OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Erriberabeitia

Erriberabeitia (en castellà Ribera Baja) és un municipi d'Àlaba, de la Quadrilla d'Añana. Està format pels concejos de:
* Igay
* Manzanos
* Melledes
* Quintanilla de la Ribera
* Rivabellosa, capital del municipi i principal població
* Rivaguda

## Història

En 1463 s'hi va fundar la Germandat d'Àlaba, la primera institució que va posar les bases del conjunt territorial que forma l'actual lurralde d'Àlaba, que pertanyia a la Corona de Castella.

## Agricultura

L'agricultura ha estat l'activitat econòmica tradicional del municipi, però en l'actualitat el seu pes en l'economia local ha decaigut de manera important. Segons dades estadístiques de 2001, solament el 8,4% de la població activa es dedicava a l'agricultura. No hi ha dades estadístiques posteriors, però l'important creixement de població dels últims anys en Rivabellosa induïx a pensar que aquest percentatge ha baixat en els últims anys. El sector primari aportava en 2000 el 3,82% del valor afegit. L'agricultura manté la seva importància quant a l'ocupació del sòl. En Ribera Baixa havia el 1999 65 explotacions agrícoles i ramaderes censades. Les terra conreades sumaven en 1996, 1682 Ha., que és equivalent al 66,7% del sòl en el terme municipal. Els cultius dominants són les herbàcies (cereals en la seva majoria) amb alguna hectàrees dedicades al cultiu de la remolatxa azucarera i la patata. La superfície destinada a pastures i prats és petita (111Ha), sent la cabanya ramadera molt escassa.

## Indústria

El nombre de treballadors industrials era en 2001, del 31,4% de la població activa. Aquesta taxa bastant elevada es deu a la proximitat del municipi a la localitat industrial de Miranda de Ebro, on treballa una part significativa de la població d'Erriberabeitia (entorn del 20%) La proximitat a Miranda ha propiciat endemés que en Rivabellosa s'instal·lessin unes quantes instal·lacions industrials com una extensió dels polígons industrials mirandeses, ja que aquests arriben fins als mateixos límits municipals de Ribera Baixa. Entre les fàbriques instal·lades en Rivabellosa destaca la fàbrica de Patents Talgo. En aquests tallers es ve realitzant, des de 1964, la fabricació integral dels cotxes dels trens Talgo. La fàbrica dona feina a uns 130 treballadors. També hi ha una instal·lació d'emmagatzematge d'hidrocarburs de CLH, que ocupa una important extensió de terreny i altres indústries de menor grandària.

## Serveis

La població treballa principalment a Miranda de Ebro o Vitòria en el sector serveis. Dintre del municipi, Rivabellosa compte amb consultori mèdic, col·legi públic, casa de cultura, farmàcia, una entitat bancària, una mica de comerç de proximitat i diversos establiments d'hostaleria. Esment a part mereix l'existència d'un hipermercat de la cadena Eroski situat als afores de Rivabellosa. Aquest hipermercat, més que per a cobrir únicament les necessitats del municipi, està pensat per a donar servei a la veïna localitat de Miranda de Ebro. En el futur està previst que l'economia local s'orienti al sector serveis amb la creació d'Arasur i el PAER.

## Referències

* ↑ Rivera Blanco, Antonio. Historia de Alava (en castellà). Nerea, 2003, p. 180. ISBN 8489569959.
# Església de Santa Reparata (Florència)

Santa Reparata, en italià Chiesa di Santa Reparata, és l'antiga catedral de Florència, Itàlia. En aquest lloc es va construir Santa Maria del Fiore a partir de 1296. Actualment es pot visitar davallant des de la nau dreta del Duomo. Santa Reparata, era una màrtir cristina i copatrona de Florència.
A aquesta església hi ha el sepulcre dels papes Esteve IX i el Nicolau II, del vescomtes de Florència i d'algunes personalitats com ara Filippo Brunelleschi.

