OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cova d'Ida

La Cova d'Ida (grec: Ιδαίον Άντρον) és un sistema de coves a les faldes del Mont Ida a l'illa de Creta. Té una sola entrada i un interior amb estalagmites i estalactites. A l'antiguitat era un centre de culte a Zeus, perquè segons la mitologia era aquí on la seva mare Rea el va amagar per a protegir-lo de son pare Cronos. El mateix mite se situa també a la Cova de Dicte.
Es deia que aquesta cova era propietat de les abelles, que són sagrades perquè van alimentar Zeus. Un dia, els lladres Laios, Cèrber i Egoli, acompanyats de Celeu, hi van voler entrar pensant que trobarien molta de mel. Es van vestir de cap a peus amb protectors de bronze i van entrar a la cova per treure'n la mel. Però també van veure els bolquers de Zeus, i les peces de bronze es van trencar. Zeus va fer sentir el seu tro i anava a enviar un llamp, però el Destí i Temis ho van impedir, car no era lícit que a la cova hi morís ningú. Zeus els va convertir tots en ocells: Laios en una merla, Celeu en una cornella, Egoli en un trencalòs i Cèrber en un ocell que en grec també es diu Cèrber. Aquests ocells eren de bon averany, perquè havien sortit de la cova sagrada.

## Referències

* ↑ Antoní Liberal. «XIX. Els lladres». A: Recull de metamorfosis. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2012, p. 163. ISBN 9788498592061.
# Davallia

Davallia és un gènere de falgueres en la família de les Davalliaceae amb de prop de 40 espècies.
Són falgueres epífites o litòfites amb rizomes rastrers dictiostèlics i dorsiventrals, densament tricomatosos. Frondes molt espaiades, coriàcies, glabres, de làmines triangulars o ovalades. Creixen en i sobre la gruixuda escorça d'arbres o en esquerdes rocoses.

## Taxonomia

Algunes espècies:
* Davallia bullata - Japó, Xina, Àsia tropical.
* Davallia canariensis - illes Canàries a Espanya i nord d'Àfrica.
* Davallia divaricata (sense.: Davallia polyantha) - Àsia tropical.
* Davallia fejeensis Hook (sense.: Davallia fijiensis) - illes Fiji, Austràlia.
* Davallia solguda - Malàisia, Polinèsia, Queensland.
* Davallia trichomanoides (sense.: Davallia dissecta) - Malàisia.

## Referències

* ↑ «DAVALLIA J. Sm. [family DAVALLIACEAE]». [Consulta: 19 febrer 2020].
# Davandeh

Davandeh... (persa: ...دونده, El corredor) és una pel·lícula iraniana del 1984 dirigida per Amir Naderi, un dels principals directors de cinema iranià abans i després de la Revolució iraniana.
"Davandeh" va ser potser la primera de les pel·lícules iranianes posteriors a la revolució que va cridar l'atenció mundial. Va marcar el to de moltes de les pel·lícules posteriors: realisme, perspectiva infantil del món, innocència, delicadesa, ambientada en barris pobres, exposant grans disparitats de riquesa, recolzant bona part de la pel·lícula sobre les espatlles d'un jove actor, utilitzant el llenguatge infantil. viu com a analogies o exposicions explícites dels problemes del món adult. La pel·lícula ha estat celebrada per presentar una imatge autèntica de la trobada amb la modernitat al cinema iranià.

## Argument

Amiro és un jove orfe que va créixer a la ciutat petroliera iraniana d'Abadan. Per sobreviure, treballa i fa moltes feines petites. Amb altres nens del carrer, corre darrere dels trens a la ciutat. També li agrada cridar als vaixells des de lluny, suplicant-los que el portin a bord, i els avions que l'enlairin. L'Amiro s'adona que per aconseguir els seus somnis ha d'anar a l'escola.
En gran part autobiogràfica, aquesta pel·lícula d'Amir Naderi és una història d'obsessió i esperança.

## Repartiment

* Abbas Nazeri
* Majid Niroumand
* Musa Torkizadeh

## Premis

* 1985 : Montgolfière d'or al Festival dels Tres Continents.

## Referències

* ↑ Trauma of Iranian Modernity and Desire for Machine in Naderi’s The Runner, per Amir Barati, University of Missouri-Kansas City
* ↑ Barati, Amir «Trauma of Iranian Modernity and Desire for Machine in Naderi's the Runner». Mise-En-Scène: The Journal of Film & Visual Narration, vol. 7, 1, 01-08-2022.
* ↑ Site du festival

## Bibliografia addicional

* Cinématographe, numéro 115, janvier 1986, p. 12
* Raphaël Bassan, La Revue du cinéma, numéro 422, décembre 1986, p. 27
* Florent Guézengar, « L'eau, le feu, l'enfant », Cahiers du cinéma, numéro 738, novembre 2017, p. 77

## Enllaços externs

* Davandeh a YouTube
# Referèndum sobre el projecte de metròpolis d'Osaka de 2020

El referèndum sobre el projecte de metròpolis d'Osaka de 2020 (en japonès:大阪市を廃止し特別区を設置することについての投票) és un referèndum a la ciutat d'Osaka previst per al diumenge 1 de novembre de 2020. En el cas d'una eventual victòria del "sí", la ciutat d'Osaka seria dissolta i reorganitzada en districtes especials similars als de Tòquio, deixant així d'existir la ciutat d'Osaka. Aquest és el segon referèndum sobre el projecte metropolità d'Osaka; el primer fou el 2015, on va guanyar el "no" a la dissolució de la ciutat per un estretíssim marge de diferència.

## Antecedents
### Posició dels partits

* Demanaren el "sí" al referèndum: PRO (Ishin) i Kōmeitō
* Demanaren el "no" al referèndum: PLD, PDC, PCJ i PSD
Els partits polítics que estàn a favor del "sí" són el PRO, impulsor de la iniciativa i els demo-budistes, els quals donen suport parlamentari als primers tant en l'assemblea prefectural com al consell municipal. La principal diferència respecte al referèndum del 2015 és que en aquell els demo-budistes demanaren el "no", mentres que en aquest de 2020 demanaren el "sí".

### Campanya electoral

* Comissió electoral: "Anem-hi! Vota" (行こう!投票, Ikō! Tōhyō)
* PRO: "Vinga, junts cap a una nova Osaka" (さぁ、あたらしい大阪をともに, Sā, atarashi Ōsaka wo tomo ni)
* Kōmeitō: "Vinga, cap a la realització del model metropolità d'Osaka. Estic d'acord amb el model metropolità!" (さぁ大阪都構想の実現へ。都構想賛成!, Sā Ōsaka-to kōsō no jitsugen he. To kōsō sansei!)
* PLD: "La ciutat d'Osaka desapareix del Japó. L'últim dia tú pots aturar-ho." (日本から大阪市がなくなる。それを阻止できる最後の日。, Nippon kara Ōsaka-shi ga nakunaru. Sore wo soshi dekiru saigo no hi.)

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-10-23. [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ https://internationalpress.jp/2020/10/12/referendum-decidira-el-1-de-noviembre-si-osaka-sera-una-metropoli-como-tokio/
* ↑ https://english.kyodonews.net/news/2020/10/67973e1eaf1a-campaigning-starts-for-2nd-referendum-on-osaka-metropolis-plan.html
* ↑ The Japan Times, May 17, 2015: Hashimoto announces exit from politics after Osaka rejects merger plan in referendum
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-10-17. [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ https://mainichi.jp/articles/20201014/ddl/k27/010/331000c
* ↑ https://oneosaka.jp/yestokoso/
* ↑ https://oneosaka.jp/yestokoso/pdf/tokoso01.pdf
* ↑ https://www.komei-osaka.jp/tokoso/
* ↑ https://www.youtube.com/watch?v=IrSF7bV4-SQ
# Rashtriya Jana Morcha

Rashtriya Jana Morcha (Front Nacional Popular, National People's Front) fou un front de masses organitzat pel Partit Comunista de Nepal (Masal) el 1991.
El 1999 l'organització va obtenir 5 escons (d'un total de 205) a les eleccions.
El 2002 Masal es va fusionar amb el Partit Comunista de Nepal (Centre d'Unitat) i les seves organitzacions de masses Rashtriya Jana Morcha i Samyukta Jana Morcha també es van fusionar i van formar el Front Popular de Nepal.
# Radio Galega

Radio Galega (RG) és la ràdio pública de Galícia, integrada a la Corporación de Radio e Televisión de Galicia, que inclou també la Televisión de Galicia (TVG). Va començar a emetre, en fase de proves, el 24 de febrer de 1985 i va iniciar la seva programació regular el 29 de març d'aquell mateix any.
Des de mitjans de 2009 la seva directora és la periodista Rosa Martínez, en substitució del també periodista Virxilio Costas.

## Referències

* ↑ «RADIO GALEGA - Radiotelevisión Galicia - Jingle Histórico [24/02/1985]».
* ↑ CRTVG-08/04/1988-III Festa da Radio Galega
* ↑ TVG - 20/5/89 - Publicidade e promoción-YouTube
* ↑ Durant aquest període es va utilitzar, a més, la denominació radio nacional de Galicia.
* ↑ «La Radio Galega cumple 25 años».
* ↑ Historia da CRTVG, Web da CRTVG.

## Enllaços externs

* Radio Galega (gallec)
# Cristóbal Criado

Cristóbal Criado (Arjona, província de Jaén, 1935) és un maquillador de cinema espanyol, nominat tres vegades al Goya al millor maquillatge i perruqueria.
Es va formar a l'IDHEC de la Universitat de la Sorbona i va començar a treballar a la televisió de França, on fou maquillador de Maria Callas o Adamo i treballà amb els directors Jean Aurel i Jean-Luc Godard. Ha viscut entre França i Madrid, aconseguint grans èxits i reconeixements. Ha estat maquillador d'actors com Carmen Sevilla, Sara Montiel, Raquel Welch, Francisco Rabal o Charlton Heston. Ha estat nominat al Goya al millor maquillatge i perruqueria per La herida luminosa (1997) i El abuelo (1998), ambdues de José Luis Garci i el 2003 per Hotel Danubio.
Darrerament ha donat classes de maquillatge a l'Escola Municipal de Jaén (2010) i el 2008 va rebre el Premi "Miguel Picazo" de la Diputació Provincial de Jaén.

## Filmografia

* La religieuse (1966) de Jacques Rivette
* Lamiel (1967) de Jacques Aurel
* La mujer de otro (1967) de Rafael Gil
* Sangre en el ruedo (1969) de Rafael Gil
* El techo de cristal (1971) d'Eloy de la Iglesia
* La cera virgen (1972) de José María Forqué
* Antony and Cleopatra (1972) de Charlton Heston
* Els tres mosqueters (1973) de Richard Lester
* Los camioneros (sèrie. 1973)
* Hay que matar a B. (1974) de José Luis Borau
* La Sabina (1979) de José Luis Borau
* Navajeros (1980) d'Eloy de la Iglesia
* Tú estás loco Briones (1981) de Javier Maqua
* Demonios en el jardín (1982) de Manuel Gutiérrez Aragón
* Bolero (1984) de John Derek
* Werther (1986) de Pilar Miró
* Berlín Blues (1988) de Ricardo Franco
* Brigada Central (sèrie de televisió, 1989)
* Las edades de Lulú (1990) de Bigas Luna
* Sombras en una batalla (1993) de Mario Camus
* Compuesta y sin novio (sèrie de televisió, 1994)
* La herida luminosa (1997) de José Luis Garci
* El abuelo (1998) de José Luis Garci
* Un chupete para ella (sèrie, 2000)
* Dama de Porto Pim (2001) de Toni Salgot
* El florido pensil (2002) de Rafael Porto
* Hotel Danubio (2003) d'Antonio Giménez Rico.

## Referències

* ↑ El maquillador Cristóbal Criado forma a 25 jienenses, Andalucía Información, 24 de novembre de 2008
* ↑ Enrique Herreros Los carteles de cine de Enrique Herreros: y otras obras importantes, p. 378
* ↑ El maquillador de cine jienense Cristóbal Criado ha afirmado que los efectos especiales "no ponen en peligro esta profesión" Arxivat 2019-12-14 a Wayback Machine., Mujer Hoy, 1 de desembre de 2010
* ↑ Jaén.- La Diputación reconoce la trayectoria artística del maquillador Cristóbal Criado con el premio 'Miguel Picazo', Europa Press, 14 de març de 2008
# Retroexcavadora

La retroexcavadora (també dita retrocarregadora, excavadora carregadora, excavadora mixta, excavadora de cullera retroactora, carregadora mixta o pala mixta) (backhoe, en anglès) és una màquina de construcció utilitzada per a realitzar treballs d'excavació. És una variant de l'excavadora i no ha de ser-hi confosa.
Es destria de l'excavadora pel fet que disposa d'una pala addicional en la part frontal, a més del cassó o cullera per a excavar en l'extrem d'un braç articulat muntat en la seva part posterior.
La retroexcavadora s'utilitza habitualment en obres per al moviment de terres, per a realitzar rampes en solars o per obrir rases destinades al pas de canonades, cables, drenatges, etc, així com per a preparar el terreny o calçada on s'assenten els fonaments dels edificis.
El xassís pot anar muntat sobre cadenes o bé sobre pneumàtics. En aquest darrer cas estan proveïdes de gats hidràulics per a fixar la màquina al sòl.
La retroexcavadora, a diferència de l'excavadora frontal, incideix sobre el terreny excavant de dalt cap avall, i del front cap a la pròpia màquina; d'aquí el seu nom. És utilitzada per a treballar el moviment de terres a nivell inferior a pla de suport, o una mica superior a aquest.
La persona que maneja la retroexcavadora ha de tenir un entrenament previ per a usar aquesta màquina de manera adequada.

## Vegeu també

* Pala excavadora
* Pala carregadora
* Excavadora mixta

## Referències

* ↑ https://cit.iec.cat/progdct/default.asp?opcio=99&id=727640#top
# Deci de Ravenna

Deci va ser un prefecte i exarca de Ravenna, testificat el 584, sota l'emperador romà d'Orient Maurici.
L'exarchus (exarca) com a càrrec s'esmenta per primer cop en una carta datada precisament el 584, del papa Pelagi II. Molts historiadors l'identifiquen amb el patrici Deci esmentat en la mateixa carta just abans, però altres pensen que va ser en canvi un senador romà. Si realment fou exarca, anteriorment hauria estat prefecte (576-580) i eparca (580-584), sent el primer exarca, càrrec que s'hauria establert el 584. El 585 el va substituir Smaragdus.

## Notes

* ↑ Francesco Borri, "Duces e magistri militum nell'Italia esarcale (VI-VIII secolo)", a Reti Medievali Rivista, 6, juliol-desembre 2005
* ↑ Pelagii Papae II, Epistolae", a J. P. Migne, Patrologia Latina, París 1878, 72, coll.700-760 (epístola 1). El text de la carta es refereix al exarchus que havia declarat que no podria ajudar Roma contra els longobards, car ja estan compromesos en la defensa pròpia.
* ↑ Pierre Goubert, Byzance avant Islam. II, Byzance et de l'Occident sous les successeurs de Justinien. 2, Rome, Byzance et Carthage, París, 1965, pàg. 75-76.
* ↑ Ottorino Bertolini, Appunti per la storia del Senato romano durante il periodo bizantino, Ottavio en Banti (ed.), Escrits selectes d'història medieval, Livorno 1968, I, pàg. 228-262.
# Radio Republik Indonesia

Radio Republik Indonesia (Ràdio de la República d'Indonèsia, abreujada com a RRI), legalment Lembaga Penyiaran Publik (LPP) Radio Republik Indonesia (Radio de la Institució Pública de Radiodifusió de la República d'Indonèsia), és una xarxa de ràdio pública d'Indonèsia. Fundada l'11 de setembre de 1945, és la primera xarxa de ràdio a Indonèsia i la segona empresa de mitjans més antiga del país després d'Antara. La seu de RRI es troba al carrer Medan Merdeka Barat al centre de Jakarta, a la capital indonèsia.
RRI té quatre xarxes de ràdio, així com canals de ràdio visuals, emes a tot Indonèsia per servir a tots els ciutadans de tot el país. La xarxa és compatible amb unes 90 emissores locals, la més gran de qualsevol xarxa de ràdio del país. A través de la seva divisió de radiodifusió a l'estranger Voice of Indonesia, RRI també proporciona informació sobre Indonèsia a persones d'arreu del món en anglès. El seu finançament prové principalment del pressupost anual de l'estat aprovat pel parlament, publicitat i altres serveis.

## Referències

* ↑ Armando, Ade. Televisi Jakarta di Atas Indonesia: Kisah Kegagalan Sistem Televisi Berjaringan di Indonesia. Yogyakarta: Bentang, 2011, p. 64.
* ↑ «Radio-uitzendingen in Djakarta uiterst primitief» (en dutch). Het Vaderland, 18-04-1959, pàg. 19 [Consulta: 8 abril 2021]. «In 1954 sneuvelde officieel het Nederlandse programma, hoofdzakelijk omdat het in de pers aldaar té goede kritieken kreeg ten detrimente van het eigenlijke Indonesische programma.»
* ↑ Zakaria, Anang. Radio Melintas Zaman. Banjarnegara: Sukses Mandiri Press, 2012, p. 29–30.
* ↑ «RRI, TVRI: The forgotten agents of change», 2015. [Consulta: 5 octubre 2020].
# Raúl Leguías

Raúl Leguías (Colón, 9 d'octubre de 1982) és un exfutbolista nicaragüenc, nascut al Panamà, de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de Nicaragua.
Pel que fa a clubs, destacà a San Pedro, Managua, Real Estelí, Onze Bravos, i Diriangén.

## Referències

* ↑ Leguías es Azul y Blanco Arxivat 2014-02-20 a Wayback Machine. - El Nuevo Diario (castellà)
* ↑ Raúl Leguías Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Copa Centroamericana 2011 (UNCAF Nations Cup) - RSSSF
* ↑ HISTÓRICA VICTORIA DE BELICE 2-1 A NICARAGUA Arxivat 2014-01-06 a Wayback Machine. - UNCAF (castellà)
* ↑ Panameño debutara el domingo - Noticias del Valle (castellà)
* ↑ Nicaragüense Raúl Leguias jugará en club de fútbol angolano Arxivat 2019-05-07 a Wayback Machine. - La Voz del Sandinismo (castellà)
* ↑ Leguías debutó con anotación - La Prensa (castellà)
* ↑ Raul Leguias Regresa al Diriangén Arxivat 2014-01-26 at Archive.is - Gool Nica (castellà)
* ↑ «Leguías, Raúl». National Football Teams. [Consulta: 31 gener 2017].
# Repicatalons de McCown

El repicatalons de McCown (Rhynchophanes mccownii) és una espècie d'ocell de la família dels calcàrids (Calcariidae) i única espècie del gènere Rhynchophanes, si bé ha estat inclòs per diferents autors a Calcarius. Habita praderies i espais oberts, criant des del sud-est d'Alberta cap al sud, per Dakota del Nord i sud-oest de Minnesota fins al sud-est de Wyoming, nord-est de Colorado i nord-oest de Nebraska. Passen l'hivern a l'est de Nou Mèxic, Texas i nord de Mèxic.

## Referències

* ↑ «Repicatalons de McCown». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 1/12/2021(català)
# Repicatalons pitnegre

Calcarius ornatus és una espècie d'ocell de la família dels calcàrids (Calcariidae) que cria a les grans praderies des del sud d'Alberta i sud-oest de Manitoba cap al sud fins al nord-est de Colorado, oest de Kansas, nord de Nebraska i oest de Minnesota. Passa l'hivern cap al sud, al sud dels Estats Units i nord de Mèxic.
# Repicatalons de carpó bru

El repicatalons de carpó bru (Emberiza yessoensis) és un ocell de la família dels emberízids (Emberizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita canyars i zones arbustives als aiguamolls, criant al nord-est de la Xina, sud-est de Sibèria i sud de les illes Kurils i Japó a Hokkaido i Honshu.

## Taxonomia

Dins del gènere Emberízids, el repicatalons de carpó bru està tant estretament relacionat amb el repicatalons eurasiàtic i el sit de Pallas, que de vegades es classifiquen com al gènere Schoeniclus.
Es reconeixen dues subespècies:
* E. y. continentalis (Witherby, 1913) - cria a l'est de Mongòlia, nord-est de la Xina i el krai de Primórie i hiverna a l'est de la Xina.
* E. y. yessoensis (Swinhoe, 1874) - es reprodueix i hiverna al Japó i també hiverna a Corea.[3]

## Referències

* ↑ «Repicatalons de carpó bru». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28/02/2023(català)
* ↑ BirdLife International. «Ochre-rumped Bunting. Emberiza yessoensis». Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura. Rev. 20/02/2023 (anglès)
* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. Old World Buntings (Emberizidae) (en anglès). Cornell Lab of Ornithology, 2020-03-04. DOI 10.2173/bow.emberi2.01.
* ↑ Copete, José Luis. Ochre-rumped Bunting (Emberiza yessoensis) (en anglès). Cornell Lab of Ornithology, 2020-03-04. DOI 10.2173/bow.ocrbun1.01.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Buntings – IOC World Bird List v13.1g» (en anglès americà), 2023. [Consulta: 25 març 2023].
# David Alfaro Siqueiros

José de Jesús Alfaro Siqueiros, més conegut com a David Alfaro Siqueiros (Ciutat de Mèxic;29 de desembre de 1896 – Cuernavaca; 6 de gener de 1974), va ser un pintor i militar mexicà. És considerat un dels tres exponents del muralisme mexicà juntament amb Diego Rivera i José Clemente Orozco.
Va lluitar com a voluntari a la Guerra Civil Espanyola. Arribà a Espanya el gener de 1937 procedent dels Estats Units d'Amèrica. No pertanyia a les Brigades Internacionals, però va comandar diverses Divisions i Brigades.

## Obra

La seva obra s'emmarca en el grup de pintors i muralistes mexicans, juntament amb Diego Rivera i José Clemente Orozco. Aquests muralistes expressionistes mexicans anticiparen les tendències neorrepresentatives o neoicòniques que es donaren cap al 1960.
Les seves pintures al fresc en exteriors es dedicaren a temes revolucionaris i socials, per a inspirar a les classes baixes.
El 1966 fou guardonat amb el Premi Lenin de la Pau entre els pobles.

## Estil

La seva forma de pintar és esquemàtica. Siqueiros intentava trobar un dinamisme en la figura per crear moviment. Sempre buscava teories per a experimentar en elles.
Una de les formes en les quals Siqueiros creava moviment era pintar amb diverses línies, a manera d'esbós. Normalment, aquestes traces són negres i gruixuts.
En el Porfirisme a la Revolució, Siqueiros va posar a provar una de les seves teories on va haver de pintar als guerrillers en una paret transversal de tal manera que des del centre, es veiés un grup com si només fos una paret i no tres.
Són pintures plenes de color, representen figures amb emocions intenses, com en El martírio de Cuauhtémoc.

## Referències

* ↑ Aclaraciones de Raquel Tibol a nota sobre Siqueiros La Jornada, 21 de juliol de 2008.
* ↑ El verdadero Origen de Siqueiros; lo que hay de cierto tras el mito del Coronelazo Gente sur, 15 d'octubre de 2005.
* ↑ «SIDBRINT. Memòria històrica i Brigades Internacionals». CRAI Biblioteca del Pavelló de la República. Universitat de Barcelona, 03-02-2023. [Consulta: 3 febrer 2023].
# David I de Kakhètia

David I fou rei de Kakhètia del 1603 al 1604 fill d'Alexandre II de Kakhètia. Fou proclamat pels revoltats contraris a la pressió sobre la noblesa que exercia el pare. El 1604 va ser substituït per son germà Jordi II de Kakhètia. El 1581 es va casar amb Kethavan (nascuda el 1565 i morta el 1624) filla del príncep Ashotani de Mukhran. Fou assassinat a Xiraz el 21 d'octubre de 1604.

## Referències

* Genealogia
Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Revolta de la Nika

Els aldarulls o la revolta de la Nika (en grec: Στάση του Νίκα) fou una revolta succeïda el gener del 532 a Constantinoble, després que l'emperador Justinià I arribés al poder el 527.

## Situació social

La situació social era molt volàtil amb la població dividida en dues faccions importants, la facció verda i la blava, així com dues d'altres, els blancs i els vermells, que en aquesta època ja eren pràcticament irrellevants. Eren proto-partits polítics que seguien diferents branques de la teologia cristiana. La facció blava estava formada majoritàriament per la classe aristocràtica i seguien el cristianisme calcedoni, mentre que la verda, estava constituïda per la classe dels treballadors, artesans i comerciants i seguien la branca monofisita. Sovint s'enfrontaven en forts disturbis.

## La revolta

En arribar al poder Justinià va emprendre diverses guerres per recuperar terres romanes a Europa perdudes segles abans en les invasions ostrogodes i vàndales. Per aconseguir diners per finançar aquestes guerres el ministre de finances, Joan de Capadòcia, va introduir fins a 26 nous impostos que afectaven, principalment a la classe alta. Això va fer que l'enuig vers la parella reial formada per Justinià i Teodora creixés a causa dels alts impostos i de les dures respostes de l'emperador als enfrontaments entre blaus i verds.
Els seguidors de la facció verda se sentien rebutjats per la parella reial mentre que els de la facció blava, habitualment els preferits de Justinià i Teodora, creien que havien perdut el favor imperial. Tots aquests fets van desembocar en una rebel·lió a l'hipòdrom de la capital de l'Imperi Romà d'Orient on els seguidors de les dues faccions van començar a cridar Níka (en grec 'victòria') desafiant als seus governants. Aviat una multitud va sortir als carrers de la ciutat cremant edificis al seu pas, incloent l'església on s'havien casat l'emperador i l'emperadriu i arribant a proclamar Hipaci, el nebot d'Anastasi I, com a nou emperador.
Justinià i els seus oficials estaven preparant-se per fugir quan la seva dona, Teodora, avui santa per a l'Església ortodoxa, es va oposar i els va arengar per esclafar la revolta. Justinià, animat pel valor de la seva muller, va encomanar als seus generals de confiança, Belisari i Mundus, que ataquessin els revoltats, entrant amb les seves tropes a l'hipòdrom on van massacrar unes 30.000 persones (un 10% de la població de la ciutat), incloent-hi el pretendent al tron Flavi Hipaci.

## Referències

* ↑ Ruiz-Domènec, Hernández de la Fuente i García, 2022, p. 50 i 51.
* 1 2 3 Rank, Melissa & Michael. The most powerful women in the middle ages (en anglès), 2013, p. 10,11. ISBN 9781492173960.
* ↑ Ruiz-Domènec, Hernández de la Fuente i García, 2022, p. 51.

## Bibliografia

* Ruiz-Domènec, J. E.; Hernández de la Fuente, D.; García, J. C. «Byzantium: De erfenis van het Romeinse Rijk» (en neerlandès). National Geographic, 2022.