OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esperanza caminando

L'escultura urbana coneguda pel nom Esperanza caminando, ubicada enfront del Teatro Campoamor, a la ciutat d'Oviedo (Principat d'Astúries, Espanya), és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Julio López Hernández, i està datada 1930.
Representa a una estudiant que camina de manera distreta mentre llegeix un llibre i subjecta una llibreta i una carpeta, amb una gran calma. Pot ser un simbolisme de la tradició universitària de la ciutat.
Situada estratègicament baix el llum d'un fanal, per la nit té una gran càrrega romántica.
L'estàtua està descansant damunt un pedestal de pedra, el qual presenta una placa de metall on pot llegir-se: ESPERANZA CAMINANDO DE JULIO LÓPEZ HERNÁNDEZ OCTUBRE-1998.

## Referències

* 1 2 «Escultura «Esperanza caminando»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 11 desembre 2018].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ imanesdeviaje. «Descubre Oviedo a través de sus estatuas» (en espanyol europeu). [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ «Esperanza Caminando - Enciclopedia de Oviedo». [Consulta: 11 desembre 2018].
* 1 2 «Fotos desde Oviedo, Asturias, España y demás.: Esculturas de Oviedo (y III). Esperanza Caminando. Julio López Hernández.» (en anglès). [Consulta: 11 desembre 2018].
# Esperanzaïta

L'esperanzaïta és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom de la mina La Esperanza, a Durango, Mèxic, on va ser descoberta.

## Característiques

L'esperanzaïta és un fosfat de fórmula química NaCa₂Al₂(AsO₄)₂(OH)F₄·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1988. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'esperanzaïta pertany a «08.DM - Fosfats, etc. amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ > 2:1» juntament amb els següents minerals: morinita, clinotirolita, tirolita, betpakdalita-CaCa, melkovita, betpakdalita-NaCa, fosfovanadilita-Ba, fosfovanadilita-Ca, yukonita, uduminelita, delvauxita i santafeïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina La Esperanza, situada a la ciutat de Durango, a Mèxic. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Esperanzaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 agost 2018].
# Maria Irene Paleòloga

Irene Paleòloga (Irina; Ειρήνη Παλαιολογίνα) (1327 - posteriorment a 1356) va ser una princesa romana d'Orient i emperadriu consort del Segon Imperi Búlgar. També és coneguda com a Maria Paleòloga (Μαρία Παλαιολογίνα), ja que es va canviar el nom després del seu casament.
Els seus pares eren Andrònic III Paleòleg i Joana de Savoia, i els seus germans Joan V Paleòleg i Miquel Paleòleg.
Es va casar amb el tsar Miquel IV Assèn de Bulgària el 1336. El 1355, el seu marit caigué en combat contra els otomans prop de Sofia. Irene decidí fer-se monja al monestir ortodox de Mesèmbria (actual Nessèbar). Morí cap al 1399 i fou enterrada a la mateixa ciutat.

## Referències

* ↑ Georgios Phrantzes Liber I, 8, p. 39.
* ↑ «SAVOY». [Consulta: 20 novembre 2017].
* ↑ MacGillivray., Nicol, Donald. The last centuries of Byzantium, 1261-1453. 2a edició. Cambridge: Cambridge University Press, 1993. ISBN 0521439914.
* ↑ Guilland, Rodolphe «Recherches sur l'histoire administrative de l'Empire byzantin : Le despote, δεσπότης» (en francès). Revue des études byzantines, 17, 1, pàg. 52–89. DOI: 10.3406/rebyz.1959.1199.
* ↑ «BYZANTIUM 1261-1453». [Consulta: 20 novembre 2017].
# Margaret McMurray

