OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cosmochilus cardinalis

Cosmochilus cardinalis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 32,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Mekong al seu pas per Yunnan (Xina).

## Referències

* ↑ Sauvage H. E. 1878. Note sur quelques poissons d'espèces nouvelles provenant des eaux douces de l'Indo-Chine. Bull. Soc. Philomath. París (Ser. 7) v. 2. 233-242.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Chu, X.-L. i T.R. Roberts, 1985. Cosmochilus cardinalis, a new cyprinid fish from the Lancang-jiang or Mekong River in Yunnan Province, China. Proc. Calif. Acad. Sci. 44(1):1-7.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Complex de tall i unió

Un complex de tall i unió - també anomenat amb els anglicisme de spliceosoma o espliceosoma - és un complex de subunitats d'ARN i proteïnes especialitzat a eliminar els introns del pre-ARNm d'un gen transcrit. Aquest procés s'anomena empalmament i dona lloc a l'ARNm madur.

## Composició

Cada complex de tall i unió està format per cinc ribonucleoproteïnes nuclears petites dites snRNP (de l'anglès small nuclear ribonucleoproteins) (pronunciat snurps) i diversos factors proteics associats. Els snRNP són complexes formats per unes deu proteïnes, més una petita molècula d'ARN, rica en uracil (U), que és l'encarregada de reconèixer l'intró per aparellament complementari de les seves bases. Els snRNP que constitueixen el complex de tall i unió es denominen U1, U2, U4, U5 i U6.

## Mecanisme

Els introns tenen típicament una seqüència rica en nucleòtids GU a l'extrem 5' final del lloc de tall, i AG a l'extrem 3' final de tall. El lloc de tall 3' pot ser posteriorment definit per un nombre variable de polipirimidines, anomenat PPT (de l'anglès polypyrimidine tract), el qual presenta la doble funció de reclutament de factors al lloc 3' de tall i possiblement el reclutament de factors sobre la seqüència BPS (de l'anglès branch point sequence), que conté les adenosines conservades requerides pel primer pas d'un splicing.
Els snRNPs participen en diverses interaccions ARN-ARN i ARN-proteïna. Reconeixen la seqüència consens GU (guanina-uracil) de l'extrem 5´ i AG (adenina-guanina) de l'extrem 3´ de l'intró i eliminen l'intró i uneixen els extrems 3' de l'exó anterior a l'intró i el 5' de l'exó següent.

## Vegeu també

* Síntesi proteica

## Referències

* ↑ «Complex de tall i unió». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Brody E, Abelson J. «The "spliceosome": yeast pre-messenger RNA associates with a 40S complex in a splicing-dependent reaction.». Science, 228, 4702, 1985, pàg. 963-967.
* ↑ Grabowski PJ, Seiler SR, Sharp PA. «A multicomponent complex is involved in the splicing of messenger RNA precursors.». Cell, 42, 1, 1985, pàg. 345-353.

## Enllaços externs

* Butcher, Samuel E. «Chapter 8. The Spliceosome and Its Metal Ions». A: Astrid Sigel, Helmut Sigel and Roland K. O. Sigel. Structural and catalytic roles of metal ions in RNA. 9. RSC Publishing, 2011, p. 235–51. DOI 10.1039/9781849732512-00235.
* Nilsen T «The spliceosome: the most complex macromolecular machine in the cell?». BioEssays, 25, 12, 2003, pàg. 1147–9. DOI: 10.1002/bies.10394. PMID: 14635248.
* «Complex de tall i unió» (en anglès). Medical Subject Headings.
* «Protein Data Bank in Europe» (en anglès). EMDB. [Consulta: 9 gener 2014]. «Diverses representacions complexos de tall i unió»
# Riu Miami

El riu Miami o riu de Miami (en anglès, Miami River) és un riu que travessa la ciutat de Miami, Florida, Estats Units, d'oest a est, desembocant en la Badia de Biscayne. Té un ús comercial molt important. Des de 1900 ha sofert nombrosos canvis igual que la ciutat que ho envolta. Les nombroses empreses navilieres que tenen al riu com a base són responsables del 80 per cent del comerç marítim de Miami amb les illes del Carib. Mesura 8.800 metres de longitud.

