OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Gabriela d'Itàlia

Maria Gabriela d'Itàlia (Nàpols, 1940). Princesa d'Itàlia de la Casa de Savoia amb l'inherent tractament d'altesa reial. Durant la dècada de 1950, Maria Gabriela esdevingué un paradigma de bellesa entre les famílies reials europees.
Nascuda a Nàpols el dia 24 de febrer de l'any 1940, és filla del rei Humbert II d'Itàlia i de la princesa Maria Josep de Bèlgica. Maria Gabriela era neta per via paterna del rei Víctor Manuel III d'Itàlia i de la princesa Helena de Montenegro i per via materna ho era del rei Albert I de Bèlgica i de la duquessa Elisabet de Baviera.
Partí des de Nàpols a l'exili portuguès d'Estoril després que un referèndum instaurés, per un escàs marge de vots, la república com a model d'estat. Maria Gabriela s'instal·là a Vil·la Savoia amb la família reial italiana al complet; aviat, però, els seus pares se separaren de fet i ella anà a Ginebra al costat de la mare.
Durant la dècada de 1950 i de 1960, Maria Gabriela esdevingué una icona de la bellesa europea. Les seves participacions en diverses celebracions de la reialesa la convertiren en una de les princeses més admirades i en una de les més seguides per la premsa rosa.
Al llarg dels últims anys de 1950 i fins ben entrat el 1961 s'especulà en diverses ocasions amb la publicació d'un hipotètic compromís matrimonial entre la princesa i el príncep Joan Carles de Borbó. És conegut el noviatge existent entre els dos princeps exiliats a Estoril per múltiples testimonis de l'entorn de la parella i també se sap que en un parell d'ocasions el general Francisco Franco frustrà l'anunci per la poca consideració que li mereixia la família reial italiana (exiliada, Humbert i Maria Josep separats, els rumors de bisexualitat d'Humbert...).
En resum, l'any 1961 s'anuncià el compromís matrimonial de Joan Carles i Sofia de Grècia i Maria Gabriela inicia una relació amb Nicolás Franco, nébot del General i fill de l'ambaixador espanyol a Lisboa.
Maria Gabriela no contragué matrimoni fins a l'any 1969 i ho feu amb un aristòcrata hongarès de nom Robert Zellinger de Balkany. El matrimoni civil se celebrà el dia 16 de juny de l'any 1969 a Saint-Mesme i el religiós cinc dies després a Eze-sur-Mer. La parella tingué una única filla:
Maria Gabriela i Robert Zellinger se separaren el 1990. Des de llavors la princesa s'ha dedicat a l'estudi de la Casa Reial de Savoia i s'ha convertit, de la mà de la seva mare, en una de les principals expertes de la seva pròpia família.
La princesa ha participat com a assessora històrica en el rodatge de la sèrie dedicada a la vida de la princesa Mafalda d'Itàlia. També ha participat en l'elaboració de nombrosos llibres basats en la història de la Casa reial italiana, així com altres com ara: Gioielli di Casa Savoia.
L'any 2007 la casa de subhastes Sotheby's anuncià la subhasta d'un important lot de joies reials de la princesa Maria Gabriela de Savoia. La majoria de les joies provenien de l'herència de la seva mare, la princesa Maria Josep de Bèlgica. Destacades veus s'han aixecat contra Maria Gabriela per la seva inconsistència, per les crítiques que ella mateixa llançà contra el seu germà quan aquest feu una acció similar.
# Myotis aurascens

Myotis aurascens és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Albània, Armènia, l'Azerbaidjan, Bulgària, la Xina, Croàcia, Geòrgia, Grècia, l'Iran, l'Iraq, Itàlia, el Kazakhstan, Corea del Sud, Macedònia, Moldàvia, Mongòlia, Montenegro, Romania, Rússia, Sèrbia, Síria, Turquia i Ucraïna. Els seus hàbitats naturals són els boscos i els matollars. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Benda, P.; Aulagnier, S.; Hutson, A. M.; Tsitsulina, K.; Karataş, A.; Palmeirim, J.; Paunović, M. Myotis aurascens. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 8 octubre 2013.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Anampses lennardi

