OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tàrraco Viva

Tàrraco Viva és un festival cultural internacional que se celebra a Tarragona des del 1998 i que està dedicat i especialitzat en la divulgació històrica d'època romana. El 2015 va comptar amb un programa de 400 actes. Aquest festival és organitzat pel Museu d'Història de Tarragona.

## Referències

* ↑ «Tarraco Viva vuelve a la normalidad con 400 actos en dos semanas». La Vanguardia, 15-04-2015 [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ Diputació de Tarragona, Museu d'història de Tarragona
# Ciudad y Tierra de Segovia

La Comunidad de Villa y Tierra és una institució política castellana, un ens jurídic autònom que va néixer lliurement com un sistema d'autogovern que distribuïa justícia i autoritat entre els seus veïns i ordenava en comunitat l'aprofitament de les aigües, de les terres i de les pinedes. Es va formar amb la suma d'antics costums més les necessitats pròpies de l'època. Va néixer arran de la repoblació efectuada per Alfons VI, quan van sorgir els grans Concejos al llarg de la línia del sud del Duero. Interessos comuns de diverses poblacions van fer que aquestes s'agrupessin en una Comunitat. Més tard, el rei Alfons VIII de Castella va donar i va donar vigor a aquests grans concejos.

## Configuració

El territori de la Comunitat era propietat del Concejo. La Comunitat consistia en un petit estat amb fur propi que formava una unitat territorial convenient, amb obligacions en mancomunitat. Estava regida pel Concejo i en ell havia una representació del rei en la figura d'un delegat real o regidor.

## Divisió geogràfic-administrativa

La Vila i Terra es va dividir en parts administratives, a les quals en la Comunitat de Vila i Terra de Segòvia se'ls donava el nom de "Sexmos", perquè al principi van ser sis. En altres comunitats, com la de Sepúlveda, aquestes divisions es van dir "Ochavos" perquè la terra es va dividir en vuit parts. Actualment, els sexmos de la Comunidad de Villa y Tierra de Segòvia són deu, vuit al nord de la serra, en l'actual província de Segòvia, i dues al sud, en la província de Madrid: Els sis originals amb els seus caps de sexmo foren:
* Sexmo de San Lorenzo, Brieva.
* Sexmo de Santa Eulalia, Bernardos.
* Sexmo de San Millán, Valverde del Majano.
* Sexmo de La Trinidad, Villoslada.
* Sexmo de San Martín, Ituero y Lama.
* Sexmo de Cabezas, Escalona del Prado, Mozoncillo.
A aquests s'hi afegiren:
* Sexmo de El Espinar (1297), El Espinar.
* Sexmo de Posaderas (1399), Muñoveros.
* Sexmo de Lozoya, Lozoya.
* Sexmo de Casarrubios, El Escorial.
La Comunitat va arribar a tenir, abans de 1480, altres tres sexmos més que va perdre per diversos motius en terres madrilenyes: Tajuña, Manzanares i Valdemoro. En cada sexmo havia un "procurador de Terra" que rebia també els noms de "procurador comú o sexmero". En el sexmo de Vila es cridava "procurador síndic". Tots aquests procuradors o sexmeros eren els representants i portadors de la veu de tots els llogarets. Eren la seva representació davant la llei.

## Comarca de Segòvia

Segons el web del sindicat agrari ASAJA, la Comarca de Segòvia té 1.986 km² i està formada pels municipis de Segòvia, El Espinar, San Ildefonso, Palazuelos de Eresma, Villacastín, La Lastrilla, Otero de Herreros, Arcones, Bernuy de Porreros, Cerezo de Arriba, Espirdo, La Losa, Matabuena, Navafría, Navas de San Antonio, Pedraza, Prádena, Santo Tomé del Puerto, Trescasas Torrecaballeros, Torreiglesias, Torre Val de San Pedro, Vegas de Matute, Zarzuela del Monte.