## Vegeu també

* Miami
* Florida

## Referències i enllaços externs

* Comissió del Riu Miami.
* Our Miami River, projecte de dragats del Riu Miami.
* Miami River Marine Group. Associació d'empreses del riu.
# Conó (almirall)

Conó (Conon Κόνων) fou un general atenenc del segle V i IV aC.
El 413 aC era a Naupacte al front de la flota atenenca per impedir a Corint enviar ajut a Siracusa, i en el combat naval que va lliurar no hi va haver una victòria clara.
El 410 aC fou nomenat estrateg i enviat a Còrcira. El 409 aC fou estrateg junt amb Trasibul i Alcibíades (general atenenc). El 406 aC fou nomenat com el primer de deu generals que havien de substituir Alcibíades. Després d'algunes operacions militars es va haver de refugiar a Mitilene on fou bloquejat per Cal·licràtides. Després de la batalla de les Arginuses fou cridat a Atenes però mentre altres generals foren eliminats, ell va retenir el comandament.
El 405 aC la flota atenenca fou derrotada a Egospòtams per Lisandre. Conó es va escapar amb 8 vaixells i va buscar asil a Xipre on governava el seu amic Evàgores I.
Va romandre allí uns anys fins que la guerra entre Atenes i Esparta es va reprendre; fou llavors que va passar al servei de Pèrsia i fou nomenat cap de la flota persa (397 aC). Va ser atacat per l'almirall espartà Fàrax a Caunus, però el va rebutjar, i després va aconseguir separar Rodes de l'aliança amb Esparta.
El 395 aC va estar a la cort persa on va obtenir el nomenament del seu aliat, el sàtrapa Farnabazos II, com el seu col·lega en el comandament. Va guanyar una victòria decisiva sobre l'almirall esparta Pisandre d'Esparta a Cnidos i després, junt amb Farnabazos, va expulsar els governadors espartans de les ciutats asiàtiques i va donar la llibertat a les ciutats.
El 394 aC va cobrar taxes a les ciutats de l'Hel·lespont i el 393 aC junt amb Farnabazos, va anar amb la flota a la costa de Lacònia i va assolar la vall del Pamisos i es va apoderar de l'illa de Citera (Cythera). Llavors es va dirigir a Corint mentre Farnabazos va tornar a la seva satrapia.
Poc després Conó va tornar a Atenes on fou rebut amb entusiasme i va restaurar les Llargues muralles del Pireu. Les negociacions iniciades per Esparta amb el sàtrapa Tirabazos, i les intrigues d'Antàlcides, van aconsellar a Atenes d'enviar a Conó, però aquest fou empresonat per Tirabazos i segons alguns se'l va enviar a l'interior essent executat pel camí, i segons altres es va escapar a Xipre on va morir deixant hereu al seu fill Timoteu. La seva tomba i la del seu fill encara les va veure Pausànies.

## Referències

* ↑ Kagan, Donald. The Fall of the Athenian Empire (en anglès). Cornell University Press, 2013, p. 349. ISBN 0801467268.
# Cristià de Brandenburg-Bayreuth

* Per a altres significats, vegeu «Cristià II de Brandenburg-Bayreuth».
Cristià de Brandenburg-Bayreuth —en alemany Christian von Brandenburg-Bayreuth— (Cölln, actualment un barri del centre històric de Berlín, 30 de gener de 1581 - Bayreuth, 30 de maig de 1655) era un noble alemany de la Casa de Hohenzollern, fill de l'elector de Brandenburg Joan Jordi (1525-1598) i de la seva tercera esposa Elisabet d'Anhalt-Zerbst (1563-1607).
Havent mort sense descendència Jordi Frederic de Brandenburg-Ansbach el 25 d'abril de 1603, Cristià esdevingué marcgravi de Brandenburg-Kulmbach. El mateix any, el seu germà petit, Joaquim Ernest heretà el principat de Brandenburg-Ansbach. Així, Cristià establí el seu govern a la ciutat de Kulmbach i la seva residència al castell de Plassenburg. El 1604, deixà aquesta fortalesa i s'instal·là a Bayreuth. Des d'aleshores, el principat de Brandenburg-Kulmbach va perdre el seu nom i va passar a denominar-se Brandenburg-Bayreuth, per raó de ser la seva capital.
El 1606, va ser nomenat comandant en cap de les tropes de la Francònia. Cristià va ser un dels fundadors de la Unió Protestant, i durant la Guerra dels Trenta Anys es va aliar amb Suècia, motiu pel qual l'emperador Ferran II va mirar de desposseir-lo del govern, sense aconseguir-ho, el 1635.

