OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gens Múcia

La gens Múcia (en llatí gens Mucia) va ser una gens patrícia romana molt antiga, del començament de la República i que va subsistir fins a temps de l'Imperi, però convertida en gens plebea.
Els únics cognoms utilitzats van ser Corde (Cordus) i Escevola (Scaevola), amb els quals es coneixen tots els membres amb nom Mucius.
Per als personatges sense cognom vegeu: Mucià.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1117.
# Guant de beisbol

El guant de beisbol (també coneguda com a manyopla de beisbol, o maneta) és una peça, part de la indumentària defensiva utilitzada pels jugadors d'aquest esport per a auxiliar i protegir la mà en capturar la pilota que és llançada pels altres jugadors del seu propi equip o pels bateigs dels seus contraris. En el beisbol, cada jugador fa servir un sol guant i amb la mà lliure llança la pilota. Per tant, cada jugador, mentre està ocupant la posició defensiva, ha de tenir un guant a la mà contrària a la que fa servir per llançar la pilota. És a dir, si el jugador llança la pilota amb la mà dreta utilitza el guant a la mà esquerra i viceversa. Consisteix en una simulació d'una mà humana feta generalment de cuir i apropiadament encoixinada comptant amb seccions per a cada un dels dits de la mà, tot i que la manopla del catcher i el de primera base no consta de seccions per a cada dit. El receptor (en anglès "catcher") utilitza un guant de fins a 90 cm de circumferència anomenat mascota i la seva estructura és diferent a la dels guants dels altres jugadors, ja que, és qui ha de rebre la pilota amb major impuls de part del llançador, la qual a vegades va a més de 140 km/h.
# Depredador d'emboscada

Els depredadors d'emboscada són animals carnívors que es camuflen, posen paranys o fan servir el factor sorpresa (generalment per instint) per caçar o atrapar les seves preses. A diferència dels depredadors de persecució, que exploten la seva punta de velocitat o la seva resistència per capturar les preses, els depredadors d'emboscada resten ocults i esperen que la presa s'acosti abans de llançar un atac fulminant que venci tota resistència en un instant.
Les emboscades, sovint oportunistes, es poden parar amagant-se en un cau, mitjançant el camuflatge, per mimetisme agressiu o amb l'ús d'alguna trampa, com pot ser una teranyina. Els depredadors empren una combinació de sentits per detectar i estudiar la presa i triar el moment ideal per atacar. Els depredadors d'emboscada nocturns, entre els quals hi ha els gats i les serps, tenen pupil·les verticals amb forma d'escletxa que els ajuden a estimar la distància que els separa de les preses en condicions de poca lluminositat. Els diferents depredadors d'emboscada fan servir diferents mitjans per capturar les preses, des de la llengua llarga i enganxifosa dels camaleons fins a la boca expansible dels peixos granota.
La depredació d'emboscada és molt comuna en el regne animal i es pot veure en grups tan variats com les estrelles de mar, els cefalòpodes, els crustacis, les aranyes, els insectes (com ara els mantodeus) i els vertebrats (incloent-hi un gran nombre de peixos i serps).

## Referències

* ↑ TERMCAT (2022). Resolució 23864 del servei de consultes terminològiques.
# Woodsville

* No s'ha de confondre amb Woodville.
Woodsville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units d'Amèrica a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 1.081 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Woodsville tenia 1.081 habitants, 457 habitatges, i 283 famílies. La densitat de població era de 469 habitants per km².
Dels 457 habitatges en un 28% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44% hi vivien parelles casades, en un 13,3% dones solteres, i en un 37,9% no eren unitats familiars. En el 30,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.771 $ i la renda mediana per família de 37.857 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.180 $ mentre que les dones 22.176 $. La renda per capita de la població era de 16.145 $. Entorn del 14% de les famílies i el 10,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Woodsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Woodsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# István Hernek

István Hernek (Törökszentmiklós, 23 d'abril de 1935 - St. Ignace, 25 de setembre de 2014) fou un piragüista d'aigües tranquil·les canadenc que va competir durant la dècada de 1950.
El 1954 va guanyar dues medalles, una de plata i una de bronze al Campionat del món de piragüisme que es van disputar a Mâcon. El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on guanyà la medalla de plata en la prova del C-1 1.000 metres del programa de piragüisme. En acabar els Jocs va desertar als Estats Units en resposta a la repressió soviètica de la Revolució hongaresa. Un cop als Estats Units es va casar amb Mary Ann DuChai. Plegats van dirigir un complex turístic a Michigan. Va morir mentre reparava el terrat del seu motel i caure de dalt a baix.

