OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La conspiració

La conspiració (títol original en anglès: The Conspirator) és un drama històric de 2010 dirigit per Robert Redford i protagonitzat per Robin Wright i James McAvoy. La pel·lícula explica la vertadera història de Mary Surratt, l'única dona jutjada per l'assassinat d'Abraham Lincoln i la primera a ser executada pel govern federal dels Estats Units.
La cinta es va estrenar l'11 de setembre de 2010 al Festival Internacional de Cinema de Toronto. En català es va estrenar a TV3 el 22 d'agost de 2015.

## Argument

Washington DC, 1865: Abraham Lincoln és assassinat per l'actor John Wilkes Booth durant una vetllada teatral davant de desenes de persones i aquella mateixa nit el Vicepresident Johnson i el Secretari d'Estat William H. Seward són també atacats per rebels confederats. La Unió demana venjança pel seu president mort i el Secretari de Defensa Stanton hi dona resposta dirigint una recerca insaciable dels responsables d'aquesta conspiració. Dies més tard, set homes i una dona són detinguts per les tropes unionistes i es convoca un Tribunal Militar per jutjar-los. El veredicte ha de ser senzill, la culpabilitat. Això no obstant, el jove advocat de Mary Surratt, Frederik Aiken, es veu incapaç de trobar proves que inculpin la seva acusada. Així, Aike, considerat un autèntic heroi ianqui, descobrirà que Surratt pot ser innocent i que els ideals i la Constitució que ell tan fermament havia defensat poden ser ignorats per un govern que l'únic que desitja és donar exemple.

## Repartiment

| Intèrpret | Personatge | Veu en català |
| Robin Wright | Mary Surratt | Núria Mediavilla |
| James McAvoy | Frederick Aiken | Manel Gimeno |
| Kevin Kline | Edwin Stanton | Jordi Boixaderas |
| Tom Wilkinson | Reverdy Johnson | Jordi Royo |
| Evan Rachel Wood | Anna Surrat | Isabel Valls |
| Justin Long | Nicholas Baker | Roger Pera |
| Danny Huston | Joseph Holt | Joan Carles Gustems |
| James Badge Dale | William Hamilton | Daniel Albiac |
| Colm Meaney | David Hunter | Jaume Comas |
| Alexis Bledel | Sarah Weston | Roser Vilches |

## Producció

El rodatge de la pel·lícula va començar l'octubre de 2009 a Savannah (Georgia) i va acabar el desembre d'aquell mateix any.
La casa d'hostes de Mary Surratt encara es manté dempeus al Carrer 604 H Street NW de Washington, D.C.. També la seva granja situada a Clinton (Maryland) s'ha conservat i és ara un museu. De fet, el poble de Clinton s'havia anomenat prèviament Surrattsville. Però, tenint en compte la notorietat d'aquest nom se li va canviar per Robeysville i el 1879 es va canviar de nom a Clinton.

## Referències

* ↑ «La conspiració». Ésadir.cat. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «La conspiració». ElDoblatge.com. [Consulta: 6 setembre 2022].

## Enllaços externs

* La conspiració - Lloc web oficial
* La conspiració a Youtube (català)
# Enric Silvestre David

Enric Silvestre David (Barcelona, 4 de novembre de 1941 - Barcelona, 18 de gener de 2022) fou un futbolista català de la dècada de 1960.
La seva posició al camp era la d'interior dret. Provenia d'una família de llarga tradició perica, ell mateix era soci de l'Espanyol. No obstant mai defensà els colors d'aquest club. Sorgí del CE Júpiter, on coincidí amb Quimet Rifé. A continuació jugà a l'equip Amateur del Barcelona, el CD Comtal, Atlético Osasuna, Reial Múrcia, RC Celta i Reial Societat. En el club de Sant Sebastià va viure els millors anys com a futbolista. L'any 1967, mentre era jugador donostiarra, va patir un greu accident automobilístic en el qual van morir la seva dona, un fill i el seu pare. Els seus darrers clubs foren la UE Sant Andreu i la UDA Gramenet.

## Referències

* ↑ «Falleció Enric Silvestre». Diari Sport, 19-01-2022.
* 1 2 «El Barcelona (Aficionados)». Mundo Deportivo, 16-06-1961.
* 1 2 «Silvestre no fue profeta en su tierra». Mundo Deportivo, 17-05-1969.
* ↑ «Ni Messi ni Cruyff: el penalti indirecto, del socio 94 perico». Diari As, 19-02-2016.
* ↑ «Jóvenes valores». Mundo Deportivo, 27-11-1960.
* 1 2 3 4 «Enric Silvestre David». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Enric Silvestre David a BDFutbol
* ↑ «Fallece Enrique Silvestre, jugador de la Real Sociedad en las décadas de los 60 y los 70 e». Diario Vasco, 19-01-2022.
# Brighton Pier

El Palau Marina de Brighton és una zona recreativa en una passera sobre el mar a Brighton, comtat de Sussex, Anglaterra. Originalment se'l coneixia com The Palace Pier, el Moll del Palau, però l'any 2000, l'empresa propietària, the Noble Organisation, canvià el nom per Brighton Pier, o Moll de Brighton.

## Referències

* ↑ «Brighton Pier's glorious past» (en anglès). The Guardian, 30-06-2011. [Consulta: 6 octubre 2013].
# Cantó de Reims-10

El cantó de Reims-10 és un cantó francès del departament del Marne, situat al districte de Reims. Compta amb part del municipi de Reims.

## Municipis

* Reims (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-2008 | Jean-Claude Thomas | RPR |
| 2008- | Stéphane Rummel | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Carrer Planes (Alpens)

El Carrer Planes és una obra d'Alpens (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer que sols té façana de cases majoritàriament de planta i dos pisos amb els teulats a doble vessant laterals a la façana que dona al carrer. Les portes i finestres de les cases són amb llindes i muntants de pedra, algunes de les quals estan datades: 1682, 1689 són les més antigues.

## Història

Aquest carrer és dels més antics d'Alpens; així ho constaten les dates de les llindes de les seves cases.

## Referències

* 1 2 «Carrer Planes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Platymantis magna

Platymantis magna és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Richards, S. & Allison, A. 2004. Platymantis magna. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Can Fruitós

Can Fruitós és una masia de Sentmenat (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada per sobre de les terres del castell de Sentmenat. És una de les més antigues. Al segle xxi, tot i que el conjunt ha estat reformat, manté encara la noblesa de la seva estructura anterior. En les finestres altes, hi ha elements de tipus gòtic i el portal que dona accés al pati central, està adovellat amb arc escarser.

## Història

Les terres on està emplaçat actualment el Mas Fruitós, depenien antigament de la Vila de Caldes i juntament amb les masies veïnes, formaven el "Prat Condal".

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Fruitós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 juliol 2018].
# Can Fussimany

Can Fussimany, també anomenada Can Forcimany, i antigament coneguda com a l'Heretat és una possessió mallorquina que es troba ben a prop del nucli de Deià, a Mallorca.
L'any 1611, el genovès Cesare Faccio la va vendre a Joan A. Forcimany, de qui prengué el nom; el nou propietari va dur a terme importants reformes que es perllongaren fins a l'any 1618 (data que trobam a l'escut dels Forcimanya -torre i lleó llampant- sobre el portal forà). L'any 1659 estava valorada en 10.000 lliures. En el segle xviii passà a mans dels Visconti, originaris de Milà.
En el segle xix la va adquirir en Guillem Cardell, senyor de Son Rutlan; els seus descendents hi segueixen vivint; entre ells hi trobam el pintor Joan Miralles Lladó, vidu de n'Àngela Cardell.
# Álvaro Gago Díaz

Álvaro Gago Díaz (Vigo, 21 de juny de 1986) és un cineasta gallec.

## Trajectòria

L'any 2008 es va llicenciar en Comunicació Audiovisual a la Facultat de Ciències Socials i de la Comunicació de Pontevedra, per la Universitat de Vigo. El 2009 es va traslladar a Chicago per estudiar teatre. Un any més tard es va traslladar a Londres per continuar els seus estudis de cinema a la London Film School.
El gener de 2018 va guanyar el Premi del Jurat al Sundance Film Festival amb el seu curtmetratge Matria. I el maig del mateix any va rebre el Premi del Jurat al Millor Curtmetratge de Ficció al Festival de Cans. En aquest festival també va guanyar el premi del públic al millor curtmetratge i el premi especial del jurat dels locals al millor curtmetratge. El 2021 va convertir aquest curt en llargmetratge.

## Obra

* Endless Chicago, film documental, SD, 6’, 2008-2009, produït per la Universitat North Park (Chicago, EUA).
* Doremi, curtmetratge, HD, 20’, 2010, produït per The Other Self (RU).
* Curricán, curtmetratge, 16mm, 16’, 2013, coproducció Sombriza Films (Espanya) & The London Film School (RU).
* Bombolles, curtmetratge, HD, 2’, 2015, produït per Black Factory Cinema (Espanya).
* Matria, curtmetratge, HD, 20’, 2017, produït per Sombriza Films (Espanya).
* 16 de Decembro, curtmetratge, 2019.
* Matria, llargmetratge, 2022

## Notes

* ↑ Currículo en PDF do persoeiro (anglès).
* ↑ "Álvaro Gago, premiado en Sundance por 'Matria' cóntanos as súas primeiras impresións desde os Estados Unidos", CRTVG, 25 de gener de 2018.
* ↑ «Palmarés 2018 do Festival de Cans». www.festivaldecans.gal.
* ↑ «Matria», la película del vigués Álvaro Gago que desmonta que la mujer trabajadora «puede con todo», Vigoe, 3 d'octubre de 2021
* ↑ "Matria, a curta que lles dá voz "ás mulleres silenciadas que soportan e calan"", Praza Pública, 30 d’octubre de 2017.
* ↑ Brais Nogueira «Álvaro Gago: "Para os premios Goya é un demérito facer cinema en galego"». Galicia Confidencial, 7 d’agost 2019.

## Enllaços externs

* Pàgina web (anglès), (castellà).
# Xikhazda

Xikhazda - Шихазда (rus) - és un poble de la República del Tatarstan, a Rússia. El 2010 tenia 336 habitants. Pertany al districte (raion) de Pestretsi.

## Referències

* ↑ «Arbash». GeoNames. [Consulta: 7 setembre 2013].
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Pica-soques capbrú

El pica-soques capbrú (Sitta pusilla) és un ocell de la família dels sítids (Sittidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de pins i bosc mixt del sud-est dels Estats Units des del sud-est d'Oklahoma, centre d'Arkansas, zona nord dels Estats del Golf, nord de Geòrgia, extrem est de Tennessee, oest de Carolina del Nord, sud i est de Virgínia, sud de Maryland i sud de Delaware cap al sud fins l'est de Texas, costa del golf, sud de Florida i l'Illa Grand Bahama.

## Taxonomia

Alguns autors consideren la població de la Grand Bahama una espècie de ple dret:
* Sitta insularis Bond, J, 1931 - pica-soques de les Bahames

## Referències

* ↑ pica-soques capbrú«Pica-soques capbrú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ pica-soques de les Bahames«Pica-soques capbrú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Pica-soques capnegre

El pica-soques capnegre (Sitta azurea) és un ocell de la família dels sítids (Sittidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes a la Península Malaia, Sumatra i Java.

## Referències

* ↑ «Pica-soques capnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Plaça del Callao

La plaça del Callao (castellà: plaza del Callao) és localitza al centre de la ciutat de Madrid.
Conformada el 1861, la plaça va ser formalment oberta al juny 1866; el seu nom recorda la batalla de Callao entre les forces navals espanyoles sota l'ordre de Casto Méndez Núñez i l'exèrcit peruà (maig de 1866).
La plaça va ser substancialment i agressivament reformada en el segle xxi. La reforma va treure gairebé tots els elements presents en aquell moment, excepte l'accés a l'estació de metro i un gran arbre, esdevenint la plaça en un espai pedestre i homogeni; es van afegir escassos elements de mobiliari urbà. Al seu torn, gran pantalles van ser afegides als edificis circumdants. Localitzada en una àrea molt comercial de la ciutat, l'espai és llogat a empreses per actes publicitaris.

## Referències

* ↑ Alonso Pereira, 1980, p. 23.
* 1 2 Gea Ortigas, 2012, p. 58.
* ↑ Nieto 2010, p. 72; Brandis García & Río Lafuente 2016, p. 261
* 1 2 Nieto, 2010, p. 73.
* ↑ Brandis García i Río Lafuente, 2016, p. 257-258.

## Bibliografia

* Alonso Pereira, José Ramón «En torno a la Gran Vía». Villa de Madrid. Ayuntamiento de Madrid [Madrid], 69, 1980, pàg. 19-28. ISSN: 0042-6164.
* Brandis García, Dolores; Río Lafuente, Isabel del «Paisaje y espacio público urbano. El deterioro de las plazas del centro histórico madrileño (1945-2015)». Cuadernos Geográficos. Editorial Universidad de Granada [Granada], 55, 2, 2016, pàg. 238-264. ISSN: 0210-5462.
* Gea Ortigas, María Isabel. Los nombres de las calles de Madrid. Madrid: Ediciones La Librería, 2012. ISBN 978-84-9873-182-8.
* Nieto Codina, Aurelio «Espacios públicos recientemente remodelados en el casco antiguo de Madrid (2006-2011) : la Plaza de Las Cortes y la Plaza del Callao». Espacio, Tiempo y Forma, Serie VI, Geografía. Universitat Nacional d'Educació a Distància [Madrid], 3, 2010. DOI: 10.5944/etfvi.3.2010.2614. ISSN: 1130-2968.
# Plaça del Bo-bo

La Plaça del Bo-bo és una plaça del municipi de Monistrol de Montserrat (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una plaça setcentista amb un esquema irregular de porxos que sostenen edificis de dos pisos d'alçària i que són formats per arcs de mig punt adovellats de gran amplària i sostinguts per massisses columnes amb capitells monolítics de formes trapezoïdals. La plaça porxada o porticada del Bo-bo forma en si mateixa dos àmbits petits: un d'ells, el més interior, està únicament obert al carrer de Sant Joan i l'altre està obert a dos carrers als quals s'hi accedeix amb escales per a salvar els desnivells. La plaça conserva l'empedrat original i les bigues de fusta que sostenen els pisos superiors.

## Història

La plaça del Bo-bo de Monistrol esdevé el centre