Margaret McMurray (morta el 1760) sembla haver estat un dels últims parlants nadius d'un dialecte de les terres baixes d'Escòcia del gaèlic escocès (varietat de Galloway).
A The Scotsman del 18 novembre 1951 va aparèixer la següent carta, que originalment havia estat imprès al Daily Review a 1876 : -
       Senyor- Envio això per corroborar el fet que el gaèlic era parlat fins a cert punt d'Ayrshire en la primera part del segle passat. La meva bestia, Jean McMurray, qui va morir en 1836 a l'edat de 87 anys, em va informar que Margaret McMurray, representant de la branca més antiga de les McMurrays de Cultezron, prop de Maybole, i que va morir a molt avançada edat cap a l'any 1760, va parlar molt sobre com havia estat l'última nativa de parla gaèlica de Carrick.
       Cultezron està situat a uns 30 quilòmetres al nord de Glenapp, i set o vuit milles al sud d'Ayr. Cultezron gou posseïda per diverses generacions de McMurrays, i el seu nom és purament cèltic Cul Tigh Eobhain, (sic) que vol dir 'part de darrere de la casa d'Ewan'
       -Jo sóc etc. D. Murray-Lyon Ayr, 31 d'octubre de 1876
Cultezron (no s'ha de confondre amb el proper Culzean) és una petita granja als afores de la ciutat de Maybole a South Ayrshire. Sembla que la família de Margaret havia l'havia posseït durant almenys 150 anys abans, com un 'John McMurray' es troba en els registres legals de l'època. També és notable que els descendents de McMurray va deixar caure la 'Mc' al nom, el que suggereix anglicització. Malgrat la seva aparença similar, els cognoms 'McMurray' i 'Murray' provenen d'orígens diferents, el primer per estar relacionats amb els Murphys d'Irlanda i els Murchisons a les Terres altes d'Escòcia, i l'origen d'aquest últim és de Moray.
L'erudit William Laughton Lorimer va esmentar breument McMurray a Scottish Gaelic studies.

## Vegeu

* Llista dels darrers parlants coneguts de llengües
# Margaret McMillan

Margaret McMillan (nascuda a Westchester, Nova York el 1860 – morta a Harrow, Londres el 27 de març de 1931) va ser una socialista cristiana (segons Simkin 1997) i part de la Societat Fabiana que es va ocupar de treball social a les conscripcions electorals de Bradford, al nord d'Anglaterra, i de Deptford, a Londres. En aquests districtes va lluitar per aconseguir reformes per la millora de la salut dels infants, i va escriure diversos llibres sobre educació, centrant-se un mètode basat en el joc que només molt més endavant ha gaudit d'acceptació generalitzada.
Un dels seus interessos era com fer que els nens poguessin aprendre fora de l'escola en un àmbit exterior. El Rachel McMIllan College, que porta el nom de la germana de Margaret, va ser fundat el 1930 i es va unir al Goldsmiths College de la capital britànica el 1970, tot i que encara existeixen residències d'estudiants a Creek Road de Deptford amb aquest nom.
A començaments de maig de 1936 el Duc de York (Jordi VI del Regne Unit) va inaugurar la Margaret McMillan House, el primer centre d'educació a l'aire lliure del país creat amb aquest propòsit en memòria de l'educadora. El centre ara pertany a Widehorizons, una organització sense ànim de lucre.
A Bradford existeix un centre memorial Margaret McMillan des de 1952, així com un parc a Deptford anomenat per ella.

## Referències

* ↑ Margaret McMillan a Spartacus International
* ↑ Miriam Lord, History to her story Arxivat 2011-09-29 a Wayback Machine..

## Enllaços externs

* (anglès) Margaret McMillan House Arxivat 2008-11-21 a Wayback Machine.
# Mas de Serra (Vilallonga del Camp)

Mas de Serra és un mas situat a la carretera entre Vilallonga del Camp i la Selva del Camp. Consta de planta baixa, pis i golfes. La planta baixa té porta d'arc de mig punt adovellat i finestres allindanades als costats. El primer pis només té finestres i les golfes una galeria correguda amb arc central i dos petits als costats de construcció (o potser reconstrucció) molt recent.
Es coneix de l'existència d'edificació des del segle xii, i es fa evident en les seves parets la construcció fraccionada al llarg dels anys segons les necessitats dels masovers o propietaris. L'exemple més clar d'aquesta construcció "a parts" és la presència d'un edifici adossat al sector est, punt on s'hi ubicava un rellotge de sol artístic. El més remarcable de la casa era la decoració d'esgrafiats que trobem a la façana. L'estil és neoclàssic i sobta molt l'aparició de la plomada i el martell, símbols de la francmaçoneria.
El mas es trobava pràcticament en ruïna, fins que el 2006 va ser restaurat íntegrament per a albergar un allotjament rural.
Davant del mas hi ha l'era de batre i un camí que comunica el mas amb la carretera.