## Vegeu també

* Villa y Tierra de Sepúlveda

## Enllaços externs

* Mapa dels Sexmos Segovians
* Comarca de Segòvia a ASAJA Arxivat 2008-08-08 a Wayback Machine.
# Sistema de tauler d'anuncis

Un sistema de tauler d'anuncis (en anglès: Bulletin Board System o BBS) és un programa per a xarxes d'ordinadors que permet als usuaris connectar-se al sistema (a través d'una línia telefònica o d'internet) i utilitzant un programa terminal (o telnet si és a través d'internet), realitzar funcions diverses com descarregar software i dades, llegir notícies, intercanviar missatges amb altres usuaris, Gaudir de jocs en línia, llegir els butlletins, etc.
El primer BBS va ser Computerized Bulletin Board System, o CBBS, i va ser creat per Ward Christensen i Randy Suess. Es va posar en línia el 16 de febrer de 1979 a Chicago, Illinois, EUA. Les primeres BBS corrien sobre grans sistemes (normalment en universitats), equips CP/M o ordinadors domèstics com els Apple II, els TRS-80, l'Atari 800 o el Commodore 64, amb mòdems a 300 bauds, cosa que feia molt lenta la transferència (un programa de 64 KB podia tardar fins a mitja hora en ser transmès). L'aparició de mòdems a 1.200 i 2.400 baudis va augmentar la seua popularitat. Ara bé, el problema de l'emmagatzematge seguia present, perquè l'usual és que foren equips amb una disquetera de 180 KB de capacitat mitjana (només alguns privilegiats podien pagar fins a 4 unitats de floppy), la qual cosa obligava al sysop a fer canvis manuals. En aparèixer els discos durs per a ambdós sistemes, aquests foren adoptats per tots aquells que s'ho van poder permetre.

## Vegeu també

* Kermit (protocol)
* XMODEM
* ZMODEM
* SICYD

## Referències

* ↑ «sistema de tauler d'anuncis». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 2 març 2020].

## Enllaços externs

* The BBS Archives
* The BBS Corner Telnet Guide
* The BBS Documentary
* The BBS History Library Arxivat 2009-12-14 a Wayback Machine.
* The TEXTFILES.COM Historical BBS List
# Rià, Cirac i Orbanyà

Rià, Cirac i Orbanyà (Ria-Sirach-Urbanya en francès) va ser una comuna de la comarca nord-catalana del Conflent. Tingué una existència curta: deu anys. Fou fundada l'1 de març del 1973 per la fusió dels antics municipis independents de Rià i Cirac i Orbanyà, tot i que no hi havia continuïtat territorial entre ells, atès que la comuna de Conat s'hi interposava. Fou una fusió similar a moltes altres a la Catalunya del Nord fruit del despoblament de la zona. Les dues comunes originals fores restablertes el 1983.
Tenia el codi postal 66500.

## Batlles

| Data inicial | Fi del mandat | Nom |
| 1973 | 1983 | Joseph Grand |

## Referències

* ↑ Exemples de municipis nord-catalans fets per fusió de nuclis: Aiguatèbia i Talau, Angostrina i Vilanova de les Escaldes, Els Banys d'Arles i Palaldà, Clarà i Villerac, Font-romeu, Odelló i Vià (inicialment Odelló i Vià), Morellàs i les Illes, Oleta i Èvol, Òpol i Perellós, Prats de Molló i la Presta, Prunet i Bellpuig, Paçà, Llauró i Torderes, Toès i Entrevalls
# Pull&Bear

Pull&Bear és una cadena de botigues de moda presta que està englobada en el grup Inditex. Les seves oficines centrals es troben a Narón (Galícia).

## Història

La cadena neix el 1991, Inditex la compra perquè en aquells moments només comptava amb les botigues Zara. La cadena està dirigida a gent jove que li agrada seguir les tendències del streetwear i que vol una roba casual i còmoda a preus baixos. Va començar sent una marca només per al públic masculí però al cap d'uns anys, el 1998, va introduir una col·lecció per a noies, la qual ha igualat en vendes la línia masculina.
Un any després de la seva creació i seguint amb la política comercial del grup portada anteriorment amb Zara, Pull&Bear obre una primera botiga fora d'Espanya a Portugal, des d'aquest moment la cadena no ha parat de créixer fins a arribar a les actuals 614 botigues a 41 països, Malta, Israel, Irlanda, Xipre, Emirats Àrabs Units, Qatar, Kuwait, Jordània, Líban, Bahrain, Andorra, Polònia, Eslovàquia, Rússia, Estònia, Sèrbia, Romania, El Salvador i Guatemala, essent algunes de les botigues d'aquests països franquícies mentre a Espanya, Portugal, Grècia, Veneçuela i Mèxic són propietat de la marca.
El 1998 amplia les seves línies de roba amb XDYE, una marca de caràcter més urbà i modern amb el qual ha aconseguit un gran èxit i introduint per primer cop col·leccions per a dona, tres anys després introdueix SICKONINETEEN.

