OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carlos Carnero González

Carlos Carnero González (Madrid, 24 de novembre de 1961) és un polític espanyol. És diplomat universitari en Turisme, tècnic especialista administratiu amb estudis universitaris de ciències empresarials.

## Trajectòria política

Afiliat a Comissions Obreres, el 1991 fou secretari de comunicació i membre de l'executiva del PCE i de 1992 a 1997 secretari de política exterior d'Izquierda Unida, amb qui fou elegit diputat a les eleccions al Parlament Europeu de 1994. El 1998 abandonà IU per a formar part del nou partit Nueva Izquierda, del que en fou secretari de política europea (1998-2000) i diputat a les eleccions al Parlament Europeu de 1999. El 2001 abandonà NI per a ingressar al PSOE, amb el que fou elegit diputat a les eleccions al Parlament Europeu de 2004. Durant aquests anys va ser membre de les Comissions d'Assumptes Constitucionals (AFCO), Comerç Internacional (INTA) i Peticions (PETI) del Parlament Europeu.
Durant la seva etapa com a eurodiputat ha estat membre del Comitè Director del Moviment Europeu Internacional; Vicepresident de la Comissió de millora de la qualitat de vida, intercanvis entre la societat civil i cultura de l'Assemblea Parlamentària Euromediterrània (APEM); membre de la Convenció Europea; President de la Delegació d'Observadors del Parlament Europeu a les eleccions legislatives libaneses de 2005; Membre de la Taula de l'Intergrup Federalista per la Constitució Europea del Parlament Europeu.
També és portaveu del Partit Socialista Europeu en l'Assemblea Parlamentària Euromediterrània (APEM). És membre de la Delegació per a les Relacions amb els Països del Màixriq; de la Delegació per a l'Assemblea Parlamentària Euromediterrània; i de la Delegació en la Comissió Parlamentària Mixta UE-Turquia.
Ha estat vicepresident del Partit Socialista Europeu des de desembre de 2006 (quan es va celebrar el Congrés de Porto) fins a desembre de 2009.
Dins del PSOE ha estat coordinador del Grup de Treball Mediterrani de la Secretaria de Relacions Internacionals, membre del Consell de Relacions Internacionals del PSOE i membre del Comitè Federal del PSOE (2001-2004).

## Implicació amb la Constitució Europea

Carlos Carner és un important valedor de la Constitució Europea, ratificada per la majoria de països europeus. Va ser un membre actiu de la Convenció Europea que va redactar el text i va participar activament en la campanya del referèndum sobre la Constitució Europea a Espanya al febrer de 2005, en el qual es va aconseguir el suport del 32,19% dels ciutadans, el 76,72% dels votants, amb una abstenció del 57,68%, co-dirigint l'esforç de campanya del PSOE. Segueix fent campanya per la Constitució Europea en conferències i articles. És membre de l'Intergrup Federalista per la Constitució Europea.

## Obres (coautor)

* Europa: el estado de la Unión (2006)
* La Constitución Europea: manual de instrucciones (2005).
* Construyendo la Constitución Europea. Crónica política de la Convención (2003).
* 12 Visiones de una política de progreso (1998).

## Enllaços externs

* Bloc de Carlos Carnero
* Web oficial de Carlos Carnero Arxivat 2006-09-12 a Wayback Machine.
* Fitxa al Parlament Europeu
# Keren Yedaya

Keren Yedaya (hebreu: קרן ידעיה‎; nascuda el 1972) és una cineasta israeliana. Va néixer als Estats Units, però la seva família es va traslladar a Israel el 1975 quan només tenia tres anys Es va formar a la Camera Obscura School of Art a Tel-Aviv.

## Biografia

Yedaya és coneguda com una activista política pel feminisme i els drets de les dones i participa en protestes contra la presència militar israeliana a Cisjordània. Les seves pel·lícules són reflex del seu activisme polític. Va començar la seva carrera fent curtmetratges Elinor el 1994 sobre les tribulacions d'una dona israeliana reclutada a l'exèrcit, mentre que Lulu el 1998 aborda la prostitució a Israel. A partir d'aquests treballs, el productor francès Emmanuel Agneray la va convidar a França on va rodar el seu tercer curtmetratge Les dessous sobre un Botiga parisina de roba interior i roba de dona.
L'any 2001, va rebre el suport econòmic del Festival de Cinema Mediterrani de Montpelier per desenvolupar un llargmetratge. El resultat va ser el seu primer llargmetratge Or (My Treasure) que va guanyar la Caméra d'Or al 57è Festival Internacional de Cinema de Canes i la Palmera de Bronze a la XXV edició de la Mostra de València. Els seus treballs següents són Jaffa el 2009, també projectada al Festival de Cannes.
La seva pel·lícula de 2014 Harcheck mi headro va ser seleccionada per competir a la secció Un Certain Regard al 67è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Filmography
### Director

* 1994: Elinor (curtmetratge)
* 1999: Lulu (curtmetratge)
* 2001: Les dessous (aka Underwear)
* 2004: Or (My Treasure)
* 2009: Jaffa (2009)
* 2014: Harcheck mi headro (2014)
* 2019: Red Fields

### Guionista

* 2001: Les dessous
* 2004: Or (My Treasure)
* 2009: Jaffa (2009)

## Premis

* 2004: Va guanyar la Caméra d'Or al 57è Festival Internacional de Cinema de Canes per Or (My Treasure)

## Referències

* ↑ Cinefil: Biography of Keren Yedaya (in French)
* ↑ Ohad Landesman on Reverseshot: Interview with Keren Yedaya about her new film Or (My Treasure)
* ↑ KIno interview with Keren Yedaya on her film Or Arxivat 2011-06-09 a Wayback Machine.
* ↑ La película bosnia "Gori Vatra" gana Palmera de Oro de la Mostra Valencia, ABC, 24 de juliol de 2004
* ↑ «2014 Official Selection». Cannes. [Consulta: 13 maig 2014].
# Kolovratita

La kolovratita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor de Lev Stanislovich Kolovrat-Chervinckii (1884-1921), físic i radiòleg rus del Laboratori Mineralògic de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, qui va estudiar el dipòsit d'urani de Tyuya-Muyun, al Kirguizstan.

## Característiques

La kolovratita és un vanadat de fórmula química Ni$_x$Zn$_y$(VO₄)$_{0,67(x+y)}$·nH₂O. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kolovratita pertany a «08.CB - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: serrabrancaïta, hureaulita, sainfeldita, vil·lyael·lenita, nyholmita, miguelromeroïta, fluckita, krautita, cobaltkoritnigita, koritnigita, yvonita, geminita, schubnelita, radovanita, kazakhstanita, irhtemita i burgessita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Kara-Chagyr, situada a la província de Batkén, al Kirguizstan. Molt a prop, encara al Kirguizstan, ha estat trobada al Uch-Kurgan, a la província d'Oix. També ha estat descrita al dipòsit d'urani i vanadi d'Agalyk, a la província de Samarcanda (Uzbekistan). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kolovratite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juliol 2019].
# Koloússovka

Koloússovka (en rus: Колоусовка) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2013 tenia 156 habitants. Pertany al districte rural de Griazi.

## Referències

* ↑ Ведомости Верховного Совета РСФСР № 22 1960
* ↑ http://rgada.info/opisi/1354-opis_487-1/0006.jpg
* ↑ Часовня на могиле мужа Arxivat 2013-09-21 a Wayback Machine. // Gorod48
# Casa a Lladrós

La Casa a Lladrós és una obra de Vall de Cardós (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construïda en un fort pendent rocós, amb façana a migdia sota la paret mestra perpendicular al cavall que suporta el llosat de llicorella a dues vessants i amb un ampli ràfec. En aquesta façana consta la planta baixa i quatre pisos alts, més un cinquè de mansarda. La planta baixa i el primer pis estan adossats directament a la roca i són, de fet, un alt basament de murs destinat a salvar el gran desnivell, amb pilars i murs sobre els quals s'assenta l'edifici pròpiament dit. L'espai intern d'aquestes dues plantes és destinat a paller. A la planta baixa hi ha un espai obert al carrer, on es troba una font i un abeurador. Al segon i tercer pis, destinats a habitatge, es troben unes grans galeries amb barana de fusta amb balustres escairats, alternants amb d'altres de perfilats i de calats. L'embigat del pis superior i la coberta se sostenen mitjançant puntals de fusta.

## Referències

* ↑ «Casa a Lladrós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Kerprich-aux-Bois

Kerprich-aux-Bois és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 131 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Kerprich-aux-Bois era de 131 persones. Hi havia 45 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 17 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 89 habitatges, 51 eren l'habitatge principal de la família, 30 eren segones residències i 7 estaven desocupats. 75 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 51 habitatges principals, 44 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 4 tenien tres cambres, 11 en tenien quatre i 35 en tenien cinc o més. 39 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 27 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Kerprich-aux-Bois el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 12 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 8 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 12 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 87 persones, 61 eren actives i 26 eren inactives. De les 61 persones actives 54 estaven ocupades (33 homes i 21 dones) i 7 estaven aturades (3 homes i 4 dones). De les 26 persones inactives 8 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 10 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Kerprich-aux-Bois hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Kerprich-aux-Bois a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Kerprich-aux-Bois a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cascades Abshir Ata

Les cascades Abshir Ata és una reserva geològica al riu Abshir Say al districte de Nookat de la província d'Oix (Kirguizstan). Va ser establerta el 1975. Les cascades estan vinculades a un riu subterrani. L'aigua cau en dues cascades (de 15 m i 12 m respectivament) des d'una cova de 1,5 m cap a un cingle.

## Referències

* ↑ Ошская область: Энциклопедия [Osh Oblast Encyclopedia] (en rus). Frunze: Chief Editorial Board of Kyrgyz Soviet Encyclopedia, 1994.

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Carlo Tresca

Carlo Tresca va néixer el 9 de març de 1879 a Sulmona (Itàlia). Fou actiu en el sindicat dels ferroviaris italians i editor del diari Il Germe, i va partir cap als Estats Units el 1904 per a escapar d'una pena de presó. Es va establir a Filadèlfia, on va editar el diari Il Proletario, òrgan de la Federació Socialista Italiana. Tresca va començar la seva marxa com a socialista fins que va conèixer les idees anarquistes, les quals va promulgar fins al dia de la seva mort. Es va unir a la Industrial Workers of the World el 1912 i es va dedicar a denunciar la hipocresia i la corrupció, un dels seus blancs preferits era el clergat al que va atacar implacablement. Va dirigir la campanya per exigir la llibertat de Joseph Ettor i Arturo Giovannitti.
Tresca era també un agitador en el treball expert en vagues conduint als treballadors a l'atur total per la reivindicació dels seus drets. Dorothy Gallagher diu en el seu prefaci: "Per als milers d'immigrants italians, Carlo Tresca era un heroi, per al FBI era un agitador, per a un nombre d'intel·lectuals americans i de líders de les organitzacions obreres ell era un consell, per als feixistes americans i italians un adversari seriós, per al partit comunista dels anys 30 un renegat, per als rivals de l'anarquisme un espia i un traïdor, per als seus amics una alegria, per a les dones un home educat i atractiu, per a l'home que el va matar poc més que un contracte". Dit això, es pot apreciar que Carlo Tresca va ser un home molt respectat però també molt odiat. Odiat pels seus adversaris fins al límit de contractar a algú perquè l'assassinés. El 1926 un grup de feixistes intentaren assassinar-lo quan organitzava una campanya defensant Sacco i Vanzetti, i el 1937 fou acusat de la desaparició de la jove comunista Juliet Poyntz. Carlo Tresca va morir assassinat l'11 de gener de 1943 en un carrer de Nova York per un desconegut. Segons alguns, fou assassinat pel mafiós Carmine Galante, qui obrava per ordres de Vito Genovese. Altres n'acusaren al comunista italià Vittorio Vidali.

## Enllaços externs

* (anglès) Article All the Right Enemies: The Life and Murder of Carlo Tresca del Washington Monthly Arxivat 2007-03-18 a Wayback Machine.
# Casagemes

«Casagemes» té aquests significats:
* Casagemes (Badalona). Barri de Badalona
* Casagemes (Santpedor). Edifici de Santpedor (Bages)
* Casagemes (Moià). Edifici de Moià (Moianès)
* Casalot de Casagemes (Moià). Edifici de Moià (Moianès)
* Pou de Casagemes (Moià). Element hidrogràfic de Moià (Moianès)
# Casafranca

Casafranca és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 88 | 89 | 82 | 84 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine.
# Casa Sard

La Casa Sard és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge unifamiliar entre mitgeres de planta sensiblement rectangular amb crugies perpendiculars a façana, compost de planta baixa i dues plantes pis. La coberta és plana.
La façana principal és de composició simètrica amb tres obertures a la planta baixa. Les obertures laterals són d'arc rebaixat i la central té llinda. Al primer pis té tres balcons amb llinda amb ornamentació superior, el central amb escut heràldic. Al segon pis hi ha quatre finestres amb llinda. El coronament és una cornisa amb mènsules sobre cada brancal de les finestres, barana de terrat amb pilars, balustres i coronament.