Anampses lennardi és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 28 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-oest d'Austràlia.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Scott, T. D. 1959. Notes on western Australian fishes, No. 1. Trans. R. Soc. S. Aust. v. 82: 73-91.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Terra de Grinnell

La Terra de Grinnell és la part central de l'illa Ellesmere a la part més septentrional del territori de Nunavut, Canadà i forma part del Parc Nacional de Quttinirpaaq. Va rebre el nom d'Henry Grinnell, un magnat de Nova York, que a la dècada de 1850 va finançar dues expedicions per trobar l'expedició perduda de Franklin.
El nom li fou donat pel capità Edwin De Haven durant la primera expedició de Grinnell, el setembre de 1850, quan va veure unes terres que sobresortien per damunt dels núvols. De Haven va confirmar el nom en el seu informe oficial del viatge, datat d'octubre de 1851.
Fort Conger es troba a la riba nord de la badia de Lady Franklin.

## Referències

* ↑ Merriam-Webster's Geographical Dictionary, Third Edition, p. 450.
* ↑ Mowat, Farley. The Polar Passion: The Quest for the North Pole. 1967: McClelland and Stewart, p. 29
* ↑ Kane, Elisha Kent. The United States Grinnell Expedition in Search of Sir John Franklin. Boston: Phillips, Sampson & Co., 1857, p. 201.
# Terra de Goshen

Terra de Goshen fou el nom bíblic de la terra de l'antic Egipte on es van assentar Josep i els seus familiars i descendents, i de la que els hebreus van sortir d'Egipte en el temps de l'Èxode. Es trobava a l'est del Delta del Nil.
Segons la narració de Josep al Llibre del Gènesi, els fills de Jacob (Israel) que vivien a Hebron, van experimentar una gran fam que va durar set anys. Es va dir que Egipte era l'únic regne capaç de subministrar aliments i, per tant, els fills de Jacob (Israel) van viatjar allà per comprar béns. El segon any de fam, el visir d'Egipte, Josep, va convidar els fills d'Israel a viure en territori egipci. Es van establir al país de Goixen.

## Referències

* ↑ Gn 45:9-10-ESV
* ↑ Genesis 45:11:HE
* ↑ Mehler, S. From Light Into Darkness: The Evolution of Religion in Ancient Egypt, (ISBN 978-1-931882-49-1), 2005, p. 133
* ↑ Joseph may also have been Co-regent with the Pharaoh as indicated by Plantilla:Bibleverse - Josephus. The Antiquities of the Jews, Book II, 7.1.168
* ↑ Genesis 46:34,47:27:HE
# Família augustiniana

La família augustiniana, anomenada així per Sant Agustí d'Hipona (354 – 430) és el conjunt de comunitats i ordes religiosos cristians, masculins i femenins, que viuen d'acord amb l'anomenada Regla de Sant Agustí.
Els agustinians es divideixen en dues branques principals:
    pertanyents a diverses congregacions, algunes d'elles integrades a la Confederació de Canonges Regulars de Sant Agustí i altres independents, com els premonstratencs.
    Entre els ordes de frares i monges, es troben:
       - L'Orde de Sant Agustí, orde mendicant de frares, també coneguts com a eremites de Sant Agustí, de la qual van néixer reformes que acabaren essent ordes religiosos separats, com els Agustins Recol·lectes o els Agustins Descalços
       - Monges agustinianes o germanes de vida contemplativa, a partir de la qual s'originaren altres ordes femenins.
A més, hi ha diverses congregacions religioses i societats de vida apostòlica i fraternitats laiques que segueixen aquesta regla i, per tant, els ensenyaments de Sant Agustí, com les Germanes Agustines Missioneres o les Germanes de l'Empar Terciàries Agustines.
Altres ordes religiosos, sense haver estat originats en l'Orde de Sant Agustí, segueixen la Regla i, per tant, formen part de la família augustiniana. Entre aquestes, hi ha: els dominics, els jerònims, les brigidines, les ursulines, les Germanes Agustines de la Misericòrdia de Jesús, les Agustines de l'Assumpció, els alexians, els Canonges Regulars de la Congregació Hospitalera del Gran Sant Bernat, etc.