## Història

En temps dels antics romans hi havia una zona destinada al culte paleocristià i a la fi de l'època medieval va ser el centre religiós més important de Florència.
La llegenda diu que aquesta església es va fundar com agraïment a l'actuació de Santa Reparata de Cesarea de Palestina durant les batalles contra els bàrbars durant el regnat de l'Emperador romà Honori (entre els anys 395 - 423) i l'església hostatja el cos d'aquesta santa, traslladat segles després.
A partir de l'estructura paleocristiana, aquesta església es va reconstruir durant el segle ixamb dos campanars nous al costat de l'absis. El 4 de juny de 1055 el papa Víctor II obrí a Santa Reparata el primer concili de Florència que va reunir 120 bisbes i a l'Emperador Enric III el Negre. Arran d'aquest concili es va ampliar la cripta, es va afegir un absidiol i es va construir un pòrtic
L'any 1264 es va enterrar a Santa Reparata Farinata degli Uberti, que va ser posteriorment, 1283, condemnat per heretgia.
Com explica Villani, aquesta catedral havia de semblar massa petita per a les noves ambicions dels florentins i l'any 1293 es va decidir reconstruir-la.
El 8 de setembre de 1296 van posar la primera pedra de la nova catedral mentre l'antiga va començar a ser demolida. La demolició definitiva es va fer l'any 1375.

## Bibliografia

* Alberto Busignani e Raffaello Bencini, Le chiese di Firenze. 4. Quartiere di S. Giovanni, Le Lettere, Firenze 1988.

## Enllaços externs

* Sito ufficiale
* (anglès) Storia e scavi Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Adrià Parellada i Díaz

Adrià Parellada i Díaz (Barcelona, 19 d'octubre de 1953) és un exatleta català especialitzat en curses de velocitat.
Es formà al col·legi Sant Miquel de Barcelona, competint més tard amb el Club Esportiu Universitari i el Club Natació Barcelona. Guanyà quatre campionats catalans a l'aire lliure en 110 m tanques, 100 m llisos i relleus, i quatre més en pista coberta. Va batre quatre cops el rècord català dels 50 m tanques en pista coberta.
És germà de Josep Jordi Parellada i Díaz i fill de Josep Jordi Parellada i Cardellach, també atletes.

## Palmarès
### Campió de Catalunya

* 100 metres llisos: 1975
* 110 metres tanques: 1973, 1978
* 4 × 100 metres llisos: 1977
* 50 m llisos (pista coberta): 1976
* 50 m tanques (pista coberta): 1972, 1974, 1978

## Referències

* 1 2 3 4 «Adrià Parellada Díaz». Gran Enciclopèdia Catalana, 28-02-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Padres e hijos en nuestras pistas». Mundo Deportivo, 05-02-1970. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat de Catalunya». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-20. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Escut d'armes del Districte de Rhein-Berg

La part superior de l'escut d'armes del Districte de Rhein-Berg mostra la situació geogràfica del districte, prop de la vall de Rin (la banda platejada simbolitza el riu Rin). El símbol prové de l'escut d'armes de l'antiga província prussiana de Renània. A la part esquerra, es creu que les dues barres simbolitzen un castell. Eren usades pel Comtat de Berg cap a l'any 1100. Quan l'any 1225, el Duc de Limburg va adquirir el ducat, va introduir el seu senyal a l'escut: el lleó vermell amb la llengua blava.
# Alacurt de l'illa de Flores

L'alacurt de l'illa de Flores (Brachypteryx floris; syn: Brachypteryx montana floris) és un tàxon d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). És endèmic de l'illa de Flores, a Indonèsia. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació és de risc mínim.

## Taxonomia

El Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), consideren que aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.1, gener 2022), el consideren una subespècie de l'alacurt blau (Brachypteryx montana).

