OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Consell General de l'Oise

El Consell General de l'Oise és l'assemblea deliberant executiva del departament francès de l'Oise a la regió dels Alts de França. La seva seu es troba a Beauvais. Des de 2004, el president és Yves Rome (PS)

## Antics presidents del Consell

| Nom | Dates de mandat | Dates de mandat | Partit |
| Jean Biondi | 1945 | 1949 | SFIO |
| François Bénard | 1949 | 1978 | Gaullista |
| Michel Dupuy | 1978 | 1979 | Divers droite |
| Marcel Ville | 1979 | 1982 | PS |
| Henri Bonan | 1982 | 1985 | PS |
| Jean-Pierre Balligand | 1985 | 2004 | RPR, després UMP |
| Yves Rome | 2004 | - | PS |

## Composició

El març de 2011 el Consell General de l'Oise era constituït per 41 elegits pels 41 cantons de l'Oise.
| Partit | Sigles | Electes |
| Majoria (25 escons) |||
| Partit Socialista | PS | 19 |
| Partit Comunista Francès | PCF | 2 |
| Divers gauche | DVG | 1 |
| Partit Radical d'Esquerra | PRG | 3 |
| Oposició (16 escons) |||
| Unió pel Moviment Popular | UMP | 14 |
| Divers Droite | DVD | 2 |
| President del Consell General |||
| Yves Rome (PS) |||

## Vegeu també

* Consell Regional de Picardia
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* Consell General de l'Oise Arxivat 2013-09-21 a Wayback Machine.
# Saint-Péver

Saint-Péver (en bretó Sant-Pever) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2006 tenia 355 habitants. Limita amb els municipis de Lanrodec, Plésidy, Ploumagoar, Saint-Adrien i Saint-Fiacre.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 351 | 358 | 329 | 303 | 316 | 328 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1995-2001 | Francis Le Négaret |
| 2001-2008 | Henri Le Guenniou |
| març- des. 2008 | Michel Begat |
| 2009- | Jean Jourden |
# Escassetat d'aigua a l'Àfrica

Les principals causes de l’escassetat d’aigua a l’Àfrica són l'escassetat física i econòmica, el ràpid creixement demogràfic i el canvi climàtic. L'escassetat d’aigua és la manca de recursos d’aigua dolça per satisfer la demanda estàndard d’aigua. Tot i que l'Àfrica subsahariana té un subministrament abundant d’aigua de pluja, és estacional i es distribueix de manera desigual, cosa que provoca inundacions i sequeres freqüents. A més, el desenvolupament econòmic prevalent i els problemes de pobresa, sumats al ràpid creixement demogràfic i la migració rural-urbana, han convertit l'Àfrica subsahariana en la regió més pobra i menys desenvolupada del món. Es preveu que l'escassetat d’aigua a l’Àfrica assolirà nivells perillosament alts el 2025. S'estima també que aproximadament dos terços de la població mundial pot patir escassetat d'aigua dolça el 2025.
L'informe de 2012 de l'Organització de les Nacions Unides per a l'Agricultura i l'Alimentació indica que l'escassetat creixent d'aigua és ara un dels principals reptes per al desenvolupament sostenible. Això es deu al fet que un nombre creixent de conques fluvials han assolit condicions d’escassetat d’aigua gràcies a les demandes combinades de l’agricultura i altres sectors. Els efectes de l'escassetat d’aigua a l’Àfrica van des de la salut (que afecta especialment a les dones i els infants) fins a l'educació, la productivitat agrícola, el desenvolupament sostenible i el potencial de més conflictes hídrics.
Per abordar adequadament el tema de l'escassetat d’aigua a l’Àfrica, la Comissió Econòmica de les Nacions Unides per a Àfrica subratlla la necessitat d’invertir en el desenvolupament dels recursos hídrics potencials d’Àfrica per reduir el patiment innecessari, garantir la seguretat alimentària i protegir els guanys econòmics mitjançant la gestió eficaç de les sequeres i les inundacions, i desertització. Alguns dels esforços suggerits i en curs per aconseguir-ho inclouen l’èmfasi en les implementacions i millores infraestructurals de pous, sistemes de captació d’aigües pluvials i dipòsits d’emmagatzematge d’aigua neta.

## Referències

* 1 2 «Water Scarcity | Threats | WWF» (en anglès). World Wildlife Fund. [Consulta: 29 novembre 2020].
* 1 2 «International Decade for Action: Water for Life 2005-2015». [Consulta: 1r abril 2013].
* ↑ FAO (2012). Coping with water scarcity - An action framework for agriculture and food security, FAO Rome.
* ↑ «Management Options to Enhance Survival and Growth». Arxivat de l'original el 2020-05-07. [Consulta: 18 març 2012].
# Alfonso Thiele

Alfonso Thiele (5 d'abril del 1922, Istanbul - 15 de juliol de 1986) va ser un pilot de curses automobilístiques estatunidenc que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Va debutar a la novena i penúltima cursa de la temporada 1960 (l'onzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 4 de setembre del 1960 el GP d'Itàlia al Circuit de Monza.
Alfonso Thiele va participar en una única prova puntuable pel campionat de la F1, no aconseguint finalitzar la cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1960 | Scuderia Centro Sud | Cooper | Maserati | ARG | MON | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | POR | ITA Ret | USA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* ↑ «Alfonso Thiele». oldracingcars.com. [Consulta: 19 juny 2012].
# Dionísicles

* No s'ha de confondre amb Dionísocles.
Dionísicles (grec antic: Διονυσικλῆς, llatí: Dionysicles) va ser un escultor grec de Milet que va fer una estàtua de Demòcrates de Tènedos, que havia obtingut el triomf en lluita a les olimpíades. L'esmenta Pausànias.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Philip, Smith. «Diony'sicles». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
* ↑ Pausànias; Jones, W.H.S. (trad.). «capítol 6.1-18». A: Description of Greece (en anglès, traduït del grec antic). Theoi Classical Texts Library.
# Gareloi

Gareloi (en aleutià Anangusix̂) és una illa volcànica que forma part de les illes Delarof, un subgrup de les Illes Andreanof, a les illes Aleutianes, al sud-oest d'Alaska, als Estats Units. L'illa es troba entre el pas Tanaga i el pas Amchitka.
L'illa fa uns 10 quilòmetres de llarg per 8 d'ample. Amb una superfície és de 67,2 km² és la més gran del grup de les Delarof. L'illa està presidida pel mont Gareloi, un estratovolcà, que es troba al centre de l'illa i que s'eleva fins als 1.573 msnm. La seva darrera erupció fou el 1996. L'illa està deshabitada, com la resta del grup de les Delarof.

## Referències

* ↑ Bergsland, K. Aleut Dictionary. Fairbanks: Alaska Native Language Center, 1994.
* ↑ "Gareloi" Arxivat 2020-06-18 a Wayback Machine. a Global Volcanism Program, Smithsonian Institution.
* ↑ "Gareloi" Arxivat 2009-04-28 a Wayback Machine. a Alaska Volcano Observatory
# Onex (Ginebra)

Onex és un municipi suís del cantó de Ginebra. Està separada de Ginebra pel riu Arve.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Vražda po česku

Vražda po česku (en txec Assassinat a l'estil txec) o també Vražda po našem, comercialitzada en anglès com Murder Czech Style, és una pel·lícula de comèdia criminal txecoslovaca dirigida per Jiří Weiss basada en una novel·la de Jan Otcenásek.

## Sinopsi

František Pokorny, un empleat gros, ja gran i amb una vida gris, es reuneix en un dia de festa amb Alice, una jove atractiva de Praga, i se n'enamora. Per sorpresa d'ell, ella el correspon, i l'assistent del gerent de l'oficina els engresca perquè es casin. František és feliç tot i que no ha pogut consumar el matrimoni perquè Alice el convenç que encara pateix un trauma infantil. Tampoc li preocupa el fet que només es vegin durant la setmana perquè ella treballa a temps complet a Praga. Però quan demana el seu trasllat a Praga per estar més temps amb ella, un dia la segueix i descobreix que té una aventura amb l'assistent del gerent, que també està casat. Així que planeja matar-la, cosa que li provoca nombroses fantasies esbojarrades.

## Repartiment

* Rudolf Hrusínský... Frantisek Pokorný
* Kveta Fialová... Alice Pokorný
* Václav Voska... Ajudant
* Vladimír Mensík... Emil
* Vera Uzelacová... Bindrová
* Libuse Svormová... Jindriská
* Frantisek Slégr... Vrátný
* Jaroslav Solnicka ... predseda ZR
* Jindrich Narenta ... Redítel

## Premis

Fou premiada amb la Conquilla de Plata al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1967.

## Referències

* ↑ "Marat-Sade" de Peter Brooks, sobre la obra de Weiss, es un soberbio espectáculo artístico, ABC, 20 de juny de 1967
* ↑ "Two for the road" de Stanley Donen, obtiene la Gran Concha de Oro en el Festival de San Sebastián
# Columbia City (Oregon)

Columbia City és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2007 tenia 1.955 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Columbia City tenia 1.571 habitants, 595 habitatges, i 448 famílies. La densitat de població era de 808,8 habitants per km².
Dels 595 habitatges en un 32,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,2% hi vivien parelles casades, en un 5,4% dones solteres, i en un 24,7% no eren unitats familiars. En el 19% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 30,6% de 45 a 60 i un 12,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99 homes.
La renda mediana per habitatge era de 59.545$ i la renda mediana per família de 62.596$. Els homes tenien una renda mediana de 46.964$ mentre que les dones 33.125$. La renda per capita de la població era de 25.266$. Aproximadament el 2,8% de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Columbia City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Columbia City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Adelina Lopes Vieira

Adelina Amélia Lopes Vieira (Lisboa, 20 de setembre de 1850—Rio de Janeiro, 1922) fou una escriptora, contista i dramaturga brasilera.
Filla de Valentim José da Silveira Lopes, arribà al Brasil amb la seua família quan tenia una mica més d'un any de vida. Era germana de Júlia Lopes de Almeida (1862-1934); es casà amb António Arnaldo Vieira da Costa: empleat d'una finca. Treballà com a professora en la parròquia de l'Esperit Sant, i es dedicà extensament a l'escriptura de texts poètics, teatrals i infantils.

## Obres

* Margarides, poesies. Ed. Typografia da Acadèmia real das sciencias. Rio de Janeiro, 224 pàgs. 1879
* Pombal, poemari en quatre cants. Rio de Janeiro, 1882
* Destino. Ed. Laemmert. 330 pàgs. 1900
* A virgem de Murilo
* As duas dores
* Expiação
* Contos infantis (en col·laboració amb Júlia Lopes de Almeida). Ed. Livraria F. Alves. 182 pàgs. 1927
* A terrina
* Dom Quixote en línia
* Chuva e sol en línia
* Meiguice en línia
* Não se perde nada à mesa en línia
* O ramo verde en línia
* A lancha negra (sonet)

## Referències

* ↑ Fundació Biblioteca Nacional. «Periódicos y literatura» (en portugués). Arxivat de l'original el l'1 de novembre de 2010. [Consulta: 20 juliol 2011].
* ↑ schuma Schumaher, érico Vital Brazil. 2000. Dicionário mulheres do Brasil: de 1500 até a atualidade. Ed. J. Zahar, 567 pp. ISBN 8571105731
* ↑ augusto victorino alves sacramento Blake. Typographia Nacional. Diccionario Bibliographico Brazileiro. 1, 1883, p. 7.
* ↑ nelly Novaes Coelho. Escrituras. Dicionário crítico de escritoras brasileiras: 1711-2001, 2002, p. 750. 8575310534.

## Enllaços externs

* Autors infantils del Brasil Arxivat 2013-08-21 a Wayback Machine.
# Samsó i Dalila (Rubens)

Samsó i Dalila és una obra del pintor flamenc Peter Paul Rubens. Es tracta d'un oli sobre fusta que mesura 185 cm d'alt i 205 cm d'ample. Es conserva a la National Gallery de Londres (Regne Unit), que la va comprar el 1980 per cinc milions de dòlars. Data del 1609-1610.
La pintura representa un episodi de l'Antic Testament, la història de Samsó i Dalila (Jutges 16). Samsó, després d'haver-se enamorat de Dalila, li explica el secret de la seva gran força: ha de tenir el cabell llarg, sense tallar. Rubens representa el moment quan, havent-se adormit a la falda de Dalila, un serf li està tallant el cabell de Samsó. Després, els soldats filisteus arresten un debilitat Samsó. Els soldats se'ls pot veure a la part del fons, a la dreta de la pintura.

## Vegeu també

* La captura de Samsó

## Referències

* Samson and Delilah a la National Gallery de Londres
* Samson and Delilah a la web Gallery of Art
* Article sobre la controvèrsia al voltant del quadre Arxivat 2007-03-27 a Wayback Machine. a Salon.com.
* AfterRubens.com Arxivat 2007-01-06 a Wayback Machine., the Site of Euphronsyne Doxiades
* Una página privada en Geocities sobre la pintura Arxivat 2009-10-28 a Wayback Machine.
* Rynck, Patrick de. Peter Paul Rubens, «Sansón y Dalila». A Cómo leer la pintura, 2005, pp. 234-235. Grupo Editorial Random House Mondadori, S.L. ISBN 84-8156-388-9
# Ulrika Knape

Ulrika Knape (Vasa, 26 d'abril de 1955) és una saltadora sueca, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970. És la mare de la també saltadora Anna Lindberg.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on va disputar les dues proves del programa de salts. Va guanyar la medalla d'or en la prova de palanca de 10 metres i la de plata en el trampolí de 3 metres. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real guanyà la medalla de plata en la prova del salt de palanca, mentre en el trampolí de 3 metres quedà eliminada en sèries.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i una de plata al Campionat del Món de natació de 1973 i una de plata als de 1975, així com dues medalles d'or al Campionat d'Europa de natació de 1974. Amb tan sols 12 anys guanyà el primer dels seus 43 campionats nacionals de salts.
Pels èxits obtinguts el 1972 va ser guardonada amb la Svenska Dagbladets guldmedalj.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Ulrika Knape». [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ «Ulrika Knape-Lindberg - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ «Ulrika Knape - Uppslagsverk - NE.se». [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ «Minns du bragderna?» (en suec). Svenska Dagbladet. ISSN: 1101-2412.
# Xenetes

Xenetes (Xenoetas) fou un militar aqueu al servei d'Antíoc III el Gran.
Hèrmies de Cària el va enviar al capdavant d'un exèrcit contra Moló de Mèdia. Aquest comandament el fer esdevenir arrogant amb els seus amics i va exhibir molt d'orgull sobre la seva direcció. Va creuar el Tigris, però va caure en una emboscada de Moló, fingint una retirada i retornant inesperadament quan els soldats estaven beguts i dormien. El mateix Xenetes va morir amb la major part dels seus homes.

## Referències

* Polibi; Histories, Evelyn S. Shuckburgh (traductor); Londres - Nova York, (1889) (anglès)
* Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Vrbas (Sèrbia)

Vrbas (del serbi Врбас; anomenada Вербас en rutè, Verbász en hongarès, Vrbas en croat, Werbass en turc i Verbas en alemany) és un municipi i una localitat de la província de Voivodina, al nord de Sèrbia, situada al districte de Bačka del Sud. Segons el cens nacional, el 2011 el municipi tenia una població total de 41.950 persones, de les quals 23.910 estaven censades a la capital.
# Columbia (Tennessee)

Columbia és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 33.055 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Columbia tenia 33.055 habitants, 13.059 habitatges, i 8.801 famílies. La densitat de població era de 431,2 habitants/km².
Dels 13.059 habitatges en un 32,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,8% hi vivien parelles casades, en un 16,3% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 27,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 14,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.879 $ i la renda mediana per família de 42.822 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.898 $ mentre que les dones 22.093 $. La renda per capita de la població era de 18.004 $. Entorn del 10,9% de les famílies i el 13,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Columbia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Columbia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Santiago Espot i Piqueras

Santiago Espot i Piqueras (la Pobla de Segur, Pallars Jussà, 28 de juliol de 1963) és el president executiu de Catalunya Acció.
Va cursar estudis de Geografia i Història a la Universitat Autònoma de Barcelona. Professionalment és director de vendes per Europa i Sud-amèrica d'una companyia industrial nord-americana.
Va impulsar les campanyes populars «Per un nou tancament de caixes» l'any 1992 i «Hoquei per Catalunya» l'any 2003. Fou editor i un dels fundadors de la revista Independència de Catalunya l'any 1998. És columnista dels setmanaris El Vallenc i La nova Conca i escriu regularment en el diari El Punt.
És un dels promotors del manifest de suport a Suma Independència.
El 13 de març de 2011 fou escollit cap de llista de Solidaritat Catalana per la Independència a Barcelona en les primàries d'aquesta organització, amb el 40% dels vots emesos. Va poder concórrer a aquestes primàries gràcies al pacte que van signar Catalunya Acció i Solidaritat Catalana per la Independència per tal d'anar junts a les Municipals de Barcelona. el 2020 va manifestar que es presentaria a les properes eleccions amb el partit Força Catalunya.
Fou un dels principals promotors de la xiulada a l'himne de l'estat espanyol a la final de la Copa del Rei de futbol de 2015, disputada entre el Futbol Club Barcelona i l'Athletic Club, fet pel qual fou jutjat el 2017, acusat pels càrrecs d'injúries a la Corona i ultratge als símbols d'Espanya. i condemnat per l'Audiència Nacional d'Espanya a pagar una multa de 7.200 euros. Finalment, la sala penal del mateix tribunal va estimar el seu recurs i el va absoldre, entenent que estava emparat per la llibertat d'expressió i el de la llibertat de crítica.

## Obres

Ha publicat els següents llibres:
* 1991: Contra el senequisme polític
* 1995: Front pel Plebiscit per la independència de Catalunya (coautor)
* 2004: Joan Fiveller, model de caràcter
* 2004: Independència sobre rodes (coautor)
* 2005: Cap a la independència
* 2009: Discursos a la nació
* 2016: O processisme o independència

## Referències

* ↑ Santiago Espot, Opinió Nacional.
* ↑ Una altra alternativa independentista proposa una "gran coalició" per al 2010, Avui.
* ↑ Santiago Espot, cap de llista de Solidaritat a Barcelona
* ↑ SI i Catalunya Acció es presenten conjuntament a les municipals
* ↑ Rodriguez, Nerea. «Santiago Espot es presentarà a les eleccions catalanes amb 'Força Catalunya'». El Món, 18-02-2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Quixano, Jordi «Monumental pitada al himno de España en el Camp Nou». El País, 30-05-2015 [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ «La xiulada a l'himne espanyol de la Final de Copa del 2015 serà jutjada el 12 de desembre a l'Audiència Nacional». 324.cat, 29-11-2017 [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ «Santiago Espot, absolt d'injúries al rei per la xiulada a l'himne a la final de Copa». 324.cat, 04-05-2018 [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ «Discursos a la Nació». dux editorial. Arxivat de l'original el 2009-07-31.

## Enllaços externs

* Santiago Espot
# Samsó Arbús

Samsó Arbús (Perpinyà, Rosselló, segle XVI — ?, 1600) fou un impressor català.
Nascut a Perpinyà, inicià la seva activitat tipogràfica a Barcelona, on hi ha constància durant el període de 1574 a 1581 de la impressió de dotze obres. Està documentat, però, de la seva estança a Barcelona des del 1572, any en el qual Eulàlia, la vídua de Pere de Montpezat, i Samsó Arbús formen societat amb Claudi Bornat i li compren dos terços de la impremta. Anys més tard, al voltant de 1584, s'estableix definitivament a Perpinyà, sent el primer que ho fa, d'ençà de la curta estada que hi feu l'impressor Joan Rosembach el 1500. A Perpinyà edità vint-i-vuit en el transcurs dels anys 1586 al 1596. La primera obra que hi imprimí fou la versió llatina del Directorium curatorum del bisbe d'Elna, Pere Màrtir Coma, el 1584. Hi ha constància de la seva presència a Perpinyà fins al 1598. L'any 1608 fou succeït en la impremta per Bartomeu Mas.
A partir de 1592 les notícies sobre l'impressor minven. No es troba cap altra evidència fins al 1594. El darrer imprès datat d'Arbús és de l'any 1597. Arbús va morir l'any 1600.
El taller d'Arbús estava instal·lat al carrer de Sant Domènec, tal com consta a l'edició del Tesoro de virtudes de 1576, de Juan Marsal, al peu d'impremta: “Impresso en Barcelona por Sanson Arbus. A la calle de Santo Domingo. Año de 1576”.
La Biblioteca de Reserva de la Universitat de Barcelona conserva una dotzena d'obres publicades per Samsó Arbús, així com un exemple de les seves marques d'impressor, que el que van identificar al llarg de la seva trajectòria professional.

## Referències

* ↑ Comas i Miralles, 2006, p. 348 i 358.
* 1 2 «Samsó Arbús». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Delgado Casado, Juan. Diccionario de impresores españoles, siglos XV-XVII. vol. 1. Madrid: Arco/ Libros, 1996, p. 40-41. ISBN 84-7635-198-4.
* 1 2 3 Lamarca, Montserrat. «Samsó Arbús». A: La impremta a Barcelona (1501-1600). Barcelona: Biblioteca de Catalunya i Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2015, p. 86-89 [Consulta: 27 gener 2018]. Arxivat 25 de gener 2018 a Wayback Machine.
* ↑ Comas i Miralles, 2006, p. 347-348.
* ↑ Comas i Miralles, 2006, p. 358.
* ↑ «Catàleg de les biblioteques de la UB/Fons Antic». [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Base de dades Marques d'impressors: Arbús, Samsó». [Consulta: 15 abril 2020].

## Bibliografia

* Madurell i Marimon, Josep. Samsó. Gutenberg-Jahrburch, 1971, p. 200-208.
* Comas, Mercè; Miralles, Eulàlia «La Impremta a Perpinyà: Samsó Arbús». Arxiu de textos catalans antics, Núm. 25, 2006, pàg. 347-373. ISSN: 0211-9811.
* Millares Carlo, Agustín. «Sansón Arbús (1572-1581)». A: Introducción al estudio de la historia y bibliografía de la imprenta en Barcelona en el siglo xvi. Los impresores del período renacentista. Vol. II, 1981, p. 69-71.