## Matrimoni i fills

El 29 d'abril de 1604, es va casar amb Maria de Prússia (1579-1649), filla d'Albert Frederic de Prússia (1553-1618) i de Maria Elionor de Jülich-Kleve-Berg (1550-1608). El matrimoni va tenir nou fills:
* Elisabet, nascuda i morta el 1606.
* Jordi Frederic, nascut i mort el 1608.
* Anna Maria (1609-1680), casada amb Joan Antoni d'Eggenberg (1610-1649).
* Agnès, nascuda i morta el 1611.
* Magdalena (1612-1687), casada amb Joan Jordi II de Saxònia (1613-1680).
* Ernest Cristià (1613-1614).
* Erdemann August (1615-1651), casat amb Sofia de Brandenburg-Ansbach (1614-1646).
* Jordi Albert de Brandenburg-Bayreuth (1619-1686), casat primer amb Maria Elisabet de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (1628-1664), i després amb Sofia Maria de Solms-Baruth (1626-1688).
* Frederic Guillem, nascut i mort el 1620.

## Bibliografia

* Ernst Sticht: Markgraf Christian von Brandenburg-Kulmbach und der 30jährige Krieg in Ostfranken 1618-1635, Bayreuth, 1965.
* M. Spindler, A. Kraus: Geschichte Frankens bis zum Ausgang des 18. Jahrhunderts, München 1997. ISBN 3-406-39451-5
* Johann Georg Heinritz: Die Regierungsjahre des Markgrafen Christian 1603-1655. A: Archiv für Geschichte und Alterthumskunde des Ober-Main-Kreises, Band 1, Heft 3, 1832, S. 17-60.

## Enllaços externs

* Das Markgrafenbüchlein zum Herunterladen
* http://gso.gbv.de/DB=1.28/SET=1/TTL=1/SHW?FRST=1
# Confederació de Sindicats Independents i Sindical de Funcionaris

La Confederació de Sindicats Independents i Sindical de Funcionaris, coneguda per les seues sigles CSI-CSIF, i actualment coneguda com a Central Sindical Independent i de Funcionaris (CSIF) és una organització sindical espanyola.

## Història

Va ser creada el gener de 1978 en un Congrés d'Unificació en el qual hi van participar més 180 organitzacions sota el nom de Confederació Sindical Independent de Funcionaris (CSIF).
El juny de 1991 s'unió el CSIF, que era un sindicat del sector públic, amb el sindicat del sector privat CSI.
El novembre del 2019 va denunciar el programa de televisió Polònia i al grup de música Manel, en referència a un gag còmic.

## Organització interna

S'estructura en dos nivells: les unions territorials i provincials i els sectors.
Els òrgans de direcció i representació són el Congrés General, el Consell Sindical, el Comitè Confederal, el Comitè Executiu Nacional, la Comissió de Garanties i les Seccions Sindicals.

## Referències

* 1 2 3 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 666. ISBN 84-930048-0-4.
* ↑ NacióDigital. «La Fiscalia investiga els Manel per un gag del «Polònia» basat en una cançó seva | NacióDigital». [Consulta: 6 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Pàgia web de CSIF
* CSIF Catalunya
# Comtat de Sicília

El Comtat de Sicília fou un estat normand que existí entre el 1071 i el 1130, després d'un llarg procés de conquesta i consolidació encetat a mitjans del segle xi. Incloïa les illes de Sicília i Malta i part de Calàbria, a la Itàlia meridional, que anteriorment havien estat sota domini musulmà o romà d'Orient. Fou creat per Robert Guiscard, duc de la Pulla i Calàbria, per al seu germà Roger, que encapçalà la reconquesta cristiana de Sicília de mans de l'emirat musulmà. El comtat esdevingué una entitat poderosa i un gresol de cultures, amb influències llatines, gregues, àrabs i jueves. Així mateix, marcà una important presència naval al mar Mediterrani, on competia amb altres potències marítimes. La capital era Palerm, compartida amb el duc fins al 1112, quan Roger II, fill del primer Roger, n'esdevingué comte únic. El 1130, Roger II unificà el comtat amb el ducat de la Itàlia continental i altres territoris per formar el Regne de Sicília, que d'una manera o altra perduraria fins al 1816.

## Referències

* ↑ Takayama, Hiroshi. The Administration of the Norman Kingdom of Sicily. Brill Publishers: Leiden, 1993. pàg. 47.
* ↑ «Sicília». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 22 juliol 2023].
# Kahat

Kahat (en alguns moments anomenada Tell Barri) va ser una antiga ciutat de la zona del riu Khabur, situada vora de l'afluent anomenat Djaghdjagh, prop de Nawar una ciutat uns quilòmetres més al sud. Habitualment es suposava que era Tell Barri però això s'ha posat en dubte últimament i seria realment Tell Hamidiya. Els seus habitants s'anomenen a les tauletes de Mari amb el nom de kahateus.
Hauria estat una dependència de Nawar (Tell Brak) i després de l'imperi Accadi van quedar sota Sargon I. A la caiguda d'aquest rei s'hauria format un regne hurrita a Nawar que en alguns moments apareix unit a Urkesh (Tell Mozan), al nord-oest de Kahat. Al segon mil·lenni era un regne independent que havia substituït a Nawar (que ara depenia de Kahat, potser incloent Nabada o Tell Beydar). Al segle xviii aC s'esmenta la ciutat de Kahat a les tauletes cuneïformes del palau de Mari i es creu que estava governada per reis vassalls d'aquest estat. El rei Xamxi-Adad I es va refugiar a Kahat per un temps.
El primer rei esmentat és Akin-Amar; el segueix un rei de nom Kabiya que va morir cap a l'any 1765 aC. Les tauletes esmenten al seu successor Attaya, que quan va prendre possessió va fer de testimoni un personatge de nom Abum-El i sota imposició de les forces d'Haya-Sumu d'Ilansura. Al segle següent va caure en mans del regne amorrita de Shubat-Enlil (Tell Leilan), capital situada al nord-est de Kahat.

## Referències

* ↑ Oliva, Juan (ed.). Testos para una historia de Síria-Palestina I. Tres Cantos: Akal, 2008, p. 353-356. ISBN 9788446019497.
# Kahaluu-Keauhou

Kahaluu-Keauhou és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Hawaii. Segons el cens del 2000 tenia 2.414 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kahaluu-Keauhou tenia 2.414 habitants, 1.000 habitatges, i 662 famílies La densitat de població era de 157,22 habitants per km².
Dels 1.000 habitatges en un 18,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,4% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 33,8% no eren unitats familiars. En el 24,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,68.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,4% tenia menys de 18 anys, un 5,0% entre 18 i 24, un 19,9% entre 25 i 44, un 36,0% de 45 a 64 i un 22,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49,4 anys. Per cada 100 dones hi havia 101,5 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,98 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.522 $ i la renda mediana per família de 60.368 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.583 $ mentre que les dones 26.389 $. La renda per capita de la població era de 33.067 $. Aproximadament el 8,6% de les famílies i el 13,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kahaluu-Keauhou». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Kahaluu-Keauhou». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Khólodivka

Khólodivka (en (ucraïnès): Холодовка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 696 habitants. Pertany al districte de Sudak. Fins al 1948 la vila es deia Osmantxik.

## Referències

* ↑ «Крым, город Судак, Богатовка». КЛАДР РФ. [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ «Расписание маршрутки Судак — Солнечная Долина —Прибрежное». GoOnBus.ru. [Consulta: 27 març 2018].
# Khítrovo

«Khítrovo» té aquests significats:
* Khítrovo (Tula), localitat de l'óblast de Tula, a Rússia
* Khítrovo (Oriol), localitat de l'óblast d'Oriol, a Rússia
# Khírbat al-Màfjar

Khírbat al-Màfjar (àrab: خربة المفجر, Ḫirbat al-Mafjar, literalment 'el Lloc on l'aigua brolla de la terra'), a nivell local conegut com a Qasr Hixam (àrab: قصر هشام, Qaṣr Hixām, literalment 'Palau d'Hixam'), és el nom actual de les ruïnes d'un palau omeia. Es troba a la vora del Wadi Nuwayima, a 5 km al nord de Jericó, a Palestina. Abans de ser palau hauria estat una vila emmurallada que gaudia d'un complex sistema d'irrigació del període romà, aprofitant tres fonts (Ayn al-Sultan, Ayn al-Nuwayima i Ain al-Duyuk).
Fou construït vers 743-744 pel futur califa Al-Walid ibn Yazid al final del regnat d'Hixam ibn Abd-al-Màlik (723-743) i inici del seu, i fou inspirat pels banys romans, cobert d'exquisits mosaics i decoració en estuc. Inclou el palau propi, el pati, la casa de banys, la mesquita, una font amb jardins i un recinte de 60 hectàrees amb plantes, animals, mosaics i decoracions del més alt nivell. El palau mateix és un gran edifici quadrat amb entrada monumental i habitacions en dues plantes, a l'entorn d'un gran pati porticat. La sala de bany servia també de sala d'audiències i sala de banquets.
Fou explorat per primer cop vers 1881 per Ch. Warren i F. J. Bliss.

