OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa a Gaüses

La Casa a Gaüses és una obra gòtica de Vilopriu (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat al carrer principal del veïnat de Ponent de Gaüses. És una casa de grans dimensions, amb murs atalussats de pedra i coberta de teula a dues vessants, amb el carener paral·lel a la línia de façana.
La façana principal presenta porta d'accés d'arc de mig punt amb grans dovelles de pedra i un conjunt de finestres distribuïdes irregularment i amb característiques formals diverses, si bé totes elles d'interès tipològic. El material emprat en la construcció és la pedra.

## Història

En general, planteja greus dificultats situar d'una manera precisa l'origen de les construccions rurals, per la manca de documentació però també perquè les seves estructures van sent modificades al llarg del temps, i només alguns elements conservats permeten constatar l'existència de l'obra en determinades etapes. En el cas d'aquest edifici, com indica J.Badia, les obertures de la façana, de tipologia gòtica i renaixentista, corresponen als segles XV i XVI.

## Referències

* 1 2 3 «Casa a Gaüses». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Wilhelm Hahnemann

Wilhelm Willi Hahnemann (Viena, 14 d'abril de 1914 - 23 d'agost de 1991) fou un futbolista austríac de la dècada de 1940 i entrenador de futbol.
Destacà com a jugador a l'Admira Viena. Va jugar 23 partits amb la selecció d'Àustria entre 1935 i 1948. Després de l'annexió alemanya, jugà amb aquesta selecció i participà en la Copa del Món de 1938.
Com a entrenador dirigí el SpVgg Greuther Fürth i diversos clubs suïssos.

## Palmarès

* Lliga austríaca de futbol (6):
** 1932, 1934, 1936, 1937, 1939, 1947
* Copa austríaca de futbol (3):
** 1932, 1934, 1947
* Màxim golejador de la lliga austríaca de futbol (1):
** 1936

## Referències

* ↑ Goldene Tage am Goldenen Horn - Der Spiegel
* ↑ Perfil a worldfootball.net
* ↑ Wilhelm Hahnemann a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Wilhelm Hahnemann - International Goals - RSSSF
* ↑ http://www.greuther-fuerth.de/v3/chronik/trainer.php Arxivat 2007-10-25 a Wayback Machine.
* ↑ «Switzerland - Trainers of First and Second Division Clubs». Rsssf.com, 20-06-2007.
* ↑ «Österreichs Torschützenkönige». www.oberliga-a.at. Arxivat de l'original el 2007-09-15. [Consulta: 4 juliol 2008].
# Wilhelm Gliese

Wilhelm Gliese (Złotoryja, 21 de juny de 1915 - Heidelberg, 12 de juny de 1993) va ser un astrònom alemany. Se'l coneix pel seu Catàleg Gliese dels Estels Propers, i molts estels es coneixen pel nom del catàleg, com el Gliese 581 i Gliese 710.

## Biografia

Gliese va néixer a Goldberg, ara en la Silesia polonesa, fill del jutge Wilhelm Gliese. Va treballar en el Astronomisches Rechen-Institut, primer a Berlín i després a Heidelberg. Quan era estudiant, l'astrònom holandès Peter van de Kamp el va encoratjar a estudiar els estels propers, cosa que va fer la resta de la seva vida.
La seva recerca astronòmica es va veure interrompuda durant la Segona Guerra Mundial quan va ser reclutat en la Wehrmacht alemanya en 1942 i enviat al front Oriental. En 1945, els soviètics el van fer presoner i no el van deixar en llibertat fins a 1949. Finalment va reprendre la seva recerca a l'Institut, que l'exèrcit dels Estats Units havia traslladat a Heidelberg després de la guerra. Encara que es va retirar nominalment en 1980, va continuar la seva recerca en l'Institut fins a la seva mort en 1993.

## Catàleg Gliese

És més conegut pel seu Catàleg d'estels propers, publicat originalment en 1957 i novament en 1969. Alguns estels es coneixen principalment pel nombre de catàleg que els va donar, com Gliese 581 i Gliese 710. Els estels del catàleg de Gliese són objectius freqüents d'estudi a causa de la seva proximitat a la Terra, com ho suggereix el seu alt moviment propi. Gliese va publicar dues versions preliminars a aquest catàleg en 1979 i 1991 en col·laboració amb Hartmut Jahreiß.