## Referències

* ↑ «Nombre de botigues al món consultat el 3 de gener de 2010». Arxivat de l'original el 2013-01-19. [Consulta: 4 gener 2010].
* Informació de l'empresa en català

## Vegeu també

* Inditex
# Gabriela Preissová

Gabriela Preissová, de soltera Gabriela Sekerová, de vegades va fer servir el pseudònim Matylda Dumontová (Kutná Hora, 23 de març de 1862 - Praga, 27 de març de 1946) fou una escriptora i dramaturga txeca. La seva obra Její pastorkyňa va ser la base per a l'òpera Jenůfa per Leoš Janáček, així com d'una pel·lícula de Miroslav Cikán. L'òpera anterior de Janáček Počátek románu (L'inici d'un romanç) també es basa en una de les seves històries.

## Referències

* ↑ Iveta Jusova. "Gabriela Preissová's Women-Centered Texts: Subverting the Myth of the Homogeneous Nation." Slavic and East European Journal 49:1 (Spring 2005): 63–78.
# Ciudad Victoria

Ciudad Victoria és una ciutat mexicana i capital de l'estat de Tamaulipas, localitzada al nord-est de Mèxic. Té una població de 293.044 habitants (2005).

## Referències

* ↑ «Ciudad Victoria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Ciudad Victoria (castellà)
# Jordi Prat i Soler

Jordi Prat i Soler (Catalunya, 1945) és un enginyer, professor i funcionari català. Ha treballat en nombroses ocasions pel Govern català i espanyol, majoritàriament en matèria de transports. Fou el delegat estatal per a coordinar les obres de l'AVE amb el servei ferroviari de l'àrea metropolitana de Barcelona. Alhora, imparteix classes d'enginyeria a la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC).

## Biografia

L'any 1971 es llicencià en Enginyeria de Camins, Canals i Ports a Madrid, especialitzant-se en Urbanisme. L'any 1973 va aconseguir la llicenciatura d'Urbanisme per la Universitat de París-VIII, i el 1974 el graduat del Curs Superior de Transport pel Conservatoire National des Arts et Métiers també a París.
Des de 1976 fins al moment, exerceix de professor a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyers de Camins Canals i Ports de Barcelona (ETSECCPB) de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC). Actualment (2006) imparteix classes com a professor associat de Planificació Territorial (Departament d'Infraestructura del Transport i Territori).
De febrer de 1976 fins a octubre de 1979 va ocupar el càrrec d'enginyer tècnic de camins, encarregat d'infraestructures tècniques a l'Institut Provincial d'Urbanisme (IPUR) de la Diputació de Barcelona.
Des d'octubre de 1979 fins a juny de 1989 formà part del Departament de Política Territorial i Obres Públiques de la Generalitat de Catalunya com a cap del Servei d'Acció Comarcal (Direcció General de Política Territorial), responsable de l'aplicació de la Llei d'alta muntanya i de l'elaboració dels 10 Plans Comarcals de Muntanya.
Durant el període de juny de 1989 i novembre de 1992 va integrar el COOB'92 (Comitè Organitzador Olímpic Barcelona 92) com a responsable del projecte "Transport de la Família Olímpica" i director adjunt del Centre de Transports.
Treballà al Ministeri d'Obres Públiques, Transports i Medi Ambient (MOPTMA) com a director provincial a Barcelona, amb les funcions de director regional a Catalunya des de març de 1993 fins a agost de 1996.
Des de febrer de 1997 treballa a l'Autoritat del Transport Metropolità (ATM). Exercí el càrrec de director tècnic fins a novembre de 1998, i com a director de l'àrea de Planificació d'ençà.
El 17 de desembre de 2006 fou escollit com a delegat ministerial encarregat de la coordinació entre ADIF (empresa pública responsable de les obres de l'AVE) amb el servei actual de Renfe. A més, impulsà el pla d'actuacions urgents presentat pel Ministeri de Foment el 15 de novembre de 2006 per millorar el servei ferroviari a Barcelona. Anteriorment havia treballat com a coordinador de les obres l'AVE a Catalunya i com a director del Consorci Alta Velocitat Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fomento nombra al ingeniero Jordi Prat coordinador de la red ferroviaria en Barcelona» (en castellà). LaVanguardia.com, 17-12-2006. [Consulta: 14 març 2013].

## Enllaços externs

* PRNotícies
* E-news Terrassa Arxivat 2007-01-02 a Wayback Machine.
# Sistema de tots contra tots

El sistema de tots contra tots o sistema de lliga és un sistema de competició, generalment esportiva, on tots els participants s'enfronten entre ells en un nombre constant d'ocasions (normalment una o dues). També s'anomena lligueta o amb els noms anglesos round-robin o all-play-all. En cas que els participants s'enfrontin entre si dos cops, es tracta d'un torneig a doble volta
Aquest sistema es fa servir en les lligues nacionals de futbol i durant les fases prèvies de competicions internacionals com la Copa del Món de futbol. També és freqüent als escacs on es va utilitzar per primera vegada durant els tornejos disputats a Londres el 1851 i el 1862. Recentment, s'ha utilitzat novament en els campionats mundials d'escacs de 2005 i 2007.
La classificació final normalment es basa en el nombre de victòries i empats, tot i que altres sistemes són possibles.
En algunes copes internacionals importants -com la Copa del Món de futbol, la Lliga de Campions de la UEFA i la Copa Libertadores d'Amèrica-, s'emprea un sistema de dues fases. En una primera fase, els equips es divideixen en grups de pocs integrants, generalment quatre, que s'enfronten en un sistema de tots contra tots. Els millors equips de cada grup passen a la segona fase, que sol ser de eliminació directa.

## Altres sistemes de tornejos

* Sistema suís
* Eliminació directa
* Torneig de doble eliminació
* Torneig a doble volta

## Referències

* ↑ Webster's Third New International Dictionary of the English Language, Unabridged (1971, G. & C. Merriam Co), p.1980.
* ↑ Orcutt, William Dana. The Editors. Official Lawn Tennis Bulletin. 2, 1895, p. 1, 3.
* ↑ The Oxford Companion to Chess, 1984, p. 10

## Vegeu també

* Sistema Scheveningen
# Bosiïta

La bosiïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la turmalina. Rep el nom en honor del doctor Ferdinando Bosi (1967-), investigador de la Universitat de Roma La Sapienza, a Itàlia, expert en la cristal·lografia i la mineralogia de turmalines i espinel·les.

## Característiques

La bosiïta és un ciclosilicat de fórmula química NaFe₃$^{3+}$(Al₄Mg₂)(Si₆O$_{18}$)(BO₃)₃(OH)₃O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015, i la primera publicació data del 2016. Cristal·litza en el sistema trigonal.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Darasun, un dipsit d'or situat a Vershino-Darasunskiy, al krai de Zabaikàlie (Rússia). Posteriorment també ha estat descrita en altres dos llocs: Řečice, a la regió de Vysočina (República Txeca), i a la mina Valletta, a la província de Cuneo (Itàlia). Aquests dos indrets i la localitat tipus són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Bosiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 abril 2019].
# Font Blanca (Gavet)

La Font Blanca és una font de l'antic terme de Sant Serni, actualment pertanyent al municipi de Gavet de la Conca. És dins del territori del poble de Gavet.
Està situada a 440 m d'altitud, a la dreta del riu de Gavet, molt a prop del límit del terme amb el d'Isona i Conca Dellà. Al nord dels Capbloncs, és a l'extrem nord-oest d'una pedrera d'extracció de sorra i grava situada a ponent de la carretera L-912, a prop d'on aquesta es troba amb la carretera C-1412bz, traçat antic de la C-1412b.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Rizziconi

Rizziconi és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 80 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 45 km al nord-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 7.775 habitants.
Rizziconi limita amb els municipis següents: Cittanova, Gioia Tauro, Oppido Mamertina, Rosarno, Seminara i Taurianova.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 31 gener 2020].
# José Carbonell