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «alacurt de l'illa de Flores». Diccionari dels ocells del món TERMCAT. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 703. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Flores Shortwing. Brachypteryx floris» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 703. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 12.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2022. [Consulta: 16 gener 2022].
# Estadi José Amalfitani

L'Estadi José Amalfitani, conegut popularment com El Fortí, a vegades referit com El Teatre Colón del Futbol (per l'excel·lent visió del camp de joc que ofereix als espectadors des de qualsevol angle) o Estadi Vélez Sarsfield, és un estadi esportiu situat al barri de Liniers, a l'extrem Oest de la ciutat de Buenos Aires, Argentina. Normalment, a l'estadi es disputen partits de futbol. És propietat del Club Atlético Vélez Sarsfield, el primer equip del qual disputa els seus partits en condició de local. A partir de 2016 també és la seu dels Jaguars, la franquícia argentina que participa en el Super Rugbi.
Es va començar a construir l'any 1947, i va ser inaugurat quatre anys més tard, el 22 d'abril de 1951. Ha estat un dels estadis amfitrions de la Copa del Món de Futbol de 1978, i l'escenari de molts esdeveniments esportius, musicals, polítics i religiosos. A causa del constant manteniment de les seves instal·lacions, les comoditats que ofereix, la seva ubicació i l'accessibilitat, entre altres qualitats, és considerat un dels millors estadis de l'Argentina, i una de les primeres opcions per a la realització d'esdeveniments de gran rellevància.

## Galeria d'imatges

* Imatge des de Platea Nord Alta.
* Imatge des de Platea Sud Alta.
* Acte de la Presidenta Cristina Fernández el 2012.

## Referències

* ↑ Guiñazú, Daniel. «"Cent anys d'un club que es va fer gran"». pagina12.com.ar, 02-01-2010.

## Enllaços externs

* Secció de l'Estadi José Amalfitani en el Lloc Web Oficial del Club Atlético Vélez Sarsfield
* Imatge satelital i etiquetes a Flof Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Llista d'estadis de l'Argentina amb direccions i telèfons, estadis de futbol, estadis de rugbi i estadis d'altres esports
# Estadi José Mangriñán

L'Estadi José Mangriñán és l'estadi de futbol de la Unió Esportiva Vall d'Uixó, i està situat en l'Avinguda Algar de la localitat valenciana de La Vall d'Uixó, en la Plana Baixa. Té unes dimensions de 104x65 metres, i consta d'una capacitat d'uns 4.000 espectadors.
Antigament conegut amb el nom d'Estadi Industrial Segarra, va ser inaugurat l'any 1944 com a camp de futbol del CD Segarra, club ja desaparegut i antecessor de la UE Vall d'Uixó. Posteriorment, l'estadi va adoptar el nom actual de José Mangriñán, en honor d'aquest antic futbolista del València CF, natal de La Vall d'Uixó i mort l'any 2006 a Vila-real.
L'any 2010 es va dur a terme una remodelació de l'estadi que va tenir un cost de 300.000 €, finançats pel Plan E del Govern central. Així, es va instal·lar al camp la gespa artificial, i es van remodelar i adaptar els vestidors.
Cada any es disputa en l'estadi el "Trofeu de futbol infantil de José Mangriñán".
El 22 de febrer de 2014 al derbi entre els dos equips de la localitat, Carlos Beltrán Borràs "Tolo" va marcar els 4 gols de l'equip visitant, el Club La Vall, en una de les actuacions més destacades, si no la més destacada, de la història del futbol en la localitat de la Plana Baixa.

## Referències

* ↑ «La Vall estrena el renovado Estadio José Mangriñán» (en castellà). Diari Qué, 02-09-2010. Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 17 juny 2013].
* ↑ «La Vall impulsa la reforma del estadio José Mangriñán y mejora los campos de fútbol» (en castellà). El Periódico Mediterráneo, 02-05-2010.

## Enllaços externs

* Web oficial del club Arxivat 2012-09-01 a Wayback Machine.
# Estadi José Américo de Almeida Filho

L'Estadi José Américo de Almeida Filho, o simplement Almeidão, és un estadi de futbol situat a la ciutat de João Pessoa, a l'estat de Paraíba a Brasil. Té una capacitat per a 40 000 persones i és l'estadi dels clubs Botafogo Futebol Clube i Auto Esporte Clube pels seus partits del Campionat Paraibano.
L'Almeidão és propietat del govern de l'estat de Paraíba i duu el nom de José Américo d'Almeida Filho, un exjugador i president del Botafogo.
L'estadi va ser inaugurat el 9 de març de 1975 amb un partit entre el Botafogo de Rio de Janeiro i el Botafogo de João Pessoa amb triomf del primer per 2-0.

## Referències

* ↑ «Estadio José Américo de Almeida Filho». soccerway.com.

## Enllaços externs

* worldstadiums.com - paraíba - Estádio José Américo de Almeida Filho (Almeidão)
# Espermateca

L'espermateca' és un òrgan de l'aparell reproductiu de les femelles de certs insectes, mol·luscs i d'alguns altres invertebrats i vertebrats. El seu propòsit és rebre i emmagatzemar l'esperma rebut del mascle. Generalment és allà on té lloc la fertilització, és a dir la unió del gàmeta femení amb el masculí quan l'oòcit es troba madur.
L'espermateca està recoberta d'epiteli i té forma variable; algunes són tubs fins i enroscats, unes altres són evaginacions de l'aparell reproductiu. Algunes espècies tenen més d'una espermateca.

## Referències

* ↑ David M. Sever, Cynthia K. Tait, Lowell V. Diller, and Laura Burkholder. 2004. Ultrastructure of the Annual Cycle of Female Sperm Storage in Spermathecae of the Torrent Salamander Rhyacotriton variegatus (Amphibia: Rhyacotritonidae). JOURNAL OF MORPHOLOGY 261:1–17
# Alessandra Giuseppina Grassi Herrera

Alessandra Giuseppina Grassi Herrera (Ciutat de Mèxic, 29 d'agost de 1976) és una ciclista mexicana, ja retirada, que també té nacionalitat italiana. Ha guanyat diferents campionats, tant nacionals com continentals. El 2007 guanyà una medalla de plata als Jocs Panamericans. El 2008 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Pequín.
És filla del també ciclista Giuseppe Grassi.

## Palmarès

* 1999
** Campiona de Mèxic en ruta
** Campiona de Mèxic en contrarellotge
* 2000
** Campiona de Mèxic en contrarellotge
* 2005
** Campiona de Mèxic en ruta
* 2006
** Campiona de Mèxic en ruta
** Campiona de Mèxic en contrarellotge
* 2007
** Campiona de Mèxic en contrarellotge
* 2008
** Campiona de Mèxic en ruta
** Campiona de Mèxic en contrarellotge
* 2009
** 1a al Campionat Panamericà en contrarellotge

## Referències

* ↑ «Olympedia – Alessandra Grassi». [Consulta: 21 gener 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Alessandra Giuseppina GRASSI HERRERA» (en italià). [Consulta: 21 gener 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Estats Units de Veneçuela

Estats Units de Veneçuela va ser el nom oficial de Veneçuela adoptat per la constitució de 1864, durant el govern de Juan Crisóstomo Falcón. Aquest nom es va mantenir en les diferents constitucions que van succeir a la de 1864 fins a l'any 1953; quan la constitució promulgada en aquest any canvia el nom oficial per República de Veneçuela.
Durant el període comprès entre 1830 i 1857 el nom oficial del país era Estat de Veneçuela; mentre que en la constitució de 1858 el país tenia per nom oficial República de Veneçuela. Després del triomf del Partit Liberal en la Guerra Federal es convoca a una assemblea constituent per crear una nova constitució basada en els principis federals. El 28 de març de 1864 els membres de l'assemblea constituent reunits a Caracas signen la constitució. El president Falcón ordena la seva publicació i circulació el 13 d'abril i finalment és confirmada pels ministres d'Interior i Justícia, de Relacions Exteriors, d'Hisenda, de Foment i el de Guerra i Marina el 22 d'abril.