## Referències

* ↑ «Istvan \"Steve\" Hernek - View Obituary & Service Information» (en anglès). [Consulta: 27 maig 2022].
* 1 2 3 4 «Olympedia – István Hernek». [Consulta: 27 maig 2022].
# Solei de la Barraca

El Solei de la Barraca, també conegut com el Solei del Barraquer, és una caseria del municipi de Castellbell i el Vilar, a la comarca catalana del Bages. És situat a la part meridional del terme, vora el límit amb Marganell i Monistrol de Montserrat. Consisteix en un disseminat de masos escampats pels contraforts septentrionals de Montserrat, vora el torrent del Tortuguer: el mas Blanc, cal Piteuet, ca la Roseta, cal Tomas, cal Pi, cal Rajoler i el mateix cal Barraquer, que dona nom a la contrada. Hi va destacar el conreu de l'olivera i hi van haver en funcionament tres molins d'oli. El 2006, al Solei de la Barraca no hi havia cap resident censat.
S'hi accedeix per un camí que comunica la Calcina amb la Bauma.

## Referències

* ↑ Vall i Pueyo, Joan «Les construccions de pedra seca al terme de Castellbell i el Vilar» (pdf). Dovella, hivern 2002, pàg. 58-59.
* ↑ Cornadó, 2015.

## Enllaços externs

* Cornadó, Carles. «El Molí de Cal Rajoler (foto)», 2015.
# Proasellus rectangulatus

Proasellus rectangulatus és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.
Viu a l'aigua dolça.
Es troba a un pou de Montemor-o-Novo (l'Alentejo, Portugal).

## Referències

* 1 2 World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* 1 2 World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Afonso, O., 1982. Description d'une nouvelle espece de Proasellus (Crust. Isopoda) du Portugal et des considerations sur la phylogenie de son genre. Anais da Faculdade de Ciencias Universidade do Porto 63 (1-4): 15 pp.
* ↑ Fauna ibérica - CSIC (castellà)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ SeaLifeBase (anglès)
* ↑ Reboleira, Ana Sofia P.S.; Paulo A.V. Borges; Fernando Gonçalves; Artur R.M. Serrano i Pedro Oromí, 2011. The subterranean fauna of a biodiversity hotspot region - Portugal: an overview and its conservation. International Journal of Speleology, 40 (1): 23-37.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Gens Nàucia

La gens Nàutia (en llatí Nautia gens, en plural Nautii) va ser una antiga gens romana d'origen patrici. Només un membre de la gens, Espuri Nauci Rutil, va obtenir el consolat, l'any 488 aC.
Deien ser descendents de Nauti o Nautes un dels companys d'Eneas, del que es deia que havia portat el Pal·ladi amb ell des de Troia, i a Roma la gens Nàutia el vigilava. Com altres gens romanes dels temps antics, desapareixen de la història després de les guerres samnites. Tots els Nautii portaven el sobrenom Rutil.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/1155?rgn=full+text;view=image;q1=NautiaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1145. ]
* Espuri Nauci Rutil ;
** Gai Nauci Rutil, fill de l'anterior, cònsol en el 475 i 458 aEC ;
** Espuri Nauci Rutil, germà de l'anterior, cònsol en el 488 aEC ;
*** Espuri Nauci Rutil, fill de l'anterior, tribú consular en el 424 aEC ;
**** Espuri Nauci Rutil, fill de l'anterior, tribú consular en el 419, 416 i 404 aEC i cònsol en 411 aEC ;
* Espuri Nauci Rutil, cònsol en el 316 aEC ;
* Gai Nauci Rutil, cònsol en el 287 aEC
# Depressió Central

La Depressió Central és una unitat de relleu a Catalunya. S'estén entre el Prepirineu i les Serralades Costaneres, obrint-se cap a ponent, per on enllaça amb la Depressió de l'Ebre com a la seva perllongació oriental. Des d'un punt de vista físic, és una successió d'altiplans d'entre els 800 i 1.000 metres que van perdent alçada (fins als 100 metres) cap a l'oest fins a arribar a la Depressió de l'Ebre. Limitant aquestes alçades, s'estenen conques d'erosió que han anat excavant els rius en trobar-se materials tendres del tipus argiles i margues (El Pla de Bages o la Conca de Barberà).
Els límits de la Depressió Central varien segons si els considerem des del punt de vista del relleu o de la seva gènesi, ja que alguns massissos com ara Montserrat i Sant Llorenç del Munt, geogràficament situats a la Serralada Prelitoral, estan formats per materials formats a la vegada amb els de la Depressió Central amb la que estan en contacte, dipositats damunt de les roques més antigues del Sistema Mediterrani.

## Formació i principals materials

La Depressió Central és constituïda per materials del terciari, que es dipositaren en el gran golf marí (i després llac) que delimitava el massís pirinenc i el massís catalano-balear. D'aquesta fase de sedimentació marina trobem gresos, calcàries i margues gris-blavenques (aquestes dues últimes allí on la sedimentació és més tranquil·la) i conglomerats (en els grans cons de dejecció dels rius pirinencs i catalano-balears). L'evaporació va produir la concentració de sals (sòdiques, potàssiques i guixos).

## Erosió

Els materials que conformen aquesta unitat de relleu pateixen una lleu erosió degut a haver-se format amb posterioritat a l'orogènia alpina. Això fa que, juntament amb l'alternança de margues i argiles i gresos, calcàries i conglomerats, el seu paisatge es dibuixi com un tipus de relleu dissimètric en costes, on les capes més dures, desguarnides totalment o parcial de les més tendres per l'erosió, esdevenen extensos planells de pendent suau pel cantó inclinat (cap a l'Ebre) mentre que pel cantó oposat a la inclinació, la capa dura es resol en un abrupte graó, d'acusat pendent, fins i tot, a vegades, acinglerat (Plana de Vic, Conca d'Òdena o la Segarra).

## Vegeu també

* Depressió Prelitoral
* Serralada Prelitoral
* Serralada Litoral
* Depressió Litoral
* Formació Artés

## Referències

* ↑ MIRÓ, M., DOMINGO, M. Medi natural: relleu Barcelona, 1986. Ed. Els Llibres de la Frontera. ISBN 84-85-709-51-9

## Enllaços externs

* Depressió Central a la web de xtec.cat
# Associació de Dones Investigadores i Tecnòlogues a Catalunya

L'Associació de Dones Investigadores i Tecnòlogues a Catalunya és una associació professional que defensa la igualtat d'oportunitats en l'activitat investigadora, en la promoció professional i en la participació en la presa de decisions dels camps científics i tecnològics.
L'associació té el seu origen en l'"Asociación de Mujeres Investigadoras y Tecnólogas" (AMIT) una associació que es va fundar l'any 2001 per un grup de dones procedents de l'àmbit de les universitats, el Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) i la indústria. L'associació sorgeix en el context de l'informe ETAN que promou la igualtat de gènere a la ciència. Es tracta d'una associació no excloent que pretén ser la veu, el fòrum de discussió i la xarxa de recolzament de totes les investigadores que treballen per a aconseguir la igualtat en la ciència i la tecnologia.
Des del 2004 l'"AMIT a Catalunya" (AMIT-Cat) realitza la seva activitat a Catalunya i a més de la defensar la igualtat d'oportunitats en l'activitat investigadora, en la promoció professional i en la participació en la presa de decisions, denuncia les situacions discriminatòries i els seus mecanismes, ocupant-se de la participació en jornades i taules rodones, seminaris i exposicions. A més, col·labora amb administracions, institucions i fundacions nacionals i internacionals que promouen accions positives, correctores del desequilibri de sexes en la recerca científica i tecnològica. El febrer del 2007 l'"Associació de Dones Investigadores i Tecnòlogues a Catalunya" (AMIT-Cat) que es constitueix formalment com a tal el 2004, queda enregistrada al Registre d'Associacions de la Generalitat de Catalunya.
Una de les darreres campanyes d'actuació a les xarxes de l'AMIT ha estat el fet de posar en evidència i cridar l'atenció sobre la falta de referents femenins en la història de la ciència, i les greus conseqüències que això implica en les aspiracions de les nenes.

## Referències

* 1 2 3 «Associació de Dones Investigadores i Tecnòlogues a Catalunya (AMIT-CAT)». Institut d'Estudis Catalans - Observatori de la Recerca (OR-IEC), 10-05-2013. Arxivat de l'original el 17 de gener 2021. [Consulta: 11 febrer 2021].
* 1 2 «Les dones només són un 28% del personal investigador de tot el món». La nit dels ignorants. Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 11-02-2021 [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ García, Beatríz «#NoMoreMatildas!». Regió 7, 11-02-2021 [Consulta: 11 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Associació de Dones Investigadores i Tecnòlogues a Catalunya - Lloc web oficial
# Beni Khalled

Beni Khaled o Beni Khalled o Béni Khalled és una ciutat de Tunísia, situada a uns 10 km de Nabeul, dins de la governació homònima. És capçalera d'una delegació amb 29.420 habitants al cens del 2004. El municipi té 11.000 habitants i una superfície de 592 hectàrees. Està a 40 km de Tunis i en el centre de la regió del Cap Bon, en una zona agrícola.

## Vida cultural

Celebra festivals a la primavera (març) i a l'estiu (juliol-agost). Té un mercat setmanal. És una ciutat molt tradicional on el turisme no ha arrelat, però si que ha canviat la manera de viure dels habitants.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 15 63 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en sis sectors o imades:
* Beni Khalled Nord (15 63 51)
* Beni Khalled Sud (Toumi) (15 63 52)
* Zaouiet Djedidi (15 63 53)
* Kobba El Kebira (15 63 54)
* Bir Drassen (15 63 55)
* Béni khalled Est (15 63 56)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 15 30). La municipalitat fou creada pel decret nº 213 del 12 de setembre de 1958.

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 48-52. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 136-138. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* Beni Khalled - Lloc web oficial
# István Klimek

István Klimek (15 d'abril de 1913 - 12 de novembre de 1988) fou un futbolista romanès. Va formar part de l'equip romanès a la Copa del Món de 1934.
# Escoles de l'Ateneu Igualadí

Les Escoles de l'Ateneu Igualadí és un edifici del municipi d'Igualada (Anoia). Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Els xalets de la colònia Santa Maria constitueixen un grup de cinc edificis o torres, destinades a executius, voltades i separades alhora per un ampli jardí. Els cinc blocs obeeixen a la mateixa planta malgrat algunes petites excepcions. La característica principal és que cadascú està partit verticalment per la meitat i alberga dues famílies.
Observant les diferències laterals i frontals, es pot apreciar la diferència entre els tres nivells o plantes, marcada per una sanefa que, al primer pis recorre tota la casa i, al segon, que presenta un motiu ornamental diferent, només recorre els laterals llargs. Als peus de tots els murs hi ha una espècie d'encoixinat, d'un mig metre, que és d'on surt el primer pis. El tercer, és més baix que els altres.
Tot l'edifici està treballat amb totxo vist i així com els elements decoratius, jugant amb el material, combinant-lo de diferents maneres aconseguint d'aquesta manera diferents motius. La coberta a dues aigües és de teula, algunes d'elles de ceràmica vidriada verda. També hi ha rajoles blanques i verdes, en part de la façana, combinades rítmicament.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Escoles de l'Ateneu Igualadí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Cos de Castellers de Ballets de Catalunya

El Cos de Castellers de Ballets de Catalunya va ser una colla castellera de Barcelona fundada el 1958 i dissolta el 1963. Actuà amb camisa de color vermell, un color tradicional que llavors moltes altres colles també portaven. És considerada predecessora dels Castellers de Barcelona. Fou la segona colla de la història de la ciutat de Barcelona després dels desapareguts Xiquets de Gràcia que havien actuat en el darrer quart del segle xix i principi del segle xx.
Els fundadors de la colla foren els vilafranquins Ramon Sala i Miralles (antic cap de colla dels Castellers de Vilafranca i cap de colla de la colla naixent) i Josep Durich, pare i fill, així com el vallenc Pere Català i Roca. La colla es formà a final de 1958, després d'una diada de la Mercè en què havien actuat els Nens del Vendrell, i d'una reunió celebrada el 6 d'octubre de 1958 al Palau del Marquès de Llo per preparar el naixement d'una nova colla a Barcelona. La dificultat per crear una colla castellera en aquella època va fer que aquesta es formés dins l'agrupació folklòrica Ballets de Catalunya, creant la secció de castellers.
Els quaranta membres inicials de la colla van començar a assajar i fer petites actuacions vers la fi de 1958. Es van presentar oficialment l'1 de març de 1959 a la plaça de Sant Jaume, realitzant un 3 de 5 net, un 4 de 5 net, un 2 de 5 i dos pilars de 4 simultanis. Durant aquell any realitzaren diverses actuacions de cinc pisos, i completaren un 3 de 6 en una actuació al Poble Espanyol. El 30 d'agost de 1963, després d'actuar per la inauguració del Monument als castellers de Vilafranca del Penedès, la colla es dissolgué. Tanmateix, aquesta colla va ser l'embrió dels Castellers de Barcelona que es fundaren sis anys més tard.

## Referències

* 1 2 Castellers de Barcelona. «Història. El fenomen casteller dins l'àmbit urbà.». Colles castelleres a Barcelona i a la seva àrea metropolitana. Arxivat de l'original el 2010-12-18. [Consulta: 22 novembre 2010].
* 1 2 Adrià Pérez, 29 febrer 2008, Cos de Castellers dels Ballets de Catalunya Arxivat 2015-01-19 a Wayback Machine.
* ↑ «Actualidad Barcelonesa. Nueva agrupación de «castellers»» (pdf) (en castellà). La Vanguardia, 03-03-1959.
* ↑ btvnoticies.cat, La Mercè de fa mig segle
Colles castelleres desaparegudes (llista) :
Colles que van fer castells de nou :
Colles que van fer castells de vuit :
Colles que van fer castells de set :
Colles que van fer castells de sis :
Nota: Colles que van descarregar com a mínim un castell de la gamma corresponent. Les colles en cursiva indica que només el van carregar. :
# Fulvio Collovati

Fulvio Collovati (nascut el 9 de maig de 1957) és un exfutbolista italià, que jugava com a defensa central, va formar part de l'equip que var guanyar la Copa del Món de Futbol de 1982.

## Referències

Fulvio Collovati amb la selecció italiana - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Itàlia – Copa del Món de futbol 1982
1 Zoff •
2 Baresi •
3 Bergomi •
4 Cabrini •
5 Collovati •
6 Gentile •
7 Scirea •
8 Vierchowod •
9 Antognoni •
10 Dossena •
11 Marini •
12 Bordon •
13 Oriali •
14 Tardelli •
15 Causio •
16 Conti •
17 Massaro •
18 Altobelli •
19 Graziani •
20 Rossi •
21 Selvaggi •
22 Galli •
Seleccionador: Bearzot
Selecció de futbol d'Itàlia – Copa del Món de futbol 1986
1 Galli •
2 Bergomi •
3 Cabrini •
4 Collovati •
5 Nela •
6 Scirea •
7 Tricella •
8 Vierchowod •
9 Ancelotti •
10 Bagni •
11 Baresi •
12 Tancredi •
13 De Napoli •
14 Di Gennaro •
15 Tardelli •
16 Conti •
17 Vialli •
18 Altobelli •
19 Galderisi •
20 Rossi •
21 Serena •
22 Zenga •
Seleccionador: Bearzot :
# Habitatge a la Via Massagué, 19 (Sabadell)

L'Habitatge a la Via Massagué, 19 és una obra noucentista de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'habitatges amb planta baixa, principal, pis i àtic. La façana, de composició simètrica combina l'obra vista i l'aplacat de pedra, està presidida per una tribuna central de planta circular sobre la qual descansa una balconada. La resta d'obertures són finestres quadrades amb un ampit que sobresurt. Les finestres de l'àtic estan separades per unes columnes i al seu costat, hi ha unes gàrgoles que rematen l'edifici.

## Referències

* ↑ «Habitatge a la Via Massagué, 19». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Habitatge a la Via Massagué, 19 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament