OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell d'Ambra

Ambra és un castell situat al sud de la vila valenciana de Pego (la Marina Alta), a 264 m d'altitud, sobre un tossal format pels contraforts septentrionals de la serra de Migdia. També és conegut com el castell de Pego.
El castell es construí a primeries del segle xiii, segurament pels musulmans davant de la imminent conquesta cristiana. Quan esta es va produir, probablement per Pere Eiximen d'En Carròs en 1244, el castell no va tindre cap paper important. En canvi, sí que fon rellevant en les revoltes mudèjars protagonitzades pel cabdill Al-Azraq.
Va acabar de perdre per complet la seua importància quan es creà la nova vila de Pego (a partir del 1280), assentada sobre l'antiga alqueria d'Uxola.
Va ser declarat Bé d'interès cultural l'any 1985 amb número d'anotació al ministeri R-I-51-0011110 i codi 03.30.102-027.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt de gran extensió, que ocupa el cim i part del vessant sud, amb un doble recinte emmurallat, dissenyat per albergar la població en cas de perill.
El primer recinte conté una barbacana o mur avançat de trams rectes de planta quadrada, que reforcen el recinte emmurallat interior, fet de tàpia i maçoneria. L'accés al recinte superior es troba en el vessant orientat a llevant i constava de tres portes successives.
A l'interior del recinte, hi ha un aljub rectangular, també construït amb la tècnica de la tàpia.
El castell es troba en un relatiu bon estat, si tenim en compte la tasca d'abancalament per a cultius, l'erosió, i el seu abandó ja des d'antic. Tenia unes antenes i uns parallamps al seu voltant, han estat desmantellats l'any 2017.

## Enllaços externs

* Informació sobre el castell a la web de l'Ajuntament.
* Pica andalusina trobada al castell, MARQ.

## Referències

* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ Consulta a la base de datos de bienes inmuebles Ministeri d'Educació, Cultura i Esport, consulta 7/04/2017
* ↑ Fitxa Conselleria Educació, Investigació, Cultura i Esport Consulta 07-04-2017
* ↑ «El castillo de Ambra de Pego, del siglo XIII, se libera de antenas» (en castellà). Levante, 06-04-2017. [Consulta: 7 abril 2017].
# Miyake

Miyake (三宅村, Miyake-mura) és un poble i municipi de Tòquio, a la regió de Kanto, Japó i pertanyent a la subprefectura de Miyake. Miyake és un petit poble dedicat a la pesca i al turisme estacional.

## Geografia

El terme municipal del poble de Miyake ocupa tota l'illa homònima, a les illes Izu, a la mar de les Filipines, així com les properes i inhabitades illes d'Ōnohara, 180 quilòmetres al sud del centre de Tòquio (Shinjuku).

## Història

Encara avui és desconegut quan s'assentaren a l'illa els primers humans, però si que se sap que l'illa es trobava habitada des de principis del període Nara i ha estat nombrosament esmentada durant la història per les seues erupcions volcàniques. Durant el període Tokugawa, l'illa igual que la resta de l'arxipèlag de les Izu va ser utilitzada com a presó. Amb la restauració Meiji, l'illa passa a dependre de l'antiga prefectura de Tòquio l'any 1878; establint aquesta cinc pobles: Izu, Kamitsuki, Igaya, Ako i Tsubota, sota la jurisdicció de la subprefectura d'Ōshima des de l'1 d'octubre de 1923. L'1 d'abril de 1943, l'illa s'escindeix d'Ōshima i es funda la nova subprefectura de Miyake. El 31 d'agost de 1945, durant l'ocupació de Tòquio per les forces nord-americanes, un destacament militar de l'illa va disparar tres trets a un avió de transport nord-americà, sense que hi haguera cap incident. Aquest acte es considera l'última acció armada de la Segona Guerra Mundial. L'1 d'octubre de 1946, tres pobles de l'illa: Izu, Kamitsuki i Igaya es fusionen per a crear el nou poble de Miyake. L'1 de febrer de 1956 s'uniren a Miyake els pobles d'Abo i Tsubota. El poble va ser evacuat l'any 2000 degut a una erupció volcànica i els seus habitants no van poder tornar a l'illa fins al 2005.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 4.938 | 5.204 | 5.245 | 6.503 | 6.625 | 4.857 | 4.228 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 3.911 | ND | 2.674 | 2.247 | - | - | - |

## Transport

L'ajuntament del poble gestiona un servei públic d'autobusos i el poble també disposa de diverses companyies de taxis privades per al tranport dins de l'illa.