## Reconeixements

* Molts dels estels propers al sistema solar són comunament coneguts pel seu nombre de Catàleg Gliese.
* L'asteroide (1823) Gliese, descobert per l'astrònom Karl Reinmuth en 1951 va ser anomenat en el seu honor.

## Referències

* ↑ Hartmut Jahreiß «Nachrufe : Wilhelm Gliese» (en alemany). Mitteilungen der Astronomischen Gesellschaft, 77, 1994, pàg. 5–7. Bibcode: 1994MitAG..77....5..
* ↑ Gliese, W. «Catalogue of Nearby Stars. Edition 1969». Veröffentlichungen des Astronomischen Rechen-Instituts Heidelberg, Nr. 22, Verlag G. Braun, Karlsruhe, 117 Seiten, 22, 1969, pàg. 1. Arxivat de l'original el 2012-02-18. Bibcode: 1969VeARI..22....1G [Consulta: 25 octubre 2020]. Arxivat 2012-02-18 a Wayback Machine.
* ↑ Gliese, W. «Nearby Star Data Published 1969-1978». Astronomy & Astrophysics Supplement Series, 38, 1979, pàg. 423–448. Bibcode: 1979A&AS...38..423G.

## Enllaços externs

* Catàleg Gliese (anglès)
* MitAG 77 (1994) 5–7 (Article en alemany)
# Caltanissetta

Caltanissetta (sicilià Nissa o Cartanissetta i en català Catalaniseta) és un municipi italià, situat a la regió de Sicília i a la província de Caltanissetta.

## Geografìa

L'any 2006 tenia 60.355 habitants. Limita amb els municipis de Canicattì (AG), Delia, Enna (EN), Marianopoli, Mazzarino, Mussomeli, Naro (AG), Petralia Sottana (PA), Pietraperzia (EN), San Cataldo, Santa Caterina Villarmosa, Serradifalco i Sommatino.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1993-1997 | Giuseppe Mancuso | AN |
| 1997-1999 | Michele Abbate | PCI |
| 1999 | Stefano Agliata | Commissario regionale |
| 1999-2009 | Salvatore Messana | IDV |
| 2009- | Michele Campisi | PdL |

## Notes

* ↑ [Ucciso 7 settembre 1999 da un drogato]

## Fills il·lustres

* Girolamo Gravina (1603 - 1662) jesuïta missioner a la Xina.
# Calton Hill

Calton Hill és un turó en el centre d'Edimburg, a Escòcia, just a l'est de la ciutat nova d'Edimburg, al final de Princes Street. Des d'aquest turó es veuen molt bones vistes a la ciutat. Sovint s'hi fan pintures i fotografies.
A Calton Hill hi ha els edificis més importants del govern escocès, com ara St Andrew's House i el Parlament escocès. El turó també inclou diversos monuments i edificis emblemàtics com el Monument Nacional, el Monument de Nelson, el Monument Dugald Stewart, el Nou Parlament (Royal High School), el Monument Polític als Màrtirs i el City Observatory.

## Referències

* ↑ Youngson, A.J. (2001): The Companion Guide to Edinburgh and the borders, capítol 9 (Calton Hill), Polygon Books, Edimburg (Regne Unit), ISBN 0-7486-6307-X
* ↑ Mitchell, Anne (1993), The People of Calton Hill, Mercat Press, James Thin, Edimburg, ISBN 1-873644-18-3.
# Petroscirtes variabilis

Petroscirtes variabilis és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Sri Lanka fins a Fiji, el sud de Taiwan, les Illes Yaeyama i el sud de la Gran Barrera de Corall.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Lieske, E. i R. Myers, 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Petrotilapia chrysos

Petrotilapia chrysos és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Malawi (és una espècie de peix endèmica de les illes Chinyankwazi i Chinyamwezi).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, New Jersey, Estats Units.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C., 1991. Petrotilapia. p. 374-375. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* Marsh, A. C., 1983: A taxonomic study of the fish genus Petrotilapia (Pisces: Cichlidae) from Lake Malawi. Ichthyological Bulletin of the J. L. B. Smith Institute of Ichthyology Núm. 48: 1-14.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Can Prat (Castellfollit del Boix)

Can Prat és una masia del terme de Castellfollit del Boix (Bages).