Josep Carbonell (Espanya, segle XIX) va ser un cantant líric. Es va presentar a Madrid el 1856 amb El diablo en el poder de Barbieri i, a partir d'aquell moment, va tenir una activa vida com a intèrpret de sarsuela. A l'estrena d'aquesta obra es va dir d'ell: “Havia cantat amb molt d'aplaudiment d'òperes a Barcelona; és jove, de bona presència, bonica veu i bon estil de cant. Diu bé i es presenta amb soltura a escena, encara que mai parlà en castellà al teatre. Va ser molt aplaudit”. Quan a 1860 es va constituir la nova Companyia de Sarsuela de Barcelona dirigida per Olona, Carbonell va ser un dels principals actius; amb ella va actuar també al Teatre de la Princesa a València.

## Bibliografia

* ↑ Casares Rodicio, Emilio. "Carbonell, José", Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999, vol. 3.
# Ciudad de la Costa

La Ciudad de la Costa és una ciutat de l'Uruguai ubicada al sud-est del departament de Canelones, sobre la costa del Riu de la Plata, i entre els rierols de Carrasco i Pando. El seu extrem oest forma part de l'àrea metropolitana de Montevideo. És considerada la quarta ciutat més gran del país (després de Montevideo, Salto i Paysandú) i la tercera àrea urbana més extensa, després de Montevideo i Salto.
Va ser declarada ciutat el 1994, formada per molts municipis que fins a la data restaven com a balnearis independents. La Ciudad de la Costa té platges sobre el litoral sud i limita a l'est amb la Costa de Oro. Cap al nord-oest es troba l'Aeroport Internacional de Carrasco.
D'acord amb les dades del cens del 2004, tenia 83.888 habitants. Si es considera la zona suburbana, s'arriba als 121.000 habitants.
La seva economia es basa en el turisme i és també una ciutat residencial per a moltes persones que treballen a la capital del país, Montevideo.

## Balnearis de la Ciudad de la Costa

* Parque Carrasco
* Shangrilá
* San José de Carrasco
* Lagomar
* El Bosque
* Solymar
* Lomas y Médanos de Solymar
* El Pinar

## Agermanament

* Hollywood, Florida, Estats Units

## Referències

* ↑ Pàgina web de l'OSE sobre la Ciudad de la Costa (en castellà)
* ↑ «A Message from the Chairperson» (en anglès). City of Holywood, Florida. Arxivat de l'original el 30 d’abril 2011. [Consulta: 28 maig 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de la Ciudad de la Costa (en castellà)
* Municipis de l'Uruguai Arxivat 2012-03-08 a Wayback Machine. (castellà)
# Josef Pöttinger

Josef Pöttinger (Múnic, 16 d'abril de 1903 - Múnic, 9 de setembre de 1970) fou un futbolista alemany de la dècada de 1920.
Fou 14 cops internacional amb la selecció alemanya amb la qual participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1928.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Bayern Múnic.

## Referències

* ↑ Arnhold, Matthias. «Josef Pöttinger - Goals in International Matches». RSSSF, 22-09-2016. [Consulta: 26 setembre 2016].
* ↑ «German Soccer Personalities». abseits-soccer.com. Arxivat de l'original el 2008-12-22. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ Schulze-Marmeling, Dietrich. Die Bayern. Die Geschichte des deutschen Rekordmeisters (en alemany). Die Werkstatt, 2003, p. 637. ISBN 3-89533-426-X.
* ↑ Josef Pöttinger a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Josef Pöttinger Fitxa a Fussballdaten
* ↑ Josef Pöttinger a worldfootball.net
# Embassament de Bratsk