### Aire

* Aeroport de Miyakejima

### Mar

La companyia Tōkai Kisen presta servei regular a l'illa, connectant-la amb Tòquio i altres illes d'Izu.

### Carretera

Dins de l'illa només hi han carreteres dependents del Govern Metropolità de Tòquio.
* Metropolitana 112 - Metropolitana 213 - Metropolitana 214

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=13381
* ↑ https://www.metro.tokyo.lg.jp/english/about/links/municipalities.html
* ↑ Adelaide Advertiser, Sat September 1, 1945 See http://nla.gov.au/nla.news-page2667581?zoomLevel=3
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Miguel Bernad Remón

Miguel Bernad Remón és un advocat i expolític ultradretà espanyol, actual secretari general de l'organització Manos Limpias.

## Biografia

Lletrat de l'Ajuntament de Madrid, entra en política de la mà de Blas Piñar. Miguel Bernad va ser secretari general del Frente Nacional (Espanya, 1985-1993) de Piñar durant nou mesos, el 1994, per a les eleccions al Parlament Europeu. Després de l'estrepitós fracàs en aquestes eleccions del partit hereu de Fuerza Nueva, es va dissoldre. Bernad va ser assessor del regidor del districte Centre de Madrid. El 1994, Bernad funda un altre partit, Derecha Española, acudint a les eleccions municipals de 1995. Al maig de 1995, Miguel Bernad funda el sindicat Manos Limpias, amb seu al madrileny carrer Quintana, on el 2000 comparteix seu amb un altre sindicat: Fuerza Nacional del Trabajo (FNT). Des de llavors, Manos Limpias està presidida per Francisco Jiménez Luis i el seu secretari general és Miguel Bernad Remón.
El 15 d'abril de 2016 fou detingut per la Unitat de Delinqüència Econòmica i Fiscal de la Policia Nacional (UDEF) per un presumpte delicte d'extorsió, organització criminal, frau contra la hisenda pública, falsedat documental i frau en subvencions. El jutge Santiago Pedraz, de l'Audiència Nacional, investiga si el sindicat Manos Limpias i la Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc) han participat en pràctiques d'extorsió al presentar falses demandes contra persones, empreses i institucions i després cobrar diners per retirar les accions jurídiques.

## Referències

* ↑ «El líder de Manos Limpias reprocha a Garzón no investigar los muertos en el Gulag o en Paracuellos, en El Plural.com». Arxivat de l'original el 2010-11-22. [Consulta: 29 març 2014].
* ↑ «Manos limpias, un sindicato ultraderechista dirigido por un admirador de Blas Piñar» (en castellà). RTVE, 27-05-2009. Arxivat de l'original el 2011-06-11. [Consulta: 20 octubre 2014].
* ↑ Detrás de Manos Limpias, en El Mundo.es
* ↑ «Detingut el secretari general de Manos Limpias per un presumpte delicte d'extorsió». ara.cat. [Consulta: 15 abril 2016].
# Bengt Hambraeus

Bengt Hambraeus (Estocolm, (Suècia), 29 de gener de 1928 - Glen Roy, Ontario, (en el comtat de Glengarry), prop de Montreal, Quebec, Canadà, 21 de setembre de 2000), fou un organista, compositor i musicòleg suec-canadenc.
Hambreaus estudià orgue amb Alf Linder i musicologia amb Carl-Allan Moberg, en la Universitat d'Uppsala, aconseguint el seu doctorat el 1956 amb una tesi sobre notació musical medieval. De 1957 a 1972 treballà en el departament de música de la Ràdio sueca, i finalment ocupà càrrecs executius i de productor, durant aquest temps es convertí en un emissari d'alt perfil de música nova a Suècia, donant alè a la discussió de noves formes musicals, la renovació de l'orgue, música amb nous conceptes tonals/tècnics i la integració de l'art interpretatiu, l'improvisació, la electrònica en viu i els efectes estereofònics/espacials en l'execució de concerts tradicionals. També fou un prolífic compositor.
El 1972 es convertí en professor de composició en la Universitat McGill de Montreal i va romandre al Canadà fins a la seva mort el 2000. Entre el seus alumnes notables s'hi troben el compositor Peter Allen i el pianista Richard Hunt.
Fou elegit membre de la Reial Acadèmia Sueca de Música el 1967 i va rebre la Medalla Reial sueca Litteris et Artibus el 1986.
Hambraeus escriví música per a una gran quantitat d'instruments, però potser és més conegut per les seves obres per a orgue. Junt amb Mauricio Kagel i György Ligeti fou un dels primers en utilitzar mètodes compositius d'alta modernitat per a compondre música per a orgue.
Limelight Records llençà les seves Constellations and Interferences en LP.

## Obres seleccionades

* 1958 Constel·lacions I
* 1959 constel·lacions II per a sons d'orgue (Lp Cat. No. Philips 838 750 AY)
* 1961-62 Interferenzen (interferències per a el orgue) Lp Cat. No. Philips 838 750 AY
* 1966-67 Tre Pezzi por Organo
* 1969 Nebulosa
* 1974 Ricercare por órgano
* 1981 Livre d'orgue (4 volums)
* 1992 Missa pro organo: in memoriam Olivier Messiaen
* 1999 Riflessioni per organo grande

## Referències

* ↑ https://www.allmusic.com/artist/bengt-hambraeus-mn0001247268

## Enllaços externs

* https://collections.cmccanada.org/final/Portal/Composer-Showcase.aspx?component=AF-Query-Composer&record=2999a9d0-aed6-41b3-aa1c-a156384f2f06/al Canadian Musical Center (anglès)
* https://web.archive.org/web/20070930224342/http://home.wanadoo.nl/eli.ichie/hambraeus.html
# Bengt Holmström

Bengt Holmström (Hèlsinki, 18 d'abril de 1949) és un economista finlandès. Li fou atorgat el Premi del Banc de Suècia de Ciències Econòmiques en memòria d'Alfred Nobel el 2016, juntament amb Oliver Hart, per «les seves contribucions a la teoria de contractes».
Es doctorà el 1978 per la Universitat Stanford i des de 1994 és professor al MIT. La recerca de Holström se centra en el disseny de contractes en situacions en què el comportament d'una de les parts contractuals no pot ser observat per l'altra. En particular, analitza com el pagament en un contracte hauria de dependre de resultats observables que siguin informatius sobre el comportament.

## Publicacions

* Holmström, Bengt, 1972. "En icke-linear lösningsmetod för allokationsproblem". University of Helsinki.
* Holmström, Bengt, 1979. "Moral Hazard and Observability," Bell Journal of Economics, 10(1), pp. 74–91.
* _____, 1982. "Moral Hazard in Teams," Bell Journal of Economics, 13(2), 324–340.
* _____, 1983. "Equilibrium Long-Term Labor Contracts," Quarterly Journal of Economics, 98(Supplement), pp. 23–54.
* _____, 1999. "Managerial Incentive Problems: A Dynamic Perspective," Review of Economic Studies, 66(1), 169–182.
* Holmström, Bengt, and Paul Milgrom, 1991. "Multitask Principal-Agent Analyses: Incentive Contracts, Asset Ownership, and Job Design," Journal of Law, Economics, and Organization, 7, 24–52 Arxivat 2012-04-25 a Wayback Machine..
* _____, 1994. "The Firm as an Incentive System," American Economic Review, 84(4), pp. 972–991.
* Holmström, Bengt, and John Roberts, 1998. "The Boundaries of the Firm Revisited," Journal of Economic Perspectives, 12(4), pp. 73–94
* Holmström, Bengt, and Jean Tirole, 1998. "Private and Public Supply of Liquidity," Journal of Political Economy, 106(1), pp. 1–40.

## Referències

* ↑ «The Prize in Economic Sciences 2016» (en anglès). Nobelprize.org. [Consulta: 10 octubre 2016].
* ↑ The Royal Swedish Academy of Sciences. «Contract Theory». [Consulta: 10 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Web de Bengt Holmström
* Articles de Bengt Holmström (IDEAS)
# Miguel Ángel Nieto Ventura

Miguel Ángel Nieto Ventura (Madrid, 1947 - Barcelona, 16 d'octubre de 1995) va ser un guionista d'historietes que va formar part del mític duet del món del còmic 'Ventura & Nieto' juntament amb el dibuixant de còmics i de dibuixos animats, el seu cosí Enrique Ventura.
Després d'abandonar els estudis de Medicina sense acabar, s'inicià en el món de la publicitat, i el 1971, juntament amb Enrique Ventura, com a dibuixant, va començar a escriure les aventures de Sam y la Morsa, per a la revista Molinete. Un any després, tots dos van crear És que van com locos... per a la revista Trinca (1970-1973), i el 1973 Maremagnum la que és considerada per molts crítics la seva millor obra. També va treballar per moltes altres publicacions. A partir del 1974 tots dos van començar a col·laborar amb El Papus a partir del 1974. També van col·laborar amb el dibuixant Adolfo Usero Abellán (Madrid, 1941). Després de la desaparició del Papus, el 1978 els autors van portar la seva creació a una altra revista d'humor, El Jueves. Dins d'aquesta revista, el 1979 van deesnvolupar la sèrie “Grouñidos en el desierto”, protagonitzada per Julius, una caricatura de l'actor americà Groucho Marx, molt probablement el seu personatge i obra més coneguts. Després de la mort de Nieto el 1995, el seu company i cosí Enrique Ventura va seguir signant els seus treballs com a 'Ventura & Nieto'.

## Referències

* ↑ Salazar y Acha, Eduardo de «Miguel Ángel Nieto Ventura». Reial Acadèmia de la Història [Consulta: 25 març 2024].
* ↑ Cepriá, Félix; López, Félix. «Miguel Ángel Nieto Ventura». Tebeosfera, 2008. [Consulta: 25 març 2024].
# Milan Ohnisko

Milan Ohnisko (Brno, 16 de juliol 1965) és un poeta i editor txec. Després de deixar dos instituts abans de graduar-se en algun d'ells va treballar en moltes professions de caràcter manual. Ell també va tenir la seva pròpia editorial i llibreria. Actualment treballa com a editor independent.
La poesia d'Ohnisko és una mescla de tècnica naïf que utilitza joc de paraules amb un alt contingut d'humor racional, i sentit neodecandent de la tragèdia i quixotisme d'una lluita externa contra comercialisme. Sovint empra i combina l'estil naïf, ironia, humor i l'absurd.

## Obra

* Obejmi démona! (2001)
* Vepřo knedlo zlo aneb Uršulinovi dnové (2003)
* Milancolia (2005)
* Býkárna (+ Ivan Wernisch i Michal Šanda) (2006)
* Love! (2007)

## Referències

* ↑ «Milan Ohnisko (1965)» (en txec). Pamět národa. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ Meander, Nakladatelství. «Milan Ohnisko - Nakladatelství Meander» (en txec). [Consulta: 29 desembre 2023].
# Blackburn (Missouri)

Blackburn és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 284 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Blackburn tenia 284 habitants, 106 habitatges, i 76 famílies. La densitat de població era de 353,7 habitants per km².
Dels 106 habitatges en un 34% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,3% hi vivien parelles casades, en un 4,7% dones solteres, i en un 28,3% no eren unitats familiars. En el 24,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.313 $ i la renda mediana per família de 43.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.333 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 14.603 $. Entorn del 10,6% de les famílies i l'11,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Blackburn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Blackburn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Molí Curtius

El Molí Curtius és un antic molí a aigua del segle xvi que es troba a un rec artificial del Vesdre a Vaux-sous-Chèvremont, un nucli del municipi de Bèlgica de Chaudfontaine. El cos del molí, avui transformat en casa residencial, és en estil renaixement del Mosa.

## Història

L'any 1549, el senyor de La Rochette, Warnier de Gulpen concedeix a dos empresaris, Raskin Germeau i Thomas Gilman el dret d'excavar un rec al Vesdre a Vaux-sous-Chèvremont a prop de Chaudfontaine. Hom hi construeix un martell hidràulic el 1564. Uns anys més tard, el rec s'ha abandonat i es troba en un estat de ruïna quan l'empresari liegès Joan Curtius el compra el 19 d'agost de 1595.
Curtius, el comissari general de les municions del rei Felip II de Castella va crear un molí de pólvora a Vaux-sous-Chèvremont. Va fortificar les instal·lacions amb muralles i fossats, el que explica el nom del carrer "rue de la casmaterie". També va construir una casa. Va eixamplar l'illa format pel rec i el Vesdre en desviar el riu. El 1605 va adquirir tot el terreny de l'illa artificial.
Avui, el rec s'ha assecat i les fortificacions han desaparegut.
# Miltochrista miniata

Miltochrista miniata és una papallona nocturna de la subfamília Arctiinae i la família Erebidae.

## Distribució

Es troba a les parts temperades de la Zona Paleàrtica, Europa, Àsia Menor, Caucas, nord del Kazakhstan, sud de Sibèria, Amur, Primórie, Sakhalín, sud de les illes Kurils, Heilongjiang, Liaoning, Hebei, Mongòlia Interior, Shanxi, Sichuan, Corea i Japó, però pot ser reemplaçada per Miltochrista rosaria a l'est del Paleàrtic.

## Descripció

L'envergadura alar fa 23-27 mm. És de color carn, amb una àrea de color rosa vermell als marges exteriors de les ales anteriors; té una línia dentada negra i taques negres.

## Biologia

Vola de juny a setembre, depenent de la ubicació. Sovint es veu sola en boscos de fulla ampla i mixtos, en erms, en marges de carreteres, sobre umbel·líferes o escabioses.
Els ous són ovalats de color groc.
La larva és de color gris, amb el cap negrós, amb pèls llargs i densos, hivernant fins al juny sobre líquens a les parets i tanques.
Les erugues s'alimenten de líquens.
La pupa és de color negre marró, amb l'abdomen amb incisions grogues, en un capoll densament barrejats amb pèls.

## Galeria

* Miltochrista miniata
* Miltochrista miniata

## Referències

* ↑ Seitz, A. Ed. Die Großschmetterlinge der Erde, Verlag Alfred Kernen, Stuttgart Band 2: Abt. 1, Die Großschmetterlinge des palaearktischen Faunengebietes, Die palaearktischen Spinner und Schwärmer, 1912- 1913

## Enllaços externs

* Lepiforumː Miltochrista miniata
* Funetː Miltochrista miniata
* UKmothsː Miltochrista miniata
* Biodiversidad Virtualː Miltochrista miniata (castellà)
# Ministeri d'Estat de Grècia

El Ministeri d'Estat (en grec:Υπουργός Επικρατείας) és un departament governamental de Grècia. El ministeri va ser creat el 10 de març de 2004, de l'antic Ministeri de Premsa i Mitjans de Comunicació.

## Història

El ministeri té els seus orígens al Departament de Premsa i Turisme format el 29 d'agost de 1936. Fins a 1974, el Departament va funcionar en diverses formes d'organització, com a Direcció General de Premsa i Informació, Departament de Premsa i Informació, Ministeri de Premsa i Informació, ja sigui com un departament independent, o sota l'Oficina del Primer Ministre, de vegades com a part de la presidència del govern, i d'altres vegades sota el Ministeri de Relacions Exteriors.
De 1974 a 1994, va funcionar com la Secretaria General de Premsa i Informació, dependent del Ministeri de la Presidència. El 1994, en virtut del Decret Presidencial 181, es consolida com el Ministeri de Premsa i Mitjans de Comunicació.
L'any 2004, el Ministeri de Premsa i Mitjans de Comunicació es va dissoldre i dues Secretaries Generals en el marc del Primer Ministre es van establir: La Secretaria General de Comunicació i la Secretaria General de la Informació, que incorpora les funcions del ministeri desaparegut.
El 26 de maig de 2004, el primer ministre va posar les dues secretaries sota l'ègida del Ministeri d'Estat.

