OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Víctor Cullell i Comellas

Víctor Cullell i Comellas (Barcelona, 26 de setembre de 1976) ha estat secretari del Govern de la Generalitat (juliol 2017 - maig 2021). Anteriorment havia estat secretari per al Desenvolupament de l'Autogovern i director general d'Anàlisi i Prospectiva. També va actuar de secretari del Consell Assessor per a la Transició Nacional, des de l'abril del 2013 al setembre del 2014, òrgan adscrit a la conselleria de la Presidència de la Generalitat de Catalunya. Cullell, que va començar la seva trajectòria política com a militant de la JNC, les joventuts convergents, va ser militant de Convergència Democràtica de Catalunya i del Partit Demòcrata Europeu Català.
Cullell és llicenciat en Ciències Polítiques i de l'Administració per la Universitat de Barcelona, MBA per la BES La Salle - Manhattan College i màster en Direcció Pública EMPA per ESADE. També s'ha especialitzat en l'àmbit de la gestió pública i de la comunicació política amb diferents postgraus i màsters cursats a la Universitat de Barcelona, Universitat Autònoma de Barcelona i l'Institut de Ciències Polítiques i Socials. Ha cursat el programa "Vicens Vives - Lideratge i Compromís Cívic" d'ESADE. L'octubre del 2020 va rebre, per part dels Mossos d'Esquadra, la concessió d'una felicitació pública per haver evitat un atracament a una turista al centre de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Puigdemont fa entrar Turull, Forn i Ponsatí al govern per blindar el camí a l'1-O». Vilaweb. [Consulta: 14 juliol 2017].
* ↑ «Sr. Víctor Cullell i Comellas». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 juliol 2017].
* ↑ «El Govern nomena Víctor Cullell i Comellas director general d'Anàlisi i Prospectiva». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 30-04-2013. [Consulta: 14 juliol 2017].
* ↑ Font, Marc «El nucli dur de Quim Torra: qui són, d'on vénen i quant cobren els homes i dones de confiança del president». elcritic.cat, 15-10-2018.
* ↑ «Un alto cargo del Govern frustra el atraco a una turista en Barcelona». La Vanguardia. [Consulta: 19 juliol 2019].
# Dissolució diluïda ideal

Una dissolució diluïda ideal és una dissolució diluïda en què tots els soluts compleixen la llei de Henry i el dissolvent la llei de Raoult.
$p_{i}=k_{i}^{*}\cdot x_{i}$
    on: $p_{i}\,$ És la pressió parcial del component $i\,$; $k_{i}\,$ és la constant de Henry; i $x_{i}\,$ és la seva fracció molar en la dissolució.
$p_{i}=P_{i}^{*}\cdot x_{i}$
    on: $p_{i}\,$ És la pressió parcial del component $i\,$; $P_{i}^{*}$ és la seva pressió de vapor en estat pur; i $x_{i}\,$ és la seva fracció molar en la dissolució.
Són molt poques les dissolucions reals que segueixen la llei de Raoult, característica de les dissolucions ideals, per a totes les concentracions. El més habitual és que les corbes de pressió de vapor presentin desviacions positives de la llei de Raoult com la de la figura adjunta, corresponent al sistema acetona-disulfur de carboni, on s'observa que les corbes queden per damunt de les línies rectes que representen la llei de Raoult. I també es troben desviacions negatives, com ara en el sistema acetona-cloroform on les corbes queden per sota de les rectes de la llei de Raoult.
Nogensmenys si bé la majoria de mescles no segueixen la llei de Raoult, s'observa que quan les fraccions molars són properes a 1 ($x_{i}\rightarrow 1\,$), les corbes són asimptòtiques a les línies rectes corresponents a la llei de Raoult. I també s'observa un altre fet important, i és que en la zona de baixes fraccions molars ($x_{i}\rightarrow 0\,$), les corbes tendeixen asimptòticament a les rectes que s'obtenen amb la llei de Henry.

## Referències

* ↑ Brillas, E. Conceptes de termodinámica química i cinètica. Barcelona: Edicions Universitat de Barcelona, 2004. ISBN 84-4752-841-1.
* ↑ Díaz Peña, M.; Roig Muntaner, A. Química física (en castellà). Madrid: Alhambra, 1980. ISBN 84-205-0575-7.
# Kliopka

Kliopka (rus: Клёпка) és un poble de l'óblast de Magadan, a Rússia, que el 2018 tenia 580 habitants.

## Referències

* ↑ «Ольский городской округ» 1.01.2018 Arxivat 2021-04-22 a Wayback Machine.
# Mestre de la Seu d'Urgell

El Mestre de la Seu d'Urgell fou un pintor d'identitat actualment desconeguda, actiu a Catalunya a finals dels Segle XV.
Se li atribueixen les teles de l'orgue de la Seu d'Urgell on es pot veure entre elles la de "Presentació de Jesús al Temple" i del retaule de Sant Jeroni penitent a Puigcerdà, actualment totes al Museu Nacional d'Art de Catalunya.
Els seus treballs es troben influenciats per corrents d'origen flamenc, a causa de la seva minuciositat, no normal en aquella època. També denoten certa influència italiana, gràcies a les atmosferes i al naturalisme de les seves obres.
Hi ha certes teories no corroborades que diuen que o bé es tractava de Roderic Valdevells, domiciliat a Barcelona el 1498 i pintor de la casa del bisbe d'Urgell Pere de Cardona o bé amb Roderic de Bielsa, pintor dels estudis del costat de la mateixa casa.

## Obra

L'important grup d'obres atribuït al Mestre de la Seu d'Urgell constitueix l'epíleg de la presència catalana en el recorregut per l'exposició permanent d'art gòtic. El llenguatge d'aquest pintor anònim, probablement d'origen francès, incorpora elements pseudorenaixentistes que prefiguren l'aparició d'una nova cultura figurativa a Catalunya a partir del primer terç del segle xvi.
La seva activitat es localitza a la zona nord del Principat, en concret a les comarques de la Cerdanya i de l'Alt Urgell. Al costat dels seus dos magnífics olis, es poden contemplar les pintures que formaven part dels antics revestiments (intern i extern) de l'orgue de la catedral de la Seu d'Urgell i que, a banda d'altres consideracions, des d'un punt de vista tipològic conformen un conjunt extraordinàriament singular.

### Obres destacades

* Sant Jeroni penitent, MNAC
* L'Anunciació, MNAC
* Presentació de Jesús al Temple, MNAC

## Referències

* ↑ Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Editat pel MNAC, 2004. ISBN 84-8043-136-9
* ↑ «Mestre de la Seu d'Urgell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Fitxa al web del MNAC». Arxivat de l'original el 2012-04-19. [Consulta: 3 juny 2012].
# Merkel (Texas)

Merkel és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 2.637 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Merkel tenia 2.637 habitants, 012 habitatges, i 719 famílies. La densitat de població era de 519,5 habitants/km².
Dels 012 habitatges en un 37,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,7% hi vivien parelles casades, en un 13,3% dones solteres, i en un 28,9% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,2% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 15,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.083 $ i la renda mediana per família de 34.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 16.620 $. La renda per capita de la població era de 13.292 $. Aproximadament el 9,9% de les famílies i el 13,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Merkel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Merkel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Merkholtz

Merkholtz (en luxemburguès: Mäerkels; en alemany: Merkholz) és una vila de la comuna de Kiischpelt situada al districte de Diekirch del cantó de Wiltz. Està a uns 40 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Merkholtz». [Consulta: 3 octubre 2015].
# Merkel

«Merkel» té aquests significats:
* Merkel (Texas), població dels Estats Units a l'estat de Texas
* Biografies:
** Angela Merkel (Hamburg, 1954), cancellera d'Alemanya des del 2005
** Garlieb Helwig Merkel (Lēdurga, Letònia, 1769 - Depkinshof, 1850), escriptor i periodista germano-bàltic
** Gustav Merkel (Oberoderwitz, 1827 - Dresden, 1885), compositor i organista alemany
** Harry Merkel, pilot de curses automobilístiques alemany que va arribar a disputar curses de Fórmula 1
** Una Merkel (Covington, Kentucky, 1903 - Los Angeles, Califòrnia, 1986), actriu estatunidenca
* Miscel·lània: Rombe de Merkel
# 4 de Julho Esporte Clube

El 4 de Julho Esporte Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Piripiri a l'estat de Piauí.

## Història

El club va ser fundat el 4 de juliol de 1987, d'aquí el seu nom. Els club guanyà el campionat piauiense de manera consecutiva les temporades 1992 i 1993. Repetí triomf, per tercer cop, al campionat estatal el 2011, derrotant el Comercial per 1-0 i 1-1.

## Estadi

El 4 de Julho Esporte Clube disputa els seus partits com a local a l'Estadi Municipal Helvídio Nunes de Barros, anomenat Arena Colorada. Té una capacitat per a 4.000 espectadors.

## Palmarès

* Campionat piauiense:
** 1992, 1993, 2011

## Referències

* ↑ Rodolfo Rodrigues. Escudos dos Times do Mundo Inteiro. Panda Books, 2009, p. 67.
* 1 2 Placar Guia 2011, 1350-C, 01-01-2011, pàg. 95.
* ↑ «Piauí State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «CNEF – Cadastro Nacional de Estádios de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el de setembre 27, 2013. [Consulta: Febrer 12, 2011].
# Mirsil

Mirsil (Myrsilus) fou un historiador grec nadiu de Lesbos d'època desconeguda. Dionís d'Halicarnàs l'esmenta com a font pels seus relats sobre els pelasgs. Ateneu de Naucratis esmenta una obra de Mirsil titulada Ἱστορικὰ παράδοξα. També l'esmenten Estrabó (1. p. 60, 13. p. 610) i Plini el Vell (Naturalis Historia 3.7, 4.12-Z2). Arnobi el vell l'anomena Myrtilus.

## Referències

* ↑ Smith, William; Mason, Charles Peter. «Myrsilus». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). vol. vol.2. Boston: Little, Brown and Company, 1844, p. 1132.
# Els Camps

Els Camps és una masia situada al municipi de Guixers, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ «Guixers». Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya p. 423, 2003. Arxivat de l'original el 2023-12-19. [Consulta: 27 gener 2024].
# AOC Corse

La denominació AOC Corse, o AOC Vin de Corse (Appellation d'Origine Contrôlée Corse o Appellation Corse Contrôlée), és una denominació regional pels vins de qualitat de Còrsega elaborats fora de les dues denominacions de categoria cru: AOC Ajaccio i AOC Patrimonio. Cinc denominacions més, de categoria villages, afegeixen una especificació darrera de la denominació regional: AOC Corse Coteaux du Cap Corse, AOC Corse Calvi, AOC Corse Porto-Vecchio, AOC Corse Figari i AOC Corse Sartène.
La zona de producció del vins AOC Corse no seguit d'una denominació comunal està situada al llarg del litoral oriental, des de Bastia fins a Porto-Vecchio passant per Aléria, i al centre de l'illa a la regió de Ponte Leccia. Els vents dominants són el xaloc (sciroccu) i el gregal (grecale). En aquesta àrea es produeixen poc més de la meitat dels vins de qualitat de Còrsega.
La varietat de raïm blanc dominant és el vermentinu, i en negre el nielluccio, l'sciaccarellu i la garnatxa majoritàriament, seguits pel samsó, el mourvèdre, la barbarossa, la sirà i la carinyena.
Els vins que es produeixen són:
* Vins blancs, en general molt florals.
* Vins rosats novells, pàl·lids, frescos i fruitosos.
* Vins negres variats.

## Denominacions en categoria vilatges
### AOC Corse Calvi

    és la zona de la comarca de Balagne, al voltant de Calvi i L'Île-Rousse. És la zona més seca de Còrsega amb un sòl granític. La vinya va ser introduïda pels romans i actualment es conreen 238 hectàrees. Els vins negres tenen un 50% mínim de niellucciu i els blancs un 75% mínim de vermentinu. Es produeix molt vi rosat gris.

### AOC Corse Coteaux du Cap Corse

    és la zona de la península del Cap Corse. La vinya va ser introduïda al segle xi pels primers monestirs. Són típics els vins blancs de vermentinu. A més, s'hi elaboren moscatells i el rappu, un vi aperitiu negre envellit en bóta.

### AOC Corse Porto-Vecchio

    és la zona al voltant de Lecci, prop de Porto-Vecchio. S'elaboren sobretot negres i rosats de niellucciu i sciaccarellu.

### AOC Corse Figari

    és la denominació francesa més meridional, al voltant de Figari, prop de Bonifacio. S'elaboren sobretot vins negres de niellucciu i sciaccarellu amb garnatxa, barbarossa, carcaghjolu i sirà.

### AOC Corse Sartène

    és la zona al vontant de Propiano i Sartène, amb unes 200 hectàrees de vinya.
# AOC Ajaccio

La denominació AOC Ajaccio (Appellation d'Origine Contrôlée) regula els vins de qualitat de la costa occidental de Còrsega, al voltant d'Ajaccio des de Porto fins a Sartène. Fins al 1984 era anomenada Coteaux d'Ajaccio com a part de la denominació regional AOC Corse.

## Geografia

La vinya ocupa unes 230 hectàrees en un sòl granític. Són les vinyes amb més alçada de Còrsega, amb una altitud mitjana de 500 m, i les més assolellades de França amb 2.900 hores de sol anual.
El clima és mediterrani suavitzat per les brises (de mar, de terra i de muntanya) i pels vents: el mestral (maestrale), el llebeig (libecciu) i la tramuntana.

## Vinificació

El clima i el sòl afavoreixen l'adaptació del sciaccarellu, la varietat negra autòctona utilitzada com a mínim en un 60% en els vins negres i rosats. Altres varietats secundàries són: barbarossa, niellucio, samsó, garnatxa i carinyena.
En els vins blancs la varietat principal és el vermentinu, o malvasia de Còrsega, amb un 80% com a mínim, encara que té menys cos i menys caràcter que el cultivat al Cap Corse o a Patrimonio.
Els vins que es produeixen són:
* Vins negres elegants i àgils, d'un color un poc pàl·lid, amb aromes marcades de grosella, gerd, pebre, ametlla...
* Vins rosats de color clar, refrescants i molt fruitosos amb matisos d'espècies.
* Vins blancs són de color palla amb reflexos verds i d'aroma floral.

## Referències

* ↑ «L'AOC Ajaccio : Situation Géographique». Arxivat de l'original el 2011-07-16. [Consulta: 5 agost 2010].
# Mirónovka

«Mirónovka» té aquests significats:
* Mirónivka (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna
* Mirónovka (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Microbiologia ambiental

La microbiologia ambiental és una branca de la microbiologia que se situa entre l'ecologia microbiana i les ciències ambientals. Estudia la composició i morfologia de les comunitats microbianes a l'entorn. Sorgeix als anys 70, és una escissió de l'ecologia microbiana, que estava esdevenint massa extensa. Els microbis són molt importants en cicles biogeoquímics globals i també poden viure a llocs extrems. Per això són informatius en el context d'astrobiologia.
# Entemena

Entemena va ser rei de Lagaix, successor del rei Eannatum I cap al 2430 aC i fins vers el 2400 aC. A diferència del seu pare, ja només va portar el títol d'ensi de Lagaix, fet que indicaria la fi de l'hegemonia, tot i que encara s'han trobat inscripcions d'aquest príncep a Ur i Badtibira, i es coneix un pacte d'agermanament amb Lugalkingeneshdudu d'Uruk, que apareix a la llista de reis sumeris i que l'hauria ajudat contra Illi d'Umma.

## Artefactes

D'aquest rei, és una de les estàtues més antigues de Mesopotàmia que era al Museu Nacional de l'Iraq, però fou robada el 2003 quan van entrar els americans a la ciutat.
Un trípode de plata dedicat per Entemena al seu déu es troba al Museu del Louvre. Un fris de lleons menjant uns cérvols està gravat amb gran habilitat artística. Un florer és una prova de l'alt nivell d'excel·lència al que havien arribat els forjadors en aquell temps; també un pitxer de calcita dedicat per Entemena, es va trobar a Nippur.
Un dipòsit de taules d'argila d'Entemena, en condicions excel·lents, relaciona un tractat de pau, i es dedica al déu Bad-Tibira. És un dels més antics documents diplomàtics coneguts.
El va succeir Eannatum II.

## Galeria

* Vas de plata amb costats decorats gravat amb escriptura cuneïforme
* Objecte d'Entemena, amb inscripcions cuneïformes

## Referències

* ↑ «Kept safe in US, Iraqi royal statue heads home». Boston Globe, 07-09-2010 [Consulta: 11 setembre 2010]. «King Entemena ruled in 2400 BC, when the land that makes up modern-day Iraq was a cradle of civilization. ...»

## Vegeu també

* Vas d'Entemena
# Missioners de la Preciosíssima Sang

Els Missioners de la Preciosíssima Sang (en llatí Congregatio Missionariorum Pretiosissimi Sanguinis) són una societat clerical de vida apostòlica de dret pontifici. Els seus membres, anomenats també bufalins, posposen al seu nom les sigles C.PP.S. Els Missioners de la Preciosíssima Sang es dediquen a la propagació del culte a la Sang de Crist, a la predicació de missions i retirs, a l'evangelització, el ministeri parroquial i la instrucció dels joves. Són presents en països d'arreu del món: Àustria, Croàcia, Alemanya, Itàlia, Liechtenstein, Polònia, Portugal, Espanya, Brasil, Canadà, Xile, Colòmbia, Guatemala, Mèxic, Perú, Estats Units, Guinea-Bissau, Tanzània, l'Índia i el Vietnam. El superior, anomenat moderador general, viu a Roma. En acabar 2005 la congregació tenia 155 cases i 673 membres, 456 dels quals sacerdots.

## Història

Gaspare del Bufalo (1786-1837), sacerdot romà, fou un dels promotors de l'arxiconfraria de la Preciosíssima Sang que havia fundat Francesco Albertini (1770-1819) en 1808, a l'església de San Nicola in Carcere de Roma, amb l'objectiu de promoure la devoció a la sang de Crist. En acabar l'ocupació napoleònica i tornar a Roma (havia estat pres a Còrsega), Albertini pensà a fundar una companyia de sacerdots missioners per predicar al poble i aconseguir la reforma religiosa i moral de l'Església. Per voluntat del papa Pius VII, la congregació fou fundada a l'abadia de San Felice di Giano dell'Umbria el 15 d'agost de 1815, i se n'ocupà Gaspare del Bufalo, que participava de la mateixa idea.
Els missioners començaren una intensa obra d'apostolat, especialment a zones rurals dels Estats Pontificis, entre gent pobre i marginada, com els bandolers de la zona, i tingué una ràpida expansió. La regla de la congregació, composta de 71 articles, fou aprovada per Gregori XVI el 17 de desembre de 1841. El mateix 1841, obriren les primeres cases a països de llengua alemanya i en 1844 a Amèrica, a Ohio.

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007. Città del Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9

## Enllaços externs

* Missioners de la Preciosíssima Sang - Lloc web oficial
# Abascantus (desambiguació)

Abascantus és el nom dels següents personatges:
* L. Accoleius Abascantus fou un membre de la gens Accoleia.
* Abascantus fou un metge de Lió que va viure al segle ii.
# Mitridates V Evèrgetes

Mitridates V Evèrgetes (grec antic: Mιθριδάτης Εὐεργέτης, Mithridátēs Euergétēs) va ser rei del Pont en un període incert, probablement des del 154 aC fins al 121 aC. Era fill de Farnaces I del Pont i successor del seu oncle Mitridates IV del Pont. Pertanya a la dinastia Mitridàtica.
Se sap que l'any 154 aC va enviar una força auxiliar per assistir a Àtal II de Pèrgam contra Prúsies II, rei de Bitínia, segons diu Polibi. Va ser el primer rei del Pont que va establir una aliança regular amb Roma, i entre els anys 131 aC i 129 aC va ajudar els romans contra Aristonic de Pèrgam i en agraïment el cònsol Aquil·li li va concedir la província de Frígia, però el Senat romà va revocar la donació, acusant el cònsol d'haver estat subornat, si bé segons es creu Mitridates va seguir en possessió de Frígia fins a la seva mort, diu l'historiador Justí.
Va incrementar el seu poder amb l'enllaç de la seva filla Laòdice i el rei de Capadòcia Ariarates VI. Va morir assassinat a Sinope en una conspiració dels seus col·laboradors més propers i probablement algun familiar. El va succeir el seu fill Mitridates VI Eupàtor que era menor d'edat. El seu regnat es va veure marcat per una forta tendència hel·lenitzant.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Mithridates V». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 14 maig 2021].
# Mitridates d'Armènia

Mitridates (en georgià: მითრიდატე; en armeni: Միհրդատ Իբերացի) va ser un príncep iber, fill del rei Mitridates d'Ibèria (circa 30-50)i germà del rei Pharsman I d'Ibèria. Va regnar a Armènia de l'any 35 al 37 i del 42 al 51.
Roma va donar suport al rei Mitridates d'Ibèria (nom donat pels romans, podria ser el rei Adreki d'Ibèria) per col·locar al seu fill Mitridates al tron d'Armènia. El tron estava ocupat per Arxak o Arsaces, col·locat pel seu pare el rei Artaban III de Pàrtia. El rei Mitridates/Adreki va enviar el seu fill gran el príncep Farasmanes (Pharsman) amb un exèrcit. Quan l'exèrcit s'acostava a Artaxata el rei Arxak va ser enderrocat i enverinat pels seus servidors que havien estat subornats, i els ibers van entrar a la capital i Pharsman va proclamar al seu germà petit Mitridates com a rei l'any 35.
Artaban III va enviar un altre fill seu, Orodes l'any 36 i sembla que es va proclamar rei, però Mitridates, amb ajut de mercenaris albans i sàrmates el va rebutjar i Orodes va morir de les ferides rebudes a la lluita, segons diu Tàcit.
Cap a l'any 37 Calígula, va cridar al rei a Roma, i el va declarar desposseït del regne, i l'Armènia va caure altre cop en mans dels parts que van ocupar el país. L'emperador Claudi va retornar a Mitridates cap Armènia amb suport imperial, i amb l'ajut del seu pare Mitridates i del seu germà Pharsman, i de forces romanes, va reconquerir el poder l'any 42. Una guarnició romana es va instal·lar a Garni, prop d'Erevan.
L'any 51 el seu germà Pharsman, que ja havia pujat al tron d'Ibèria i aspirava a dominar el regne d'Armènia per a la seva nissaga, va anar a Artaxata, i va trair a son germà, dominant la ciutat i proclamant rei al seu propi fill Radamist. Mitridates es va refugiar a Garni, amb la guarnició romana però el cap de la guarnició, Celius Poli, subornat per Pharsman i Radamist, no el va protegir i va permetre que sortís per una suposada entrevista amb el seu nebot per negociar. Aprofitant aquesta entrevista, Mitridates va ser capturat a traïció, i Radamist coronat formalment rei. El governador de Capadòcia, Julius Polignus, subornat també, va acceptar els fets. Sembla que Mitridates va ser assassinat pel seu nebot Radamist, que es va casar amb la seva cosina Zenòbia, filla de Mitridates.
L'historiador romà Cassi Dió narra una confrontació probablement apòcrifa entre Mitridates i l'emperador Claudi a Roma, on es diu que Mitridates va respondre amb valentia a les amenaces de l'emperador dient: "No em van portar a tu, jo he vingut. Si ho dubtes, allibera'm i intenta trobar-me".

## Referències

* ↑ Grousset, René. Histoire de l'Arménie: des origines à 1071. París: Payot & Rivages, 1995, p. 89, 106-107. ISBN 9782228889124.
* ↑ Cassi Dió. Epítome d'Historia romana (Ῥωμαικὴ ἱστορία), LI, 32, 4