## Referències

* Barker, Graeme (1999). Companion Encyclopedia of Archaeology. Londres: Routledge. ISBN 0-415-06448-1.
* Bowersock, Glen Warren, Brown, Peter and Grabar, Oleg (1999). Late Antiquity: A Guide to the Postclassical World. Harvard University Press. ISBN 0-674-51173-5.
* Bussagli, Marco (2005). Understanding Architecture. I. B. Tauris. ISBN 1-84511-089-7.
* Hansen, Inge Lyse and Wickham, Chris (2000). The Long Eighth Century. Brill Academic Publishers. ISBN 90-04-11723-7.
* Hollingsworth, Mary (2003). Art in World History. Giunti. ISBN 88-09-03474-0.
* Holt, Peter Malcolm, Lambton, Ann Katherine Swynford and Lewis, Bernard (1999). The Cambridge History of Islam. Cambridge University Press. ISBN 0-521-29138-0.
* Necipoğlu, Gülru (1997). Muqarnas: An Annual on the Visual Culture of the Islamic World. Brill Academic Publishers, ISBN 90-04-10872-6.
* Petersen, Andrew (1996). Dictionary of Islamic Architecture. London: Routledge. ISBN 0-415-06084-2.
* Turner, Tom (2004). Garden History: Philosophy and Design 2000 BC – 2000 AD. Taylor & Francis. ISBN 0-415-31748-7.

## Enllaços externs

* Khirbat al-Mafjar Arxivat 2006-05-29 a Wayback Machine..
# Crocetina

La crocetina és un carotenoide àcid dicarboxílic natural trobat a les flors del safrà (Crocus sativus L.).
L'estructura química de la crocetina és el cos central de la crocina l'altre compost responsable del color del safrà
La crocetina forma cristalls de color vermella rajola.

## Notes i referències

* ↑ PDF «SAFFRON» (en anglès). =FAO Monograph, 2002. Arxivat de l'original el 2013-08-10. [Consulta: 1r juliol 2008].

## Vegeu també

* Crocina
* Safrà

### Enllaços externs

* ((anglès)) Substància Crocetin NCBI database
* ((anglès)) COMPOUND: C08588 Crocetin www.Genome.net
# Crocees

Crocees o Krokeai (en grec antic Κροκέαι) era una petita ciutat de Lacònia situada a la via que anava d'Esparta a Gítion, i coneguda per les seves pedreres de marbre. Pausànias diu que aquest marbre era difícil de treballar però amb ell s'aconseguien belles decoracions per als temples, els banys i les fonts.
Quan s'entrava a la vila hi havia una gran imatge de Zeus Croceates, i a les pedreres estàtues de bronze dels Dioscurs, segons Pausànias, que també diu que els banys més famosos de Corint estaven decorats amb marbre d'aquest lloc. S'han trobat blocs de marbre treballat, probablement procedents de l'estàtua de Zeus. Un baix relleu amb el ritual de l'adoració dels Dioscurs representats amb els seus cavalls i amb una inscripció llatina es va trobar a les pedreres.
També tenia pedreres de pòrfir verd, que els grecs no utilitzaven pels seus temples, però si que ho van fer els romans que l'usaven per decoració.Sembla que el que els romans anomenaven "marbre de Lacònia" era aquest pòrfir. Els romans, segons Estrabó, van obrir noves canteres prop de Taíget, que serien les d'aquest lloc de Crocees. En parla també Quint Curci Ruf.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Croceae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 19 desembre 2020].
# Kruijenita

La kruijenita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom en honor del col·leccionista holandès de minerals d'Eifel Fred Kruijen (nascut el 1956). És autor de nombrosos articles en publicacions periòdiques científiques i és un experimentat fotògraf micro-mineral.

## Característiques

La kruijenita és un sulfat de fórmula química Ca₄Al₄(SO₄)F₂(OH)$_{16}$·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. Es troba químicament relacionada amb la creedita i la chukhrovita-(Ca).
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5233/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Feuerberg, Hohenfels-Essingen, dins el districte de Vulkaneifel (Renània-Palatinat, Alemanya), on es troba en cavitats en forma de cristalls tetragonals prismàtics llargs de fins a 0,1 mm × 1 mm, típicament combinats en agregats radiants o de manera aleatòria. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kruijenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 juliol 2021].
# Rogge

Rogge és el nom dels següents personatges:
* Bernhard Rogge
* Jacques Rogge (Gant, 1942 − 2021), esportista d'elit i president del Comitè Olímpic Internacional belga
* Rudolf Klein-Rogge (Colònia, 1885 − Graz, 1955), actor de cinema alemany
# Rutilus karamani

Rutilus karamani és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Albània, Montenegro i Macedònia del Nord.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.
* ↑ Kottelat, M., 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.