## Referències

* ↑ Constitución del Estado de Venezuela de 1830 Arxivat 2012-06-29 at Archive.is Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes
* ↑ Constitución de 1858 Arxivat 2014-11-30 at Archive.is Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes
* ↑ Constitución de 1864 Arxivat 2014-11-30 at Archive.is Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes
# Afrixalus clarkeorum

Afrixalus clarkeorum és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a Etiòpia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Largen, M. & Schiøtz, A. 2004. Afrixalus clarkeorum. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 d'abril del 2008.
# Ait Faska

Ait Faska (en àrab أيت فاسكا, Ayt Fāskā; en amazic ⴰⵢⵜ ⴼⴰⵚⴽⴰ) és una comuna rural de la província d'Al Haouz, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 26.210 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Ait El Mane

Ait El Mane (en àrab آيت المان, Āyt al-Mān; en amazic ⴰⵢⵜ ⵍⵎⴰⵏ) és una comuna rural de la província de Boulemane, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 1.927 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Premi Akatsuka

El Premi Akatsuka és el nom d'un premi semi-anual presentat per l'editorial japonesa Shueisha (集英社) com un premi de manga humorístic. El premi s'ha donat des de 1974 i té com a objectiu premiar a artistes o nous mangakes a la categoria de Manga humorístic. El seu homòleg d'adjudicació, el Premi Tezuka, premia als nous mangakes en la categoria de Manga Història. Notables són els guanyadors i participants Takeshi Okan, Kazumata Oguri, Mitsutoshi Shimabukuro, Norihiro Yagi i Yusuke Murata. El premi porta el nom de Fujio Akatsuka, un dels més exitosos artistes manga en l'art del gag.
# El viatge

«El viatge» té aquests significats:
* El viatge (pel·lícula de 1967), pel·lícula dels Estats Units dirigida per Roger Corman.
* El viatge (pel·lícula de 1974), pel·lícula italiana dirigida per Vittorio De Sica.
# Ilshu

Ilshu o també Il-Šu va ser el primer rei conegut de la ciutat i regne de Mari, un important centre comercial de la Mesopotàmia.
També se l'anomenava Anbu o Anabu o Anapu(?) i consta a les llistes dels reis sumeris. El seu successor hauria estat Anba, segons una llista conservada al regne d'Ebla que diu: "Anba, fill d'Anbu".

## Referències

* ↑ Oliva, Juan. Textos para una historia política de Siria-Palestina. Tres Cantos: Akal, 2008, p. 15. ISBN 9788446019497.
# Hitzkirch

Hizkirch és un municipi del cantó de Lucerna (Suïssa), situat al districte de Hochdorf.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Cerca de la ciudad

Cerca de la ciudad és una pel·lícula espanyola del 1952 escrita i dirigida per Luis Lucia Mingarro i protagonitzada per Adolfo Marsillach.

## Sinopsi

Al Pare José, fill d'un ventríloc el destinen per a ajudar en una petita parròquia d'un suburbi prop de Madrid, Ventas del Espíritu Santo (és a dir, "prop de la ciutat"). Però quan arriba s'assabenta que el rector ha mort, i ara ell s'ha de fer càrrec de l'administració i el funcionament de l'església, fins que el bisbe prengui una decisió. Els habitants del lloc viuen en condicions materials i morals deficients. Només Doña Casilda, propietària de la millor casa del barri, practica la religió a la seva manera. Ramón, el sagristà afeccionat als toros, el posa al corrent de les misèries del lloc. I el pare José, en lloc d'esfondrar-se, s'ho pren com un gran repte. Comença intentant guanyar-se els nens a la catequesi amb ajuda del nino Pepito, que feia servir el seu pare a les actuacions.

## Repartiment

* Adolfo Marsillach... Padre José
* José Isbert... Ramón
* Margarita Robles Menéndez... Doña Casilda
* Manuel Kayser ... Don Felipe
* Manuel Bermúdez 'Boliche' ... El doctor
* Eugenio Domingo ... Luis
* Francisco Camoiras... Paco
* José Moratalla ... Manolo

## Premis

La pel·lícula va aconseguir un premi econòmic de 300.000 ptes, als premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1952.

## Referències

* ↑ Cerca de la ciudad a artium.eus
* ↑ Cerca de la ciudad a ABC.es
* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-114
# Partit del Congrés de Botswana

El Partit del Congrés de Botswana (en Anglès: Botswana Congress Party) és un partit polític social-demòcrata de Botswana, fundat el 1998 com a escissió del Front Nacional de Botswana, liderat per Otlaadisa Koosaletse. A les últimes eleccions, 30 d'octubre del 2004, el partit va guanyar el 16,6% del vot popular i 1 dels 57 escons.
# París-Roubaix 1922

La París-Roubaix 1922 fou la 23a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 16 d'abril de 1922 i fou guanyada pel belga Albert Dejonghe.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip |
| 1 | Albert Dejonghe | - |
| 2 | Jean Rossius | La Française |
| 3 | Émile Masson | Alcyon |
| 4 | Paul Deman | Automoto - Russell |
| 5 | Charles Lacquehay | - |
| 6 | Gaetano Belloni | Bianchi - Salga |
| 7 | Alfons van Hecke | JB Louvet - Soly |
| 8 | Léon Scieur | La Française |
| 9 | Marcel Gobillot | - |
| 10 | Henri Pélissier | Automoto - Russell |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats de l'edició de 1922 a les-sports.info
* Resultats de l'edició de 1922 a cyclebase.nl
# Charles de Lacroix

Charles, Henri de Lacroix (Prada, 15 de març de 1885 - Perpinyà, 8 de desembre de 1971) va ser un empresari i polític nord-català.

## Biografia

Charles de Lacroix va néixer en el si d'una il·lustre família realista de Prada, que va donar un regidor general, un diputat i un alcalde d'aquesta comuna. Doctor en Dret, es va casar el 1912 amb la filla de François Écoiffier (la parella tindrà dues filles), fundador d'una important empresa del sector elèctric. El 1913, Ecoiffier morí, i Lacroix es converteix en un dels co-dirigents de la companyia amb altres hereus.
A la dècada de 1920, l'empresa va créixer fortament: modernitza, compra o construeix diverses centrals elèctriques al departament, desenvolupa la seva xarxa de distribució. Està integrada a Électricité de France per la nacionalització després de la Segona Guerra Mundial.
En l'àmbit polític, Charles de Lacroix és republicà. No va arribar a ser conseller general a les eleccions de 1925, batut pel socialista Joseph Rous. Va ser escollit alcalde de Prada el 1929 però va dimitir el 1931 sense seguir una intensa activitat política. Resistent des de juny de 1940, va ser nomenat prefecte del Drama en 1944.

## Bibliografia

* VVAA. Nouveau Dictionnaire de Biographies Roussillonnaises 1789-2011. 1 Pouvoirs et société. Perpignan: Publications de l'olivier, 2011, p. 699. ISBN 9782908866414.

## Notes

* 1 2 3 4 Marty 2011
# Cenk İldem

Cenk İldem (Şişli, Istanbul, 5 de gener de 1986) és un lluitador turc guanyador d'una medalla de bronze en els Jocs Olímpics de Rio, el 2016. També va representar Turquia als Jocs Europeus de 2015, a Bakú, on va guanyar una altra medalla de bronze. El seu pare, Hüseyin İldem, és també el seu entrenador.

## Referències

* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/hem-babasi-hem-hocasi-18720314