## Referències

* 1 2 «Casa Sard». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Casa Santfeliu

La Casa Santfeliu és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès).

## Descripció

Habitatge unifamiliar, de només una planta amb cantonada a la Rambla de Just Oliveres i al carrer de Lleida. De planta rectangular, està envoltada per un jardí i pati per tres de les seves quatre cares. A la façana principal hi ha un porxo que protegeix la porta d'entrada; aquest està aguantat per dos pilars i té la forma d'un entaulament clàssic molt simplificat. Les finestres són rectangulars i per sobre d'elles hi ha decoració de tipus geomètrica. Per accedir a la porta hi ha una escala de tipus imperial. Als extrems hi havia dos petits porxos, però un d'ells es va suprimir. El terrat està decorat amb unes estructures semblants a un embigat. A l'interior les estances estan distribuïdes al voltant d'un pati interior.

## Història

Fou construïda per Ramon Puig i Gairalt els anys 1928-1929.

## Referències

* «Casa Santfeliu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].
# Khatas

Khatas (en rus: Хатас) és un poble de la república de Sakhà, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 714 habitants, pertany al districte de Namtsi.

## Referències

* ↑ «Село Воин - карта, подробное описание - СахаГИС». Arxivat de l'original el 2019-11-07. [Consulta: 7 ноября 2019].
# Castell d'Aizkraukle

El castell d'Aizkraukle (Aizkraukles pils en letó i Ascheraden en alemany) és un castell medieval en runes, situat al costat dret del riu Daugava, a l'oest de la ciutat d'Aizkraukle, a Letònia. Va ser construït durant la segona meitat del segle xiv per l'Orde Livonià. Entre 1334 i 1480 va ser la seu d'un komtur.
En 1559 va ser assetjat pels polonesos i en 1577 va ser capturat pels russos. El castell encara estava en peu en 1633, però es trobava en runes cap al 1680. Els fonaments encara són visibles avui en dia, i un fragment de mur de cinc metres d'alçària encara es troba en peu. Les runes pintoresques són un atractiu turístic local prou popular.
L'estructura no s'ha de confondre amb l'antic castell d'Aizkraukle (Vecaizkraukles pilskalns en letó i Alt-Ascheraden en alemany), un altre castell medieval, del segle xiii, un pocs quilòmetres riu avall.

## Vegeu també

* Llista de castells de Letònia

## Referències

* ↑ Caune A., Ose I. Latvijas 12. gadsimta beigu - 17. gadsimta vācu piļu leksikons. Rīga, 2004.

## Bibliografia

* Krahe, Friedrich-Wilhelm. Burgen des deutschen Mittelalters. Grundriss-Lexikon. Flechsig, 2000, p. 693. ISBN 3-88189-360-1.
# Casa del Lleó

Casa del Lleó és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta rectangular constituït per planta baixa i una planta alta que no ocupa la totalitat de la superfície. Aquesta planta és situada a la part central, de manera que permet l'existència d'un terrat tant a la part anterior com a la posterior de l'immoble. Disposa de tres façanes i és envoltat per un pati amb tanca. La porta d'accés és al costat dret i a l'esquerra hi ha un finestral apaïsat. A la part central de l'ampit del terrat hi ha el relleu d'un lleó de pedra artificial. Exteriorment, a l'altura dels sostres hi ha un voladís de poc cantell que envolta el perímetre de l'edifici. Les façanes, baranes i fusteries són pintades de color blanc.
El sistema constructiu és de tipus tradicional amb murs de càrrega de maó massís i sostres unidireccionals.

## Referències

* 1 2 «Casa del Lleó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Casa del Jardiner Major (Màlaga)

L'antiga Casa del Jardiner Major és un petit edifici del districte Centro de la ciutat de Màlaga (Espanya). Està situat en el Parc de Màlaga, entre el Palau de la Duana i l'actual Rectorat de la Universitat de Màlaga davant de l'Alcassaba.
Fou construïda en 1912 i dissenyada per l'arquitecte Manuel Rivera Vera. Como el seu nom indica, estava destinada a ser la residència del jardiner major del Parc, la qual cosa indica l'estima que la societat d'aquell temps tenia pels principals jardiners de la ciutat. Durant molts d'anys albergà una oficina d'informació turística. Des de gener de 2010 és la seu de la Fundación Málaga Ciudad Cultural, responsable de la candidatura de Màlaga a Capital Europea de la Cultura 2016.
Es troba a l'Avinguda Cervantes, 1

## Bibliografia

* Málaga Guía de Arquitectura. Mª Eugenia Candau, José Ignacio Díaz Pardo, Francisco Rodríguez Marín. Ed. bilingüe [1a Ed.] - Sevilla: Consejería de Obras Públicas y Transportes, Málaga - Colegio de Arquitectos, 2005

## Enllaços externs

* Ajuntament de Màlaga(castellà)
# Kirtinasa

Kirtinasa és un riu de Bangladesh, al districte de Dacca, un dels canals, el principal, a través del que el Ganges arriba al Meghna. Surt del Ganges a la vora de Rajnagar i desaigua al Meghna prop de Kartikpur a 23° 14′ N, 90° 37′ E﻿ / ﻿23.233°N,90.617°E﻿ / 23.233; 90.617. La seva amplada és de 5 a 6 km i el corrent és fort i la navegació difícil.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Casas de Don Pedro

Casas de Don Pedro és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Casas de Don Antonio

Casas de Don Antonio és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).
# Caxito

Caxito (del kimbundu xitu, 'carn') és una comuna d'Angola que forma part del municipi de Dande dins la província de Bengo, de la que n'és capital. És travessada pel ramal nord del Caminho de Ferro de Luanda.

## Referències

* ↑ «Mapa de les comunes de Dande». Arxivat de l'original el 2017-03-23. [Consulta: 22 març 2017].
# Caxixi

El caxixi és un instrument idiòfon d'origen africà. És un petit cistell de palla trenada, de forma acampanada que pot tenir diverses mides i pot ser doble o triple; l'obertura es tanca amb una rodella de carbassa i compta amb una nansa en la part superior. Posseeix trossos de metacrilat, arròs o llavors seques al seu interior per fer-lo sonar.
Va arribar al Brasil de la mà de la diàspora africana arribada a l'Amèrica portuguesa en vaixells negrers. Es fa servir principalment com a complement del berimbau. La mà dreta que sosté la vareta entre el polze i l'índex sosté també el caxixi amb els dits mig i anular. D'aquesta manera, cada cop de la vareta sobre la corda del berimbau és acompanyada pel so sec i vegetal del caxixi.

## Referències

* ↑ Lucas, Glaura; Queiroz, Luís Ricardo Silva; Prass, Luciana; Ribeiro, Fábio Henrique; de Oliveira Aredes, Rubens «Afro-Brazilian Musical Cultures: Perspectives for Educational Conceptions and Practices in Music». The World of Music, 5, 1, 2016, pàg. 135–158. ISSN: 0043-8774.
* ↑ Allgayer-Kaufmann, Regine «From the Innocent to the Exploring Eye: Transcription on the Defensive». The World of Music, 52, 1/3, 2010, pàg. 416–431. ISSN: 0043-8774.
* ↑ Marín López, Javier «PERFORMATIVIDADES FOLKLORIZADAS: VISIONES EUROPEAS DE LAS MÚSICAS COLONIALES». Revista de Musicología, 39, 1, 2016, pàg. 291. DOI: 10.2307/24878550.

## Vegeu també

* Pandeiro
# Kirkel

Kirkel és un municipi del districte de Saarpfalz a l'estat federat alemany de Saarland. Està situat aproximadament 8 km al sud-est de Neunkirchen, i 20 km al nord-est de Saarbrücken.
Les ruïnes del castell, molt ben conservades, es troben a pocs centenars de metres del centre de la ciutat. El petit castell de Kirkel es va construir al 1075 i és el punt de referència de la ciutat. Situat al cim d'un petit turó, gràcies a la seva gran torre de 169 escales, es pot veure des d'una gran distància. Kirkel té el densitat forestal més densa en tota la regió del Saarland.

## Nuclis

* Altstadt
* Kirkel-Neuhäusel
* Limbach

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2009-10-10 a Wayback Machine.