## Descripció

Formada per planta baixa i pis, amb teulada a dues vessants, té un gran pati al davant tancat. Conserva la seva estructura original, encara que avui només s'habita el primer pis. A la planta baixa hi ha l'antiga cuina amb rajoles decorades, llar de foc amb escó, celler i antic menjador. És interessant a l'exterior les galeries a planta i primer pis formades per quatre arcades amb arcs de volta de cordill i pilars de pedra (molt deteriorada) al primer nivell i de maó al segon.
Arran de l'habilitació del segon pis com a habitatge el 1925, s'obrí una porta en una de les arcades fent unes escales d'accés annexes en un cos lateral a la casa arcades fent unes escales d'accés annexes en un cos lateral a la casa (corral, magatzem). Al menjador actual (antiga gran sala central del primer pis) s'hi conserva una talla de fusta policromada procedent de la capella annexa de la casa, imatge barroca de la Verge del Roser.

## Història

La documentació més antiga del mas és del 1210. En el cos annex a la casa s'hi inscriu en una llinda de fusta la data del 1671.

## Vegeu també

* Jaciment de Vilaclara

## Referències

* 1 2 3 «Can Prat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Camp d'en Prats

El camp d'en Prats és un parc de Palafrugell (Baix Empordà). L'any 1935 el camp d'en Prats era un conjunt de terres de conreu amb un mas situat entre els carrers de la Lluna, de Sant Sebastià i del Bruc, envoltat per unes parets de pedra altes. L'octubre de 1936, en plena guerra civil espanyola, es va enderrocar i abandonar. En aquest espai, l'any 1942, s'hi varen posar les parades de la festa major de Palafrugell, que fins aquella data es col·locaven als jardins del col·legi Torres Jonama. Després de diversos tràmits, l'any 1951 la propietat passà a formar part del patrimoni municipal com a parc urbà. Entorn el parc s'hi constituí el Grup Cultural Camp d'en Prats, que promou la vida associativa, cultural, esportiva, d'esbarjo i mediambiental del barri del Camp d'en Prats, i organitza les festes del barri i diversos actes culturals, esportius i de lleure. Està situat davant del Col·legi Vedruna de Palafrugell.

## Referències

* ↑ «Joan de cal Bonic (Joan Daunis)». Nou Palafrugell, número 98, setembre – octubre 1997.
* ↑ Revista Vedruna, maig de 1994.
* ↑ «Plaça del Camp d'en Prats». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 20 octubre 2012].
# Can Xec (Taradell)

Can Xec és una obra de Taradell (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta rectangular, de planta baixa i dos pisos. La façana principal presenta quatre eixos de composició vertical. A la planta baixa hi ha dues grans obertures als extrems per al pas dels vehicles a l'interior del garatge; al centre, dues portes més, de menors dimensions i d'arc pla, permeten l'entrada a l'interior de l'immoble. Totes quatre presenten llinda i brancals de pedra.
Al primer pis hi ha quatre obertures rectangulars que s'obren a balcons individuals, amb un voladís motllurat i baranes de ferro forjat. Al mig, entre dos balcons, hi ha una petita fornícula emmarcada en pedra i amb un petit ampit. Al segon i últim nivell hi ha una petita finestra en un extrem i tres obertures ampitadores d'arc escarser que formen una galeria -tot i que no és compartida.
Remata la façana un ràfec acabat en dues filades de teules. El parament és arrebossat i pintat.

## Referències

* 1 2 3 «Can Xec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Can Xelica

Can Xelica és una masia de Sils (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta quadrada i un pis superior. El portal és adovellat i emmarcat amb pedra, la porta és de fusta i hi ha una reixa de barrots de ferro forjat. Al costat de la portalada principal, trobem un altre portal quadrangular amb llinda, brancals i ampit de pedra avui convertit en finestra, ja que la reixa protectora de ferro forjat és fixa. En canvi, al costat esquerre sí que hi ha una finestra força ampla i a diferència de la resta té la llinda de fusta, mentre els brancals i l'ampit són de pedra. Al primer pis i al centre, per damunt del portal, destaca una finestra balconera amb llinda d'arc de mig punt impostat i una barana de balustres de pedra treballada, aquesta obertura, com totes les de la casa, també està protegida per una reixa de ferro forjat. A la part del darrere de la casa, hi ha el garatge. El parament dels murs és arrebossat i pintat de blanc.
Davant la casa, hi ha una part enrajolada que correspon a l'era i a uns pocs metres, es conserva el pou.

## Referències

* 1 2 «Can Xelica». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Can Rierola (Seva)

Can Rierola és una masia situada al barri de la Serreta, del poble de Seva a la comarca d'Osona. La masia, reformada, es dedica ara a habitatge.
# Can Rierola (Brunyola)

Can Rierola és una masia situada al municipi de Brunyola i Sant Martí Sapresa, a la comarca catalana de la Selva. Es troba entre el torrent de Can Pla i la riera de Sant Martí.

## Referències

* ↑ «Itineraris pels principals camins públics». Ajuntament de Brunyola. [Consulta: 9 gener 2022].
# Pierre Duchesne

Pierre Duchesne (La Malbaie, 27 de febrer de 1940) és un polític quebequès; és el governador Tinent de la provincia de Quebec.
Pierre Duchesne entra al Séminaire de Chicoutimi en 1955 amb la finalitat d'acabar els seus estudis clàssics. Obtenint el titul a la Universitat Laval, exerceix alguns anys, la professió de notari a Sept-Îles el 1966, abans de debutar en una carrera d'altura funcionària a l'Assemblea nacional del Quebec, on, de 1974 a 1984, ha ocupat successivament les funcions de secretari adjunt, director general dels serveis legislatius i secretari general adjunt.
De 1984 a 2001, fou el secretari general de l'Assemblea nacional, per a continuació esdevenir conseller especial d'aquesta mateixa institució fins al final de l'any 2003.
El 18 de maig de 2007, el primer ministre del Canadà, Stephen Harper, ha anunciat el nomenament de Pierre Duchesne a la plaça de tinent-governador del Quebec, succeint així a Lise Thibault. Va ser oficialitzat el dia 7 de juny de 2007.

## Referències

* ↑ «Biography at official website». Arxivat de l'original el 2015-03-04. [Consulta: 19 març 2017].
* ↑ The Canadian Press «Pierre Duchesne appointed Quebec's new lieutenant-governor». CBC, 18-05-2007 [Consulta: 18 maig 2007].
* ↑ «Duchesne sworn in as Quebec's lieutenant-governor». CBC, 07-06-2007 [Consulta: 7 juny 2007].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Pierre Duchesne Arxivat 2009-03-02 a Wayback Machine. (francès) (anglès)
# Pierre Ducrey

Pierre Ducrey (14 de novembre del 1938 a Lausana, Suïssa), és un arqueòleg, professor i antic rector de la Universitat de Lausana des del 1987 fins al 1995.
És l'autor de diversos llibres i articles, principalment en els àmbits de l'arqueologia, l'epigrafia grega i les ciutats antigues gregues de Filips i Erètria.
Membre estranger de l'Escola Francesa d'Atenes des del 1967 fins al 1970, fou igualment director de l'Escola suïssa d'arqueologia a Grècia entre el 1982 i el 2006 i director de la Fundació Hardt per a l'estudi de l'antiguitat clàssica des del 2010.

## Distincions

* comanador de l'Orde del Fènix des del 1991
* doctor honoris causa per la Universitat d'Atenes des del 2000
* representant estranger de l'Acadèmia de les inscripcions i llengües antigues de l'Institut de França des del 2001
* membre associat de l'Acadèmia de les inscripcions i llengües antigues de l'Institut de França des del 2008
* professor honorari de la Universitat de Lausana des del 2004

## Publicacions

* Le traitement des prisonniers de guerre dans la Grèce antique, des origines à la conquête romaine, Ecole française d'Athènes, Travaux et mémoires, .., t. XVII, París, De Boccard,1968, XIV + 359 p., 12 pl. (tesi de doctorat per la Universitat de Lausana). Nova edició revisada i augmentada, París, de Boccard, 1999, XXXVIII + 359 pàg., 16 pl.
* Guerre et Guerriers dans la Grèce Antique, Friburg i París, Office du Livre- Payot- Payot, 1985, 320 pàg., 200 ill. Noves edicions revisades i augmentades, París, Hachette, Col·l. Pluriel, 1999; 2010, 318 pàg.
* Le Quartier de la Maison aux mosaïques, Lausana, Payot (Eretria, Fouilles et recherches,VIII), 1993, 1 vol., 190 pàg., 322 il·l. (en col·lab. amb I. R. Metzger, K. Reber i diversos autors).
* Guide de la Maison aux mosaïques à Erétrie (en col·lab. amb K. Reber, A. Caronte i S. Huber), (publicat en francès, alemany, anglès i grec), 1991, 32 pàg.
* Erétrie, Guide de la cité antique (en col·laboració amb diversos autors), 2004, 314 pàg., nombroses il·lustracions.
* L'archéologie suisse dans le monde, Lausana, Presses polytechniques et universitaires romandes, Col·l. Le savoir suisse, 2007, 149 pàg.

## Referències

* ↑ «Curriculum vitae - Université de Lausanne» (pdf) (en francès). [Consulta: 27 agost 2016].
* ↑ «DUCREY Pierre» (en francès). [Consulta: 27 agost 2016].
# Plane Crazy

Plane Crazy (estrenat el 15 de maig de 1928) és un curtmetratge animat de Walt Disney, el primer en el qual apareix el personatge de Mickey Mouse, així com la seua xicota Minnie Mouse.
El curt va ser codirigit per Walt Disney i Ub Iwerks. Aquest últim va ser també el principal animador de la pel·lícula en la qual segons referències de l'època va treballar durant sis mesos. Hugh Harman i Rudolf Ising van treballar com ajudants d'Iwerks. Encara que ambdós estaven a punt d'abandonar els estudis Disney, ja que havien firmat ja un contracte amb Charles Mintz, van continuar treballant amb Disney mentre Mintz organitzava el seu nou estudi.
L'argument de la pel·lícula és encantadorament senzill. Mickey vol volar un avió per imitar Charles Lindbergh. Després de construir el seu propi avió, Minnie li demana unir-se a ell per al seu primer vol. Prenen l'avió fora de control amb situacions exagerades. Al "passeig" una vaca es puja a l'aeronau. Alguns creuen que es tracta Clarabelle, que faria ací la seua primera aparició, tot i que probablement, la vaca és en realitat era un predecessor de principis de Clarabelle, de nom Carolyn. Una vegada que Mickey recupera el control de l'avió, en repetides ocasions intenta besar Minnie. Després, Mickey fa amb l'avió diverses piruetes.
En Plane Crazy, Mickey és retratat com un autèntic murri que intenta aprofitar-se de Minnie (res a veure amb el bon noi en qui acabaria convertint-se).
En el moment de la seua estrena Plane Crazy no va assolir l'èxit esperat. Malgrat la decepció que li va suposar, Disney va emprendre la producció d'un nou curt, The Gallopin' Gaucho, i un tercer Steamboat Willie, en el qual per primera vegada es va utilitzar el so. Aquest últim va tenir un èxit considerable, i açò va fer que Disney es decidira a reestrenar Plane Crazy afegint-li so.
Aquesta va ser la primera pel·lícula animada en la qual es va emprar el moviment de cambra.

## Enllaços externs

* Plane Crazy a Internet Movie Database. (anglès)
# Plaça Lubianka

La plaça Lubianka (en rus: Лубянская площадь, Lubyánskaya plóschad) de Moscou, situada a prop de la plaça Roja, és una significativa plaça a la història de la ciutat. El seu nom fou mencionat per primera vegada el 1480, quan Ivan III va assentar prop d'aquesta zona a habitants de Nóvgorod. Aquest van construir l'església de Santa Sofia a partir del model de la Catedral de Santa Sofia de Nóvgorod i van anomenar aquest barri Lubianka en referència al districte Lubiánitsi de la seva ciutat d'origen.
La plaça Lubianka és coneguda sobretot pel gran edifici de maons grocs, construït per Aleksei Xtxúsev que va servir primer com seu d'una companyia d'assegurances i posteriorment com quarter general dels serveis secrets soviètics en les seves diverses etapes (Txekà, OGPU, NKVD, MVD, NKGB, KGB, ara FSB). Ióssif Stalin ordenà demolir totes les esglésies històriques de la Lubianka amb la fi de posar en relleu la posició dominant de l'NKVD. La plaça fou redenominada Dzerjinski en honor de Fèliks Dzerjinski, el fundador de la Txekà, i li va ser erigida al seu centre una estàtua d'ell mateix esculpida per Ievgueni Vutxètitx.
El 30 d'octubre de 1990, l'organització humanitària Memorial va erigir un monument a les víctimes del Gulag en forma d'una simple pedra provinent de les Illes Solovietski. L'estàtua de Dzerjinski fou retirada el 1991, després del fallit cop d'estat contra Mikhaïl Gorbatxov, i la plaça va recuperar el seu nom original.
Sota la plaça s'hi troba l'estació Lubyanka del Metro de Moscou.

## Referències

* ↑ «Capítol XVII: Descobriment de la pedra Solovietski a Moscou» (en rus). Memorial. [Consulta: 10 maig 2020]. «Открытие Соловецкого камня в Москве»