## Bibliografia

* Lloc web sobre Sant Agustí i la família augustiniana Arxivat 2009-06-03 a Wayback Machine.
# Thurgood Marshall

Thurgood Marshall (Baltimore, 2 de juliol de 1908 - Bethesda, 24 de gener de 1993) va ser jutge del Tribunal Suprem dels Estats Units des d'octubre de 1967 fins a octubre de 1991, convertint-se així en el primer afroamericà en el càrrec.
Abans de convertir-se en jutge va tenir una reeixida carrera com a advocat, amb una alta taxa d'èxit davant del Tribunal Suprem (va ser qui més casos va portar davant d'aquesta instància) i sobretot conegut per la seva victòria en el cas Brown contra el Consell d'Educació. Va ser designat més tard pel president John F. Kennedy per treballar a la Cort Federal d'Apel·lacions del Segon Circuit, i el 1965 el president Lyndon Johnson el va nomenar primer procurador general i després el va promoure al Tribunal Suprem dels Estats Units.
Es va retirar del tribunal el 1991, per motius de salut. El llavors president George HW Bush va nominar Clarence Thomas, el qual després de ser confirmat pel Senat es va convertir en el successor de Marshall.

## Referències

* ↑ Garro, Alejandro M. «ALGUNAS REFLEXIONES SOBRE LA CORTE SUPREMA DE LOS ESTADOS UNIDOS EN SU ACTUAL COMPOSICION Y EL ROL INSTITUCIONAL DE LA CORTE». Revista Española de Derecho Constitucional, 35, 1992, pàg. 85–95. ISSN: 0211-5743 [Consulta: 20 novembre 2020].
* ↑ Higgins, Tucker. «George HW Bush was president for only 4 years, but he shaped the Supreme Court for decades» (en anglès). CNBC, 05-12-2018.
# Mercedes Laspra

Mercedes Laspra (Gijón, 1915 - Barcelona, 4 de febrer de 2022) fou una locutora de ràdio catalana que va ser la veu de Montserrat Fortuny durant més de 40 anys al consultori sentimental «El consultorio de Doña Montserrat Fortuny».

## Biografia

Va ser filla d'una família de Sant Gervasi de Barcelona, tot i que va néixer ocasionalment a Gijón on la família s'hi havia traslladat per la feina d'enginyer en telefonia del seu pare. Va ser la petita de tres germans. El seu pare va morir quan tenia pocs mesos de vida, i la família va tornar a Barcelona. Va estudiar al col·legi de les monges Concepcionistes de les Corts. A 13 anys va anar a Alemanya amb altres membres de la seva família, on hi va estudiar l'alemany.
Un cop tornada a Barcelona el 1939, va treballar breument com a secretària en una fàbrica de nines i al departament d'economia de la Generalitat de Catalunya, fins que va entrar en contacte amb Radio España, que cercava noves veus que no la identifiquessin amb Rosalia Rovira i Duart, la seva predecessora d'abans del triomf franquista, Ràdio Associació de Catalunya. Fou així com el 29 de maig de 1939 va començar a llegir les preguntes que l'audiència enviava i les corresponents respostes del personatge fictici Montserrat Fortuny, en un consultori sentimental anomenat «El consultorio de Doña Montserrat Fortuny» patrocinat per Laboratoris Eupartol, que ja havien donat suport a un consultori que es feia a la mateixa emissora des del 1936. La redacció de les respostes anaven a càrrec d'Emília Díaz de Tejada, muller del propietari d’Eupartol, i posteriorment de la seva filla Maria Rosa Clavel.
El consultori radiofònic va romandre en antena entre el 29 de maig de 1939 i el 31 d'agost de 1980, moment en què Laspra va plegar per tal de jubilar-se, tot i que va seguir col·laborant amb l'emissora uns mesos per facilitar que engegués un nou magazín radiofònic matinal que incloïa el consultori sentimental, fins que el 1981 es va jubilar definitivament. El Consultori de Montserrat Fortuny va coincidir durant dècades amb el consultori de bellesa femenina d'Elena Francis, ambdós emesos des de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mercedes Laspra, la veu de Montserrat Fortuny, s’apaga als 107 anys». Dones a les Ones, 10-02-2022. [Consulta: 1r novembre 2023].
* ↑ «Homenatge Consultori Montserrat Fortuny». Ràdio 4, 06-02-2022. [Consulta: 1r novembre 2023].
* 1 2 3 «Fallece a los 107 años Mercedes Laspra, la voz del Consultorio de Montserrat Fortuny en Radio España de Barcelona – Guia de la Radio» (en castellà). Guia de la Radio, 06-02-2022. [Consulta: 1r novembre 2023].
* ↑ Serra, Màrius. «Fans de Fortuny» (en castellà). La Vanguardia, 06-10-2009. [Consulta: 1r novembre 2023].
# The Dark Crystal: Age of Resistance

The Dark Crystal: Age of Resistance és una sèrie de televisió d'aventures/fantasia produïda per Netflix i The Jim Henson Company. La sèrie és una preqüela de la pel·lícula de 1982 de Jim Henson The Dark Crystal que explora el món de Thra creat per la pel·lícula original. Va estrenar la seva primera temporada el 30 d'agost de 2019.

## Sinopsi

La raça dels Gelfling es desperta pel fet que els seus patrons adorats habitualment, els Skeksis, són malvats explotadors que extreuen la seva essència i permeten la destrucció del seu món. Al planeta Thra, tres Gelflings — Rian, Brea i Deet — inspiren una rebel·lió contra els Skeksis quan descobreixen un horrorós secret darrere del seu poder que amenaça tot Thra.

## Referències

* ↑ Ehrbar, Ned «"The Dark Crystal" prequel series coming to Netflix». CBS News, 19-05-2017 [Consulta: 26 juny 2019].
* ↑ Collis, Clark. «The Dark Crystal: Age of Resistance premiering on Netflix in August: See the exclusive images». Entertainment Weekly, 21-05-2019. [Consulta: 26 juny 2019].
* ↑ «Netflix Announces "The Dark Crystal: Age of Resistance," A Prequel Series to the Groundbreaking Jim Henson Film» (en anglès), 18-05-2017. [Consulta: 19 juny 2018].
Sèries originals de Netflix :
Sèries en emissió :
Sèries acabades :
Sèries continuades :
# María Sánchez

«María Sánchez, Maria Sánchez o Maria Sanchez» té aquests significats:
* Maria Sanchez (nascuda el 1989) és una tennista americana
* Maria Sánchez Morales (nascuda el 1996) és una futbolista mexicana
* María José Martínez Sánchez (nascuda el 1982) és una tenista espanyola
* Rosario Sánchez (nascuda el 1973 com a María del Rosario Sánchez Guerrero) és una marxista atlètica mexicana
* María Sánchez (nascuda el 1994) és una jugadora espanyola de waterpolo
* María Sánchez Rodríguez (nascuda el 1989) és una veterinària i poeta espanyola
* Mària Sànchez Ledesma, periodista
# María Tallado Alfonsa

María Tallado Alfonsa (Madrid, ca. 1610 - Viana, 5 de març de 1681), de nom religiós María de la Expectación, va ser una religiosa castellana.
Va néixer a Madrid. Va ser filla de Gil Tallado i de María Alfonsa. Des de la infància va tenir vocació religiosa i va voler entrar en un convent, però els seus pares li van impedir i la van casar en contra de la seva voluntat. Amb tot, va influenciar el seu marit amb les seves idees religioses i ambdós van fer un vot que si en deu anys no tenien descendència tots dos entrarien en un convent. Passats els deu anys, va morir el seu marit i ella va prendre l'hàbit de religiosa agustina recol·lecta al convent de Salamanca, després d'esdevenir vídua. Va ser una germana molt virtuosa i va sobresortir especialment en obediència. Bona coneixedora de la Bíblia, molt sovint les altres monges acudien a ella com a font de saviesa.
Eventualment va passar al convent de María de Viana (Navarra), amb la seva fundadora, Ana de San Nicolás. Allà va exercir el càrrec de sagristana, a més d'ocupar-se de tota mena de labors. Va morir amb 71 anys el 5 de març de 1681 a causa d'una nafra al pit, engrandida amb el temps.

## Referències

* 1 2 3 Villerino, Alonso de. Esclarecido solar de las religiosas recoletas de nuestro padre San Agustín y vidas de las insignes hijas de sus conventos (en castellà). Madrid: Imprenta de Bernardo de Villa-Diego, 1691, p. 457-459.
* 1 2 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 615.
* 1 2 3 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencas y artes (en castellà). vol. 4. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1791, p. 55-56.
# Thimister-Clermont

Thimister-Clermont (Timister-Clairmont en való) és un municipi belga de la província de Lieja a la regió valona, regat pel riu Berwijn. L'1 de setembre de 2012 tenia 5547 habitants.
El municipi és el resultat de la fusió, el 1977, de 5 nuclis i municipis: Clermont-sur-Berwinne, Elsaute, Froidthier, La Minerie i Thimister tots al país d'Herve, regió coneguda pel seu formatge amb denominació d'origen, la sidra i el xarop de pomes i peres.

## Història

El primer esment escrit de Clermont data d'una carta del príncep-bisbe Joan d'Eppes que va reconèixer-lo com a parròquia dependent de l'església d'Herve. Fins a la fin de l'antic Règim, els cinc nuclis feien part del jutjat d'Herve dins del ducat de Limburg, i des del 1288 dels països enllà del Mosa del ducat de Brabant. El 1411, Clermont va obtenir l'estatut de senyoria. L'administració revolucionària francesa va afegir els nuclis al districte d'Aubel al departament de l'Ourte. El 1815 van integrar-se al Regne Unit dels Països Baixos i el 1830 a Bèlgica. A prop de la frontera Alemanya, a les dues guerres mundials els pobles van sofrir molt. Una part de Clermont, considerada com a germana, va ser annexionat a Alemanya durant la segona guerra mundial.

## Economia

Avui com antany, l'activitat principal del municipi sempre va ser l'agricultura. La construcció de la línia ferroviària 38 al segle xix va promoure una certa industrialització, sota la influència de la ciutat de Verviers, un centre tèxtil molt important al segle xix, unes filatures van establir-s'hi. Vers la fi del segle xx, un polígon industrial nou va crear-se al lloc dit Les Plénesses al costat de l'autopista E40.

## Nuclis

* Clermont-sur-Berwinne
* Elsaute
* Froidthier
* La Minerie
* Thimister

## Llocs d'interès

El municipi té un encant cert de paisatges i de pobles històrics, ben conservats, agradables per a caminar i pel turisme verd.
* La plaça de la Halle i la casa de la vila de Clermont
* La casa noble Maison Pirenne a Clermont
* El Castell de Crawhez
* El Castell de l'Aguesse
* El Castell de Clermont
* La Masia Castral de les Couves
* Moltes masos i masies en estil Renaixement mosà
* L'església de Jaume el Major
* L'església de Thimister, dedicada a d'Antoni Abat, dit l'Ermita
* La línia 38, antiga línia ferroviària, transformat en via de vianants lents entre Chênée i Plombières de la xarxa Ravel
* la fàbrica de sidra Ruwet
* el museu de la memòria 1939-1945 Remember Museum 39-45, dedicat als veterans de la primera divisió de l'exèrcit americà, que va alliberar el poble a la Segona Guerra Mundial.
* Thimister: Fàbrica de sidra “Ruwet”
* Clermont: Porta del castell amb data de 1635 i l'escut de dues famílies nobles de Clermont: els Scheiffard de Mérode i els Welkenhuysen
* Froidthier: monument als caiguts a la primera guerra mundial
* Clermont: Escola municipal
* ↑ «Registre de la població de Bèlgica». Arxivat de l'original el 2009-10-07. [Consulta: 27 gener 2010].
# Tibidabo Edicions

Tibidabo Edicions va ser fundada el 1984 a Barcelona. L'Editorial té diverses línies entre les quals hi ha una part que fa referència a la divulgació de la Ciència i la Tecnologia amb obres adreçades, especialment, al suport de l'ensenyament en Primària i Secundària. També té una línia d'obres en l'àmbit de la psicologia, com a suport als educadors de joves en aquest àmbit. Les obres s'han editat en castellà, català i, en alguns casos, també en euskera i gallec.
Tibidabo Edicions ha publicat llibres d'autors com Ramon Trias Fargas (Narració d'una asfíxia premeditada-Les finances de la Generalitat. Col·lecció Cal Saber, 1985), i Carles Gasòliba i Böhm (El Parlament Europeu. Primera edició de 1986). L'editorial publicà el llibre Ramblejar, de S. Soler, S. Mateu i M. Alcocer, que l'any 1992 es col·locà com el quart llibre de no ficció més venut en català.
Antoni Comas i Planas, director de Tibidabo Edicions, va ser escollit l'any 2005 com a president del Gremi d'Editors de Catalunya, càrrec que va mantenir fins a l'1 de gener de 2011.

## Referències

* ↑ «Panorámica de la edición española de libros 2011» (en castellà). Análisis sectorial del libro. Ministerio de Educación, Cultura y Deporte, 2012. [Consulta: 2 febrer 2015].
* ↑ Diari de Girona, Tots pel Pacte Fiscal
* ↑ Parlament Europeu, PUBLICACIONES: El Parlament Europeu
* ↑ La Vanguardia, 16/10/1992, Los Mas Vendidos
* ↑ Diari ABC, Antoni Comas Planas, presidente del Gremi d'Editors de Catalunya (castellà)
* ↑ Vilaweb, Xavier Mallafrè nou president del Gremi d'Editors de Catalunya

## Enllaços externs

* Pàgina web de Tibidabo Edicions
* Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. Fitxa al web del Gremi d'Editors de Catalunya
* Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. Fitxa a la Federación de Gremios de Editores de España
# Tible

El tible és un instrument musical de vent de fusta de la família de les xeremies, de llengüeta doble, tub cònic i uns cinquanta centímetres de llargada. És un dels instruments més característics de la cobla pel so agut i punyent, molt apropiat per a fer de solista. Està afinat en fa i sona una quarta per sobre de la nota escrita. El seu registre és de dues octaves i mitja.

## Descripció

El tible actual consta de tres peces de fusta, generalment de ginjoler (Zizyphus jujuba), un arbust mediterrani poc abundant. En les peces superior i central hi trobem el sistema de claus i en la part inferior, anomenada campana, hi ha perforats quatre orificis sense claus que són forats de ressonància. L'emissió del so es realitza bufant dins una doble canya inserida a la peça superior (tudell) de l'instrument, que es sujecta amb els llavis.

## Origen

Va néixer a mitjan segle xix com a evolució de la tradicional tarota, un dels instruments bàsics de la cobla de tres quartans juntament amb el flabiol, el tamborí i el sac de gemecs. El canvi principal que s'hi va fer va ser aplicar-hi un sistema de claus com el que porten molts altres instruments del grup de vent de fusta. D'aquesta manera, el tible s'adaptà perfectament a la reforma de la cobla impulsada per Pep Ventura el 1850.
Dins la cobla, s'encarrega de complementar la tenora i per això el diàleg entre l'un i l'altra és molt freqüent en determinades composicions. Sembla que el mot tible pot ser una derivació de tiple, que és com antigament s'anomenava la veu més aguda de la polifonia. Dins la formació de la cobla hi ha dos tiblaires, que se situen a la primera filera amb la resta d'instruments de vent de fusta, on els músics toquen asseguts.

## Referències

* 1 2 3 4 «Tible». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ «Tible». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Descripció i informacions diverses sobre el tible Arxivat 2012-02-09 a Wayback Machine.
* plana sobre el tible Arxivat 2008-03-13 a Wayback Machine.
Viccionari