## Llista de Ministres d'Estat

| Nom | Entrada | Sortida | Partit |
| Theodoros Roussopoulos | 10 de març de 2004 | 24 d'octubre de 2008 | Nova Democràcia |
| Prokopis Pavlopoulos | 24 d'octubre de 2008 | 6 d'octubre de 2009 | Nova Democràcia |
| Haris Pamboukis | 7 d'octubre de 2009 | 17 de juny de 2011 | Moviment Socialista Panhel·lènic |
| Elias Mossialos | 17 de juny de 2011 | 11 de novembre de 2011 | Moviment Socialista Panhel·lènic |
| Georgios Stavropoulos | 11 de novembre de 2011 | 17 de maig de 2012 | Independent |
| Pantelis Kapsis | 2 de desembre de 2011 | 17 de maig de 2012 | Independent |
| Antonios Argyros | 17 de maig de 2012 | 21 de juny de 2012 | Independent |
| Dimitris Stamatis | 21 de juny de 2012 | Titular | Nova Democràcia |

## Referències

* ↑ «Department History: Foundation and Legal Framework» (en anglès). Secretariat General of Information Communication. Arxivat de l'original el 2014-09-11. [Consulta: 20 gener 2014].

## Vegeu també

* Govern de Grècia

## Enllaços externs

* Ministeri d'Estat de Grècia - Lloc web oficial
# Ministeri d'Igualtat d'Espanya

El Ministeri d'Igualtat d'Espanya és un dels departaments ministerials en els quals es divideix el govern d'Espanya.
Va ser creat per José Luis Rodríguez Zapatero en la formació de la IX legislatura l'abril de 2008, amb la finalitat d'impulsar polítiques socials reconegudes en la Llei de la Igualtat i en la Llei Integral contra la Violencia sobre la Dona, aíxí com en programes socials del Consell de la Joventut i de l'Institut de la Dona. Aquestes competències foren derivades de les que tenia el Ministeri de Treball i Assumptes Socials en la VIII legislatura.
La ministra titular del ministeri fou Bibiana Aído Almagro. El 20 d'octubre de 2010, en una remodelació del Govern, el Ministeri fou suprimit i la seva estructura s'integrà al Ministeri de Sanitat, Política Social i Igualtat d'Espanya conformant la nova Secretaria d'Estat d'Igualtat.
El gener de 2020, Pedro Sánchez va tornar a posar en funcionament aquest ministeri, amb Irene Montero de Podemos al capdavant, d'aquest ministeri també en depèn la Secretaria d'Estat d'Igualtat.
El 21 de novembre de 2023 va prendre possessió del càrrec Ana Redondo García.

## Llista de ministres d'Igualtat

| Legislatura | Inici | Finalització | Nom | Partit polític |
| IX (2008-2012) | 14 d'abril de 2008 | 20 d'octubre de 2010 | Bibiana Aído Almagro | PSOE |
| Integració en el Ministeri de Sanitat, Política Social i Igualtat ||||||
| XIV (2019-2023) | 13 de gener de 2020 | 21 de novembre de 2023 | Irene Montero Gil | Podemos |
| XV (2023-actualitat) | 21 de novembre de 2023 | Actualitat | Ana Redondo García | PSOE |

## Referències

* ↑ Boletín Oficial del Estado. 21 d'octubre de 2010

## Vegeu també

* Política d'Espanya
* Consell de Ministres d'Espanya

## Enllaços externs

* (castellà) Pàgina web del Ministeri d'Igualtat d'Espanya
# Mina de l'Arquebisbe

La Mina de l'Arquebisbe és una obra hidràulica de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

D'aquest aqüeducte, que ja no duu aigua, encara hi queden trenta-un arcs de maons i pedra, encara que n'hauria de tindre més. Està tallat per la carretera nova de la circumval·lació.
Segons el mapa de l'I.G.C., posat al dia el 1964 i publicat el 1968, aquest aqüeducte és Romà.

## Història

L'aqüeducte salvava el torrent per arribar a la ciutat. Portava les aigües des de Puigpelat, amb un recorregut que encara avui es fa servir en bona part.

## Referències

* 1 2 3 «Mina de l'Arquebisbe». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].