OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rachel Wall

Rachel Wall (Carlisle, Pennsilvània, 1760 - Boston, Massachusetts, 8 d'octubre de 1789) va ser una pirata estatunidenca, considerada la primera persona nascuda als Estats Units a convertir-se en pirata. També és considerada com la darrera dona executada a la forca a Massachusetts.

## Biografia

Provinent d'una família presbiteriana, després de casar-se es traslladà amb el seu marit, Geroge Wall, a Boston. Allà Rachel va començar a treballar com a criada, mentre que el seu marit es feu a la mar en una goleta de pesca. Quan George va tornar, va portar amb ell cinc mariners i les seves amants, i va convèncer Rachel perquè s'unís a ells. En una setmana, el grup havia gastat tots els seus diners i la goleta es feu de nou a la mar, moment en què George va suggerir als altres que es convertissin en pirates. Va agafar en préstec una altra goleta a un amic, i el grup va salpar.
Entre 1781 i 1782, Rachel i la seva tripulació van treballar a l'illa de Shoals, just a la costa de New Hampshire. Després de les tempestes, Rachel es posava a la coberta i cridava ajuda. Quan alguna nau anava a ajudar-los, els assassinaven i els robaven tots els seus béns. La tripulació va assaltar amb èxit, 12 vaixells, aconseguint més de 6.000 dòlars en efectiu, una quantitat indeterminada d'objectes de valor i la matança de 24 mariners.

## Detenció i execució

Finalment, després que el seu marit i la tripulació es perdessin en el mar en un accident, Rachel va tornar a Boston i va reprendre el seu paper de criada. No obstant això, encara li agradava anar als molls i esmunyir-se dins vaixells per robar-hi. El seu últim robatori es va produir quan va veure una jove anomenada Margaret Bender, que portava un capell que Rachel cobejava. Va intentar robar-lo i arrencar-li la llengua a Margaret, però va ser capturada i arrestada.
La van jutjada per robatori el 10 de setembre de 1789. Ella va sol·licitar ser jutjada com a pirata, tot i que va afirmar que mai no havia matat ningú. Va ser trobada culpable de robatori i condemnada a la forca el 8 d'octubre de 1789. Segons es diu, les seves darreres paraules foren: "... en mans del Déu Totpoderós, lliuro la meva ànima, confiant en la seva misericòrdia ... i moro com a membre indigne de l'Església presbiteriana, al 29è any de la meva edat".
La seva mort va marcar l'última ocasió en què van penjar una dona a Massachusetts.

## Referències

* 1 2 3 4 Vallar, Cindy. «Women and the Jolly Roger» (en anglès). Pirates and Privateers, 2004. [Consulta: 23 maig 2008].
* 1 2 3 4 5 6 «Biography of Rachel Wall - Seva.net». www.seva.net. Arxivat de l'original el 12 febrer 2009. [Consulta: 22 maig 2008].
* ↑ «Historical Female Pirates». Katy Berry. Arxivat de l'original el 2018-08-10. [Consulta: 23 maig 2008].
* ↑ Piracy, Mutiny, and Murder, pp. 68–76. by Edward Rowe Snow. Published by Dodd Mead, in 1959. Plantilla:ISBN?

## Bibliografia

* Yolen, Jane. Reinas de los mares las mujeres piratas alrededor del mundo. Barcelona: Oniro, 2009. ISBN 978-84-9754-430-6.

## Vegeu també

* Dones pirates
# John Braspennincx

John Braspennincx (Hoogstraten, Bèlgica, 24 de maig de 1914 - Zundert, 7 de gener de 2008) va ser un ciclista neerlandès que fou professional entre 1937 i 1952.
El seu èxit més important foren les dues victòries al Campionat nacional en ruta.
Era cosí de Janus Braspennincx.

## Palmarès

* 1936
** Campió dels Països Baixos en ruta per independents
** 1r a Roosendaal
* 1937
** Campió dels Països Baixos en ruta
** 1r a Tongeren
* 1938
** 1r a Mere
** 1r a Sint-Katelijne-Waver
** 1r a Roosendaal
* 1942
** Campió dels Països Baixos en ruta
* 1949
** 1r a la Acht van Chaam
** 1r a Amsterdam
** 1r a la Ronde van Made

### Resultats al Tour de França

* 1937. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Central Park (Washington)

Central Park és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 2.558 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Central Park tenia 2.558 habitants, 1.037 habitatges, i 779 famílies. La densitat de població era de 281,4 habitants per km².
Dels 1.037 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,4% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 24,8% no eren unitats familiars. En el 21,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 23,9% entre 25 i 44, un 29,4% de 45 a 60 i un 18,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.719 $ i la renda mediana per família de 50.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.081 $ mentre que les dones 30.208 $. La renda per capita de la població era de 21.003 $. Aproximadament el 6,4% de les famílies i el 7,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Central Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Central Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Central Park Conservancy

El Central Park Conservancy (comitè de salvaguarda de Central Park) és una organització privada amb objectius no lucratius fundada el 1980, encarregada de la gestió del Central Park de New York, en col·laboració amb el New York City Department of Parks & Recreation (departament de gestió dels parcs i del lleure de New York). El funcionament de l'organització es basa en el voluntariat, fins i tot si rep també el suport de diferents fundacions. Fins avui, són 350 milions de dòlars que s'han emprat per tal de tornar a Central Park el seu paper de pulmó de Big Apple. El Central Park Conservancy garanteix així el 84% del pressupost anual de 25 milions de dòlars del parc, i la major part de les tasques de manteniment.
# Centre de curvatura

A geometria, i particularment en la geometria de les lents, el centre de curvatura d'una corba en un punt donat és el centre del cercle osculador. La distància entre el centre de curvatura i la mateixa corba s'anomena radi de curvatura. Si la curvatura de la corba, que és la inversa del radi de curvatura, és zero, el seu centre de curvatura és el punt de l'infinit.
Això és molt senzill si es considera: el centre és el "centre de curvatura" i la distància (constant) d'aquest centre a qualsevol punt de la circumferència, és el radi (r). També hi ha la possibilitat de conèixer el centre de curvatura de cada punt d'una corba diferent a una circumferència (per exemple, d'una paràbola, d'una hipèrbola, o de qualsevol altra funció). Això es fa mitjançant l'aplicació de la primera i segona derivades de la funció en aquest punt. Per fer-ho cal:
* Derivar la funció en aquest punt (és a dir i 'o el pendent o tangent en aquest punt).
* Obtenir la normal en aquest punt (és a dir, la perpendicular a la tangent) N =- (1/Tan) o N =- (1/i ')
* Obtenir la segona derivada (i ")
* Obtenir el Radi de curvatura mitjançant la fórmula r = (1+(i ')^2)^(3/2) tot/(i")^2.
* Coneixent la normal i el radi, s'analitza la nova funció (és una recta que es forma sobre la normal). Això permetrà trobar la ubicació del centre de curvatura per a aquest punt en particular raonant per Pitàgores: es troba la seva ubicació (x, i) fent les diferències amb aquella posició del punt analitzat (x0, y0). Delta x (Diferència de x-x0) = r/(Arrel de ((Normal^2+1)) i Delta i = Arrel de (r^2 - (delta x)^2).
La funció que es pot formar unint tots els centres de curvatura de la funció inicial es diu Envolupant.

## Referències

* ↑ Museu Interactiu de Matemàtica. Leonard Echagüe, Universitat de Buenos Aires
# Centre de control regional

En el camp del control del trànsit aeri, un Centre de control regional o Area Control Center en anglès, abreujat amb el terme ACC, és un centre regional que garanteix la seguretat del trànsit aeri.
A cada centre, l'espai aeri és dividit en sectors i administrat específicament per garantir la millor distribució possible del trànsit. Aquesta divisió es fa tant a nivell de vols (franges d'altituds) o per zones geogràfiques, o més sovint amb una combinació de totes dos.
A cada sector hi treballen generalment dos controladors; la missió d'un és transmetre instruccions als pilots (executive controller / operador de radar); l'altre s'ocupa de les coordinacions telefòniques i de la planificació (planning controller / controlador orgànic).
A un ACC, també podem trobar sectors involucrats en la informació de vol (control de vols VFR, informacions als pilots sobre el temps, zones perilloses, etc.), sectors militars i llocs dedicats a la gestió dels fluxos de trànsit (Flow Management).
# Ramón Esono Ebalé

Ramón Esono Ebalé (Micomeseng, 22 de novembre de 1977) Ramón Nse Esono Ebale és un il·lustrador i autor de còmic equatoguineà. Signa amb el pseudònim de «Jamón y Queso».

## Biografia

Autodidacta, va rebre formació en dibuix al Centre Cultural d'Espanya en Malabo. Ha guanyat premis com el Regarde 9, al Festival del Còmic d'Angulema i el de la revista Àfrica i Mediterrània a Bolonya. A internet ha impulsat el webzine Las Locuras de Jamón y Queso i l'emissora virtual Locos TV. Ha participat en la pel·lícula Un día vi 10.000 elefantes i va viure a l'exili al Paraguai i El Salvador.
En 2014 dibuixa La pesadilla de Obi, novel·la gràfica finançada per l'ONG EGJustice i inspirada i crítica amb la figura de Teodoro Obiang, dictador de Guinea Equatorial. El setembre de 2017 va ser detingut a Malabo per haver il·lustrat el còmic, fou empresonat sense proves a la Presó Playa Negra, i alliberat sis mesos després.
Amb motiu del Dia Internacional de l'Escriptor Perseguit, Ramón Esono Ebale fou guardonat l'any 2018 amb el Premi Veu Lliure per part del PEN català.

## Referències

* 1 2 Ramón Esono a Tebeosfera
* ↑ Naranjo, José «El dibujante Ramón Esono, detenido en Guinea Ecuatorial». El País, 17-09-2017.
* ↑ «Resistencia: Ramon Esono Ebalé». Diario Rombe, 26-06-2013. Arxivat de l'original el 2017-10-17 [Consulta: 16 octubre 2017].
* ↑ Naranjo, José «Guinea Ecuatorial encarcela a un artista crítico con Obiang por falsificación y blanqueo de dinero». El País, 21-09-2017.
* ↑ Millán, Agustín «Detenido Ramón Esono Ebalé dibujante critico con la dictadura de Obiang en Guinea - Diario16». Diario16, 20-09-2017.
* ↑ «España debe asumir responsabilidades en Guinea Ecuatorial» (en castellà). Público, 25-08-2018. [Consulta: 2 gener 2019].
* ↑ «El dibuixant guineà Ramon Esono guanya el Premi Veu Lliure del PEN Català». El Nacional, 16-11-2018. [Consulta: 2 gener 2019].

## Enllaços externs

* La pesadilla de Obi, el còmic que provocà la detenció.
# Joaquim Pinyol i Navàs

Joaquim Pinyol i Navàs (Tortosa, ? - 15 de gener de 1896) fou un empresari, banquer i polític català. Tenia grans propietats a Tortosa, i a un solar seu es va instal·lar el taller de maquinària de Ferreries. Monàrquic i liberal, després de la revolució de 1868va donar suport al nou rei Amadeu I i fou elegit diputat del Partit Constitucional pel districte de Roquetes a les eleccions generals espanyoles de 1871 i abril de 1872. Després de la restauració borbònica col·laborà amb el Partit Liberal Fusionista i el 1881 fou un dels fundadors i vicepresident del Banc de Tortosa. El seu germà, Josep Maria Pinyol i Navàs, fou alcalde de Tortosa.

## Referències

* ↑ Corbella, Jacint Corbella i; Domènech, Edelmira. Científics del Priorat. Institut d'Estudis Catalans, 2002. ISBN 978-84-7283-658-7.
* ↑ Sancho Sancho, Josep. El marcel·linisme a les Terres de l’Ebre (1914-1939) (Tesi: Doctorat). Universitat Autònoma de Barcelona, 2014-12-05.
* ↑ Llorente Roselló, Emili «MISCEL·LÀNIA. La fundació del Banc de Tortosa (1881)». Recerca, 12-01-2005, pàg. 255–255. ISSN: 2385-457X.

## Enllaços externs

* Emili Llorente, La Fundació del Banc de Tortosa (1881), p. 286-287
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Joaquim Piqué i Calvo

Joaquim Piqué i Calvo (Monistrol de Montserrat, 1970) fou director de l'Escolania (2000-2007) i de la Capella de Música de Montserrat.
Inicià la formació musical a l'Escolania de Montserrat, i la prosseguí després als conservatoris de Badalona i Manresa. Des del 1990, va estudiar direcció i fenomenologia amb Francesc Llongueras, al mateix temps participa com a alumne actiu en el curs que Eric Ericson imparteix a Barcelona.
Ha estat professor de diverses escoles de música de Catalunya, a més de participar com a director assistent i professor de Música de Cambra al cinquè Campus Internacional de Joves Intèrprets de Granada, organitzat per Joventuts Musicals d'Espanya. Ha estat director de l'Orfeó Monistrolenc i del Cor de la Passió d'Olesa de Montserrat. Des del 1991 fins al 1999 va ser director de l'Orfeó Manresà. Ha estat membre des de la seva fundació del Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana, del qual en fou sotsdirector fins al 1998.
Des del 1997 és professor de Conjunt Coral i Tècnica Vocal a l'Escolania de Montserrat, de la qual n'ha sigut director de l'Escolania (2000-2007) i de la Capella de Música de Montserrat.

## Referències

* ↑ http://www.alt120.com. «Escolania de Montserrat -» (en espanyol europeu). [Consulta: 31 març 2019].
# Joaquim Pla

Joaquim Pla és el nom dels següents personatges:
* Joaquim Pla (jesuïta)
* Joaquim Pla i Cargol (Girona, 1882-1978), editor, llibreter i publicista
* Joaquim Pla i Dalmau (Girona, 1917 - 2005), editor, escriptor il·lustrador i compositor
* Joaquim Pla Janini (Tarragona, 1879-1970), fotògraf
* Joaquima Pla i Farreras (Sant Cugat del Vallès, 1889-1982) va ser una mecenes.
# Jorge Alberto Suárez

Jorge Alberto Suárez (29 de juliol de 1927 - 24 de febrer de 1985) va ser un lingüista argentí especialitzat en llengües indígenes mexicanes. Va néixer a Villa María, a la província de Còrdova, a l'Argentina, i es va formar a Buenos Aires, primer com a professor d'institut. Juntament amb la seva primera esposa, Emma Gregores, del 1959 al 1961 va acabar el doctorat a la Universitat de Cornell, estudiant amb Charles Hockett. El 1968 va publicar el seu primer llibre, una gramàtica de la llengua guaraní, coescrit amb Emma Gregores, una reelaboració de la seva tesi doctoral. Posteriorment, va ensenyar a Argentina fins al 1969, quan es va traslladar a Mèxic, on es va casar amb la lingüista mexicana Yolanda Lastra, la seva segona esposa. A Mèxic es va dedicar a l'estudi de les llengües indígenes mexicanes, treballant conjuntament amb la seva dona, va dur a terme nombroses enquestes dialectològiques del nàhuatl i va realitzar un treball de camp en profunditat de la llengua tlapaneca (Me'phaa), escrivint la primera gramàtica completa. de la llengua. El 1983 va publicar un llibre molt influent sobre llengües mesoamericanes.. També va ser editor de la sèrie monogràfica Archivo de Lenguas Indígenas de México.
A Mèxic va estar afiliat a El Colegio de México (1969–1972), al departament de lingüística de l'Instituto Nacional de Antropología e Historia (1972–1975), la Universidad Nacional Autónoma de México (1975–1983) i novament al Colegio de México (1983–1984).

## Obra selecta

* Jorge A Suárez and Emma Gregores. 1968. A description of colloquial Guarani. Hague: Mouton
* Jorge A. Suárez. 1974. South American Indian languages. Encyclopaedia Britannica, 15th edition, Macropaedia 17. 105–112.
* Jorge A. Suárez. 1983a. The Mesoamerican Indian Languages. Cambridge: Cambridge University Press.
* Jorge A. Suárez. 1983b. La lengua tlapaneca de Malinaltepec. México: UNAM.

## Referències

* 1 2 Levy, 1990.

## Bibliografia

* Levy, Paulette. «Introducción». A: Homenaje a Jorge A. Suárez: lingüística indoamericana e hispánica. 18. Colegio de Mexico, 1990, p. 11–22. ISBN 9789681204327.
# Charles Booth

Charles Booth (1840-1916) va ser un estudiós de Londres que destaca per l'intent d'elaborar mapes de pobresa de la ciutat de manera científica, per tal de poder fer front a les exigències socials de la ciutat, creixents des de la Revolució Industrial.
Els seus mapes, titulats Life and Labour of the People in London, dividien cada illa de casa segons nivells de pobresa i les classificava amb una descripció i un color:
* semicriminalitat, de color negre: treballadors ocasionals, gent sense sostre, delinqüents...
* pobresa extrema, de color blau fosc: treballadors ocasionals, discapacitats i famílies extremadament desestructurades
* pobresa, de color blau clar: treballadors precaris o amb un sou molt baix, venedors ambulants...
* mixta, de color marró
* confortable, de color rosa: per sobre del llindar de pobresa, ja que tenen ingressos fixos
* classe mitjana, de color vermell
* classe alta, de color groc: rics

## Enllaços externs

* Mapes online
# Charmes (Alt Marne)

Charmes és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 129 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Charmes era de 129 persones. Hi havia 51 famílies de les quals 10 eren unipersonals (3 homes vivint sols i 7 dones vivint soles), 17 parelles sense fills i 24 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 86 habitatges, 51 eren l'habitatge principal de la família, 25 eren segones residències i 10 estaven desocupats. Tots els 85 habitatges eren cases. Dels 51 habitatges principals, 47 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia una cambra, 1 en tenia dues, 5 en tenien tres, 14 en tenien quatre i 30 en tenien cinc o més. 43 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 30 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Charmes el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 12 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 12 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 8 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 12 |
| 8 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 82 persones, 63 eren actives i 19 eren inactives. De les 63 persones actives 58 estaven ocupades (33 homes i 25 dones) i 5 estaven aturades (2 homes i 3 dones). De les 19 persones inactives 9 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Charmes hi havia 61 unitats fiscals que integraven 157,5 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.563 €.

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Charmes hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Charmes a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Charmes a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Charmin

Charmin és una marca de paper de vàter fabricat per Procter & Gamble. A Europa, és fabricat per l'empresa SCA i s'anomena Cushelle, i a Alemanya Zewa.

## Història

Charmin fou creat el 1928 per la companyia Hoberg Paper a Green Bay, Wisconsin. El 1950, Hoberg va canviar el nom de la companyia a Paper Charmin i contínua produint paper de vàter, tovallons i altres productes. Procter & Gamble (P&G) va adquirir la companyia de paper Charmin el 1957, però l'any 2008 va vendre els drets a l'empresa de paper SCA per produir i posicionar el producte a Europa, on és conegut com a Cushelle.

## Publicitat

Van fer una campanya de publicitat que va durar vint anys, els anuncis americans van ser protagonitzats per l'actor Dick Wilson, interpretant el personatge fictici del senyor Whipple, que deia als clients que, "Per favor no estrenyessin el Charmin ", emfatitzant la seva suavitat en més de 500 comercials entre els anys 1964 i 1985.
L'os de Charmin va ser creat per publicitat D'arcy i va ser introduït el 2000. El 2004 Procter & Gamble van canviar el nom la marca i l'empaquetatge, reemplaçant el tradicional nadó que tenia Charmin amb un os en un comercial de la Super Bowl.
La nova campanya de publicitat va ser nomenada "Flama a la naturalesa". Això va coincidir amb el llançament de Charmin al Canadà. L'os Charmin és ara la mascota de "Charmin ultra suau" i "Charmin ultra forta".

## Altres noms a Europa

El febrer de 2010, SCA anomenà Cushelle els productes de la marca a Europa. També existeix una mascota és un coala. En els anuncis de Cushelle, la veu és la fa Robert Webb.
El 2008 Charmin va passar a ser anomenat com a Zewa a Alemanya. No hi havia mascota en els anuncis, però en el primer anunci de Zewa va aparèixer l'os de Chamin.

## Impacte ambiental

Al febrer de 2009, Greenpeace va advertir que no s'usés paper de vàter Charmin perquè era dolent per al medi ambient.

## Referències

* ↑ Davis, Dyer et al. Rising Tide: Lessons from 165 Years of Brand Building at Procter and Gamble. Harvard Business Press, 1 de maig de 2004, p. 421.
* ↑ Media Business Advertising 6 maig 1993 (P.& G. Sacrifices White Cloud in Battle of Brands)
* ↑ Mad.co.uk 25 gener 2010 (Charmin rebrands to Cushelle)
* ↑ http://www.environmentalleader.com/2009/02/25/greenpeace-releases-latest-recycled-tissue-and-toilet-paper-guide/
* ↑ https://web.archive.org/web/20090302130814/http://www.greenpeace.org/usa/assets/binaries/tissue-guide-view-at-a-glance
# Radomír Šimůnek jr.

Radomír Šimůnek jr. (Plzeň, Regió de Plzeň, 6 de setembre de 1983) és un ciclista txec, especialista en el ciclocròs.
El seu pare Radomír també es va dedicar dedicar al ciclocròs.

## Palmarès

* 1999-2000
** Campió de Txèquia júnior en ciclocròs
* 2015-2016
** Campió de Txèquia en ciclocròs

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Josep Claret i Assols

Josep Claret i Assols (Manresa, S XIX - Barcelona, 23 de març de 1953) fou un advocat, empresari polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Membre del Casal Regionalista de la Comarca de Bages, fou elegit diputat de la Lliga Regionalista pel districte de Manresa a les eleccions generals espanyoles de 1916 i 1918. Formà part de l'Assemblea de Parlamentaris i fou un dels signataris del Manifest de 14 de juny de 1917 dirigit pels parlamentaris regionalistes al país. De 1919 a 1929 fou vocal en el Consell d'Administració de Mutua General de Seguros.

## Referències

* ↑ «esquela». La vanguardia, 26-03-1953, pàg. 15.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «Text del manifest». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 16 maig 2015].
* ↑ Òrgans de Govern de la Mutua