Embassament de Bratsk (rus: Бра́тское водохрани́лище) és un embassament al riu Angarà, situat a l'altiplà de Lena-Angara a l'óblast d'Irkutsk, Rússia. Rep el nom de la ciutat de Bratsk, la ciutat més gran adjacent a l'embassament. Té una superfície de 5,470 quilòmetres quatrats i un volum màxim de 169,27 quilòmetres cúbics.
La presa de formigó de la central hidroelèctrica de Bratsk es va començar a construir el 1967 i es va acabar el 1967. Té 125 metres d'alçada i 4.417 metres de llarg. El volum útil de l'embassament és de 35,41 km³, la profunditat mitjana és de 31 m, la profunditat màxima és de 101 m, el canvi de nivell durant la retirada de l'estació de bombament d'oli és de 7,08 m. El ferrocarril Baikal-Amur passa per la part superior de la presa. En el moment de la seva inauguració, l'embassament era l'embassament més gran del món. La seva capacitat d'energia elèctrica és de 4.500 MW. Avui dia, està classificada com la segona presa més gran del món.
Es va construir amb l'objectiu de desenvolupar el transport marítim, el ràfting de fusta, el subministrament d'aigua i la producció d'energia. La forma de l'embassament s'assembla a un drac.
Actualment l'embassament de Bratsk és polivalent i s'utilitza de manera integrada per a l'energia hidràulica, transport d'aigua, subministrament d'aigua, silvicultura, pesca i recreació. Hi ha 25 tipus de peixos diferents a l'embassament, 10 són aptes per a finalitats comercials. La qualitat de l'aigua s'ha classificat des de la categoria 2 "neta" fins a la categoria 5 "bruta", per diversos factors. L'aigua potable prové de les zones "netes".

## En literatura

La construcció èpica de la presa de Bratsk és el tema d'un llarg poema homònim de Ievgueni Ievtuixenko. Molt més tard (1976), l'impacte de la construcció de l'embassament en la vida dels vilatans d'aigües amunt, molts dels quals van haver de ser traslladats de les zones inundades, o van perdre algunes de les millors terres de les seves granges col·lectives, es va convertir en el motiu de la novel·la curta de Valentín Rasputín Прощание с Матёрой, Prosxànie s Matioroi [«L'adéu a Matiora»].

## Referències

* 1 2 3 «ТОП 10 крупнейших водохранилищ России: названия, фото, характеристика и карты» (en rus). natworld.info. [Consulta: 19 novembre 2021].
* ↑ «1.4.2. Топливно-энергетический комплекс» (en rus). Доклад МПР России. [Consulta: 19 novembre 2021].
* ↑ George St. George. Siberia: The New Frontier (en anglès). D. McKay Co, 1969, p. 147.
* ↑ «Top 10 biggest dams» (en anglès), 29-09-2013. [Consulta: 19 novembre 2021].
* ↑ Rasputin, Valentin Grigorʹevich. Farewell to Matyora. Northwestern University Press, 1995, p. ix. ISBN 0-8101-1329-5. (traduït per Antonina W. Bouis)

## Enllaços externs

* Descripció i foto (anglès)
# Butrot

Butrot (en albanès: Butrint o Butrinti; en grec: Βουθρωτόν Buthroton; en italià: Butrinto) és una ciutat en ruïnes situada al sud d'Albània, a prop de la ciutat albanesa de Sarandë i de la turística illa grega de Corfú. Està inscrita en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1992.

## Història

Fou una ciutat de Tespròcia a l'Epir, propera al llac avui anomenat Vutzindró i que antigament es deia Pelodes.
La llegenda diu que fou fundada per Hel·lenos, fill de Príam, després de la mort de Pirros. Virgili representa Enees visitant Hel·lenos en aquest lloc. La ciutat fou ocupada per Cèsar després de la conquesta d'Oricum i va esdevenir colònia romana.
Després d'un període de prosperitat sota administració romana d'Orient i una breu ocupació pels venecians, la ciutat va ser abandonada al final de l'edat mitjana, després que l'àrea en la qual se situava la ciutat es tornés pantanosa i insalubre a causa de la malària. L'actual recinte arqueològic inclou ruïnes que abasten tot aquest extens període històric. Des que fou redescoberta el 1928, s'ha excavat i desenterrat aproximadament una cinquena part de la ciutat.
Malgrat tot el treball que queda per realitzar a Butrot, es considera un dels conjunts monumentals i arqueològics més importants d'Albània i passa per ser un dels reclams turístics més importants del país. Va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1992. A Albània, també formen part de la llista del patrimoni mundial Gjirokastër i Berat.
L'entorn del recinte arqueològic ha estat declarat parc natural per la seva riquesa ecològica i cultural. El 1999, el territori del parc va ser inclòs també com a Patrimoni de la Humanitat com una extensió del recinte original.

## Referències

* ↑ «Butrot». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Butrint» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2021].

## Enllaços externs

* Butrot - Lloc web oficial