins als 30 hp.

## Galeria

* Lancia Ardea Cabriolet.
* Lancia Ardea sèrie 4.

## Referències

* ↑ «Innovation by Lancia, Performance by Abarth». classicaldrives.com. Arxivat de l'original el 2010-11-22.
* ↑ «Lancia». www.carsfromitaly.net.
# Malcandre

Malcandre (grec antic: Μάλκανδρος) va ser un rei mític de la ciutat de Biblos i marit de la reina Astarte, segons Plutarc.
Quan Osiris cercava el cos de la deessa Isis, ella va esdevenir voluntàriament dida de la reina de Biblos, Astarté, també anomenada Saosis o Nemanús. És possible que aquesta reina sigui la mateixa reina de Biblos que va nodrir Èpaf, el fill d'Io, quan eren encalçats pels curets.

## Referències

* ↑ Plutarc, Escrits d'ètica pràctica: Isis i Osiris, 15.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 338. ISBN 9788496061972.
* ↑ Frazer, J. G. (traducció). Apollodorus: Library. II 1.3. Harvard University Press, 1921.
# Revolutionary Love

Revolutionary Love és el vintè àlbum d’estudi en solitari (vint-i-dosè sumant les col·laboracions amb Utah Phillips) de la cantant i compositora Ani DiFranco, publicat al gener de 2021.
Enregistrat al llarg del 2020 a Durham (Carolina del Nord) amb l’ajuda del seu amic Brad Cook, productor i multi-instrumentista conegut per la seva feina amb artistes com Bon Iver o Waxahatchee.
Tchad Blake torna a fer-se càrrec de la mescla de so després de Binary (2017).

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Ani DiFranco.

### Edició en vinil
## Personal

* Ani DiFranco – veu, guitarra
* Todd Sickafoose – baix, teclat, efectes de so
* Terence Higgins – bateria, percussió, triangle, crazy stick
* Yan Westerlund – bateria, sacsejador
* Phil Cook – orgue, piano Wurlitzer, piano
* Brevan Hampden – conga, bongo, triangle, sacsejador, percussió
* Matt Douglas – saxòfon, clarinet baix, flauta
* Brad Cook – baix a «Contagious» i «Confluence»
* Roosevelt Collier – pedal steel guitar a «Revolutionary Love», «Bad Dream» i «Shrinking Violet»
* Delgani String Quartet
** Jannie Wei – violí
** Wyatt True – violí
** Kimberlee Uwate – viola
** Eric Alterman – violoncel

### Producció

* Producció – Ani DiFranco
* Enregistrament – Chris Boerner
* Assistent d’enregistrament (Delgani String Quartet) – Billy Barnett
* Mescla – Tchad Blake
* Masterització – Brent Lambert
* Arranjament de quartet de corda – Todd Sickafoose
* Disseny – Carrie Smith
* Fotografia – Susan Alzner

## Referències

* ↑ «Ani DiFranco - Revolutionary Love (Album) – Righteous Babe Records» (en anglès). [Consulta: 13 febrer 2022].
# Seda d'aranya

La seda d'aranya és una fibra proteica filada naturalment per aranyes. Les aranyes l'empren per desenvolupar xarxes de caça o teranyines, nius, proteccions per als seus ous o fins i tot per transportar per l'aire a manera de parapent.
Gràcies a aquesta forma de transport, alguns mariners han informat de la presència d'aranyes als seus vaixells després d'haver salpat, fins i tot a distàncies de 1600 km mar endins. També s'han trobat en globus atmosfèrics en les tasques d'anàlisi de l'atmosfera a alçades una mica inferiors a 5000 m.5
En algunes espècies també s'ha observat que en ocasions especials la seda d'aranya pot utilitzar com a suport alimentari per a la pròpia especie.
Actualment hi ha un gran interès en determinar la relació que hi ha entre la composició i l'estructura química de la seda d'aranya per tal de desenvolupar materials que posseeixin propietats mecàniques similars, així com a aconseguir un mètode aplicable industrialment per produir seda amb fins com ara l'enginyeria de teixits.

## Referències

* 1 2 Foelix, R. F.. Biology of Spiders. Oxford; New York: Oxford University Press, 1996, p. 330. ISBN 978-0-19-509594-4.
* ↑ Hillyard, P.. The Private Life of Spiders. Londres: New Holland, 2007, p. 160. ISBN 978-1-84537-690-1.
* ↑ Nentwig, Wolfgang; Heimer, Stefan. «Ecological Aspects of Spider Webs». A: Ecophysiology of Spiders, 1987, p. 211–225. DOI 10.1007/978-3-642-71552-5_15. ISBN 978-3-642-71554-9.
* ↑ Flying spiders over Texas! Coast to Coast. Chad B., Texas State University Undergrad Arxivat 26 November 2011 a Wayback Machine. Describes the mechanical kiting of Spider "ballooning".
* ↑ Holm, Erik, Dippenaar-Schoeman, Ansie; Goggo Guide; LAPA publishers (URL: WWW.LAPA.co.za). 2010
* ↑ Miyashita, Tadashi; Maezono, Yasunori; Shimazaki, Aya «Silk feeding as an alternative foraging tactic in a kleptoparasitic spider under seasonally changing environments». Journal of Zoology, vol. 262, 3, 2004, pàg. 225–29. DOI: 10.1017/S0952836903004540. Arxivat 2023-11-01 a Wayback Machine.
* ↑ Work, Robert W.; Emerson, Paul D. «An Apparatus and Technique for the Forcible Silking of Spiders». Journal of Arachnology, vol. 10, 1, 1982, pàg. 1–10. JSTOR: 3705113.
* ↑ Scott, Catherine E.; Anderson, Alissa G.; Andrade, Maydianne C. B. «A review of the mechanisms and functional roles of male silk use in spider courtship and mating». The Journal of Arachnology, vol. 46, 2, 01-08-2018, pàg. 173–206. DOI: 10.1636/JoA-S-17-093.1. ISSN: 0161-8202.