## Referències

* 1 2 3 «Mas de Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2016].
# Eutiqui

Eutiqui (grec antic: Εὐτύχιος, Eutýkhios, llatí: Eutychius; literalment, 'de bona fortuna', nom tardà, idèntic a Èutic, Èutiques, Eutiquià i als patronímics Eutíquides i Eutiquíades) és el nom dels següents personatges:
* Eutiqui de Constantinoble (Frígia, 512 - Constantinoble, 582), monjo romà d'Orient, patriarca de Constantinoble
* Eutiqui de Ravenna (?-752), darrer exarca de Ravenna (727 -752)
* Eutiqui Procle (Sicca, Àfrica), gramàtic romà del segle II que probablement fou mestre de l'emperador Marc Aureli
# Tell es-Sakan

Tell es-Sakan (àrab: تل السكن, Tall as-Sakan), també conegut com Tell ar-Ramad (àrab: تل الرماد, Tall ar-Ramād) és una excavació a Palestina, a 5 km al sud de Gaza. Alguns materials foren descoberts per casualitat el 1998 durant una construcció civil, i s'hi trobà un gran complex que va estar habitat del 3300 aC al 2300 aC. S'hi han trobat objectes predinàstics egipcis. S'han descobert també les muralles, les més antigues d'Egipte i Palestina, i que podrien indicar que, vers el 3000 aC (o fins i tot abans), era un centre administratiu egipci pel sud de Canaan. Fou ocupada vers el 2650 aC per cananeus. Cap al 2300 aC, va quedar abandonada i quan els pastors es van sedentaritzar vers el 1800 aC, es van establir prop d'allí, a Tell al-Ajjul, que fou una ciutat pròspera al segon mil·lenni aC.
El govern islamista de Hamas pretén construir-hi una base militar.

## Referències

* ↑ AFP «Gaza activists battle Hamas plan to turn rare Bronze Age city into military base» (en anglès). .
# Telecabina de Baquèira

El Telecabina de Baquèira es va posar en servei durant la temporada d'esquí 2005-2006 i és el primer que existeix a l'estació d'esquí de Baquèira-Beret i a la Val d'Aran. La primera fase del telecabina unia la cota 1.500 amb la cota 1.800 mentre que la nova fase que es posa en servei durant la temporada 2008-2009 prolonga el recorregut de l'aeri cap a cota inferior en perpendicular amb l'altre tram fins al complex residencial de la Val de Ruda. El telefèric compta amb 93 cabines de 9 persones cadascuna, en les quals els esquiadors poden entrar amb els esquís en mà, amb una capacitat de 3000 persones/hora i sentit. El temps de viatge és de 5 minuts.

## Referències

* ↑ Telecabina de Baquèira a trenscat.com
* ↑ Baqueira estrena su telecabina desde la cota 1.500, nevasport.com, 2 d'agost de 2008
* ↑ El Govern declara la utilitat pública i l'interès social del telecabina de Baqueira Arxivat 2017-01-31 a Wayback Machine., vilaweb, 15 de setembre de 2015
# Estructura dissipativa
## Definició

Les estructures dissipatives constituïxen l'aparició d'estructures coherents, autoorganitzades en sistemes allunyats de l'equilibri. S'associen amb Ilya Prigogine, que va rebre el Premi Nobel de Química pel seu estudi. El terme estructura dissipativa busca representar l'associació de les idees d'orde i desperdiciàs –o dissipació. El nou fet fonamental és que la dissipació d'energia i de matèria, que sol associar-se a la noció de pèrdua i evolució cap al desordre, es converteix, lluny de l'equilibri, en font d'orde.

## Inestabilitat de Bénard

L'exemple clàssic utilitzat per Prigogine per a les estructures dissipatives és la inestabilitat de Bénard. Es tracta d'una capa horitzontal de líquid que té una diferència de temperatura entre la superfície superior i inferior producte que esta última és calfada. Existix per tant un gradient de temperatura, en estar la base més calenta que la superfície, que produïx la conducció de calor de baix cap amunt. La inestabilitat es produïx quan el gradient sobrepassa un cert límit. En este cas el transport de calor per conducció —–col·lisió entre partícules— es veu augmentat per un transport per convecció, en el que les molècules participen d'un moviment col·lectiu. Es formen "vòrtexs" que distribuïxen la capa líquida en "cel·les" d'aigua. Si s'analitza la probabilitat que un fenomen com la inestabilitat de Bénard es produïsca espontàniament, s'arriba a la conclusió que el dit fenomen és pràcticament impossible.

## Lluny de l'equilibri

Lluny de l'equilibri, la matèria es comporta de forma diferent de les regions pròximes a l'equilibri. Les nocions de no linealitat, fluctuació, bifurcació i autoorganització són fonamentals: és el domini de les estructures dissipatives, les que es troben en l'origen dels estudis de sistemes complexos.

## Bibliografia

* Prigogine, ¿Tan sólo una ilusión?, Editorial Tusquets, Barcelona, 1983.
* Prigogine & Stengers, La Nueva Alianza, Editorial Alianza, 2ª edición, Madrid 1990.
* Prigogine & Stengers, Entre el tiempo y la Eternidad, Editorial Alianza, Madrid 1990.
# Farilhões

Les Illes Farilhões són un grup de petites illes de l'arxipèlag de Berlengas a l'oceà Atlàntic, pertanyents a Portugal. Tenen una superfície aproximada de 7 hectàrees (equivalents a 0,07 km²).
També conegut com a Farilhões-Forcadas, aquest grup d'illots es troben a una distància d'uns 3,5 quilòmetres del far de Berlengas en l'extrem nord del grup de les Berlengas, gairebé aïllades de la resta d'illes.
Administrativament depenen del municipi de Peniche, part del Districte de Leiria. En el seu punt més aconsegueix una altura de 94 metres.

## Illes integrants

* Grande Farilhão
* Farilhão del noroeste
* Farilhão da Cova

## Referències

* ↑ «Farilhões» (en anglès). Geographic Names.

## Enllaços externs

* Mapa de les illes en Wikimapia
# Maria del Carme Ponsati Capdevila

Maria del Carme Ponsati Capdevila (Barcelona, 27 de setembre de 1923 - 1 d'agost de 2001) fou una nedadora catalana, que forma part, amb la seva trajectòria, de la història de la natació catalana.

## Família

Maria del Carme Ponsati és germana de Roser Ponsati, neboda de Nemesi Ponsati, tia de Clara Ponsatí i d'Agnès Ponsati i tia valenciana de Josep Maria Sala.

## Biografia

Maria del Carme Ponsati va iniciar-se en l'esport de la natació seguint els passos del seu oncle, Nemesi Ponsati, que també va dedicar tota la seva vida a l'esport i, d'una manera específica, a l'atletisme i a la natació. Amb 11 anys, al 1934, participa, per primera vegada, al Campionat de Catalunya que se celebra a Sabadell i manté llicència federativa durant quinze anys. En aquesta època es proclama campiona infantil de Catalunya. Forma part durant deu anys de la selecció de la Federació Catalana de Natació. Durant aquesta època i, per quatre anys consecutius, és campiona d'Espanya de Relleus 4x100 metres lliures, fent equip amb les germanes Soriano i amb Maria Bernet.
Maria del Carme Ponsatí va ser la primera dona que va travessar el llac de Banyoles (1946). També és la primera àrbitra de natació i jutgessa de salts femenina de Catalunya. Durant quatre anys és la delegada de l'equip femení d'Espanya, nomenada pel llegendari president de la Federació, el senyor Picornell. Acompanya l'equip estatal a Londres, París, Leipzig, Zuric, Oslo, al Torneig de les Cinc Nacions de Roma i Sant Remo i als Jocs del Mediterrani de Tel-Aviv i Tunísia. El 1995 va ser nomenada membre d'honor del Col·legi Català d'Àrbitres de Natació.
L'any 1946 es casa amb Rudy Schulz, nedador, àrbitre internacional i entrenador. La seva filla Gretel seguirà l'afició de la mare, i serà també campiona de Catalunya i d'Espanya de Relleus 4x100 i en modalitat papallona. Gretel fou la secretària de la Federació Catalana d'Activitats Subaquàtiques, fins que va traspassar. El seu fill Rudy també és campió de papallona, jugador de waterpolo i actualment practicant d'activitats subaquàtiques.
Ponsati va ser professora de natació de les escoles Garbí i Pere Vergés des que van ser fundades. Per aquestes escoles han passat molts nedadors però també n'han sortit molt bons nedadors, entre els quals, els Bertran i Fité, que van representar Espanya als Jocs Olímpics de Moscou. Maria del Carme Ponsati va ser guardonada amb les ensenyes d'honor dels 25 i 50 anys del Club Natació Barcelona i les plaques de bronze i de plata de la Federació Catalana, pels seus més de vint-i-cinc anys d'àrbitra i la seva constant trajectòria esportiva.

## Referències

* ↑ «Maria del Carme Ponsati Capdevila | enciclopèdia.cat». [Consulta: 26 desembre 2020].
* 1 2 3 4 «Maria del Carme Ponsati Capdevila». Diccionari biogràfic de dones. Xarxa Vives d'Universitats. [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ «Moments del socialisme català» (en anglès). [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ Alberch, Laura. «Les pioneres invisibilitzades de l'esport català». La República Esportiva, 08-03-2019. [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ «Obituari gretel schulz ponsati», 11-04-2021. [Consulta: 4 maig 2023].
# Maximí

Maximí és el nom dels següents personatges:
* Maximí el Traci o Maximí el Cíclop, emperador romà del 235 al 238.
* Maximí Daia o Maximí II, emperador romà del 305 al 314.
* Maximí (ambaixador), ambaixador romà oriental
* Maximí de Trèveris, bisbe de Trèveris del s. IV.
* Maximí d'Ais, bisbe llegendari d'Ais de Provença al s. I.
# Thomas C. Wasson

Thomas Campbell Wasson (Great Falls, 8 de febrer de 1896 – Jerusalem, 23 de maig de 1948) fou un diplomàtic americà assassinat mentre era cònsol general pels Estats Units a Jerusalem. També era membre de la Comissió de Treves de les Nacions Unides.

## Biografia

Thomas C. Wasson va néixer el 8 de febrer de 1896 a Great Falls, Montana i va créixer a Newark, Nova Jersey. Va ser vicecònsol dels Estats Units a Melbourne, Austràlia del 1926 al 1929. El 1932, va ser vicecònsol a Puerto Cortés, Hondures, i el 1938, va ser cònsol a Lagos, Nigèria. L'abril de 1948, Wasson va ser designat cònsol general dels EUA a Jerusalem, Israel.
El 19 de maig de 1948, el diari escocès The Scotsman va citar una informació de Wasson, en el que deia que el cònsol britànic tenia una "sortida estreta" quan el consolat va ser tirotejat. El 22 de maig, va aparèixer la informació de que Wasson havia intentat aturar el bombardeig de la Legió Àrab a l'Hospital Hadassah i la Universitat Hebrea de la Muntanya Scopus: "El cònsol americà ha notificat haver contactat amb la Legió Àrab demanant l'alto al foc contra les posicions jueves i els edificis del voltant. El comandant de la Legió li va contestar que aquells edificis estaven sent utilitzats per les forces jueves per a bombardejar morters i metrallar al barri Sheikh Jarrah ocupat per àrabs i van donar al cònsol motius per a que els jueus expressessin la seva rendició com a presoners i que tots els metges, infermeres, professors i científics fossin portats a la Creu Roja.
Més endavant en el mateix dia, poc després de les 14:00, Thomas C. Wasson va ser disparat mentre tornava al consolat nord-americà d'una reunió amb la Comissió de Treves de les Nacions Unides al consolat francès de Jerusalem. Mentre travessava el Carrer Wauchope (actualment Abraham Lincoln/Hess) per entrar al consolat, va ser disparat amb un rifle de 7,62mm de calibre. La bala li va entrar al tronc des del seu braç dret. Va morir l'endemà.
El seu funeral es troba narrat pel periodista nord-americà Arthur Derounian (John Roy Carlson) en el seu llibre Cairo to Damascus.
Wasson va ser substituit pel viceconsol William Burdette. El cos va ser retornat als EUA i fou enterrat a la Catedral Nacional de Washington.

## Referències

* 1 2 Green, Stephen. Taking sides : America's secret relations with a militant Israel 1948/1967. Londres: Faber, 1984. ISBN 0-571-13271-5.
* 1 2 «WASSON LONG IN SERVICE; Started as Clerk in the Melbourne Consulate in 1924» (en anglès). The New York Times, 23-05-1948. ISSN: 0362-4331.
* ↑ UN Security Council, telegram S/771, 22 May 1948
* ↑ 'Our Jerusalem', Bertha Spafford Vester, Copyright dated 1950, printed in Lebanon. p.379 quotes diary: 'shot by Jews'
* ↑ John Roy Carlson, Cairo to Damascus, Capítol XV: A Week of Agony: A Consule is Murdered, pp. 279-280.
* ↑ The Scotsman, May 24th, 1948.
# Mariona Borrull Zapata

Mariona Borrull Zapata (Calella, 1996) és una persona no-binària periodista i crítica de cinema, especialitzada en pel·lícules i sèries d'actualitat, festivals internacionals de classe A i cinema d'autor. És de les primeres crítiques de cinema en usar el gènere neutre. Es va graduar en Comunicació Audiovisual a la Universitat Pompeu Fabra. Ha publicat en premsa generalista i especialitzada en cinema, com Fotogramas, El Antepenúltimo Mohicano, Otros Cines Europa, entre d'altres. També col·labora en diverses emissores de ràdio catalanes i presenta el pòdcast Sopa de Miso sobre anime, produït per Serielizados. Va ser Berlinale Talents 2022.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: https://fflash-hub.com/ff/mariona-borrull/. Data de publicació: 2022.
* ↑ «Mariona Borrull». Docsbarcelona. [Consulta: 19 juny 2024].
* ↑ «Mariona Borrull Zapata, la crítica com a exercici d'honestedat». Betevé, 14-07-2022. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Mariona Borrull». CCCB, 28-09-2021. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Mariona Borrull» (en castellà). Fotogramas. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Mariona Borrull Zapata». Catalunya Film Festivals. [Consulta: 2 setembre 2022].
# Mayu Sasaki

Mayu Sasaki (佐々木 繭, 12 de gener de 1993) és una futbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2016. Va disputar 8 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2016 | 3 | 0 |
| 2017 | 5 | 0 |
| Total | 8 | 0 |

## Referències

* ↑ 2016, 2017 Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Mayu Sasaki, Fitxa a Soccerway
# Evorthodus

Evorthodus és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Evorthodus lyricus (Girard, 1858)
* Evorthodus minutus (Meek & Hildebrand, 1928)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Ginsburg, I., 1931: Juvenile and sex characters of Evorthodus lyricus (Fam. Gobiidae). Bulletin of the Bureau of Fisheries v. 47 (Bull. 5): 117-124.
* ↑ Meek, S. E. & Hildebrand, S. F., 1928. The marine fishes of Panama. Part III. Field Museum of Natural History, Publications, Zoölogical Series v. 15 (publ. 249): xxv-xxxi + 709-1045, Pls. 72-102.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Biodiversity Institute of Ontario (anglès)
# Fabián Alberto Vázquez

Fabián Alberto "Indio" Vázquez (Buenos Aires, 11 de març de 1965) és un exfutbolista argentí, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Va passar gairebé tota la seua carrera esportiva a les files del Vélez Sarsfield, amb qui jugaria en dos períodes diferents: entre 1983 i 1990, i entre 1992 i 1993. Al mig, va romandre dues temporades a la primera divisió espanyola per militar al Cadis CF.
El 1993 també hi va formar part de l'argentí Gimnásia y Esgrima de La Plata i del xilè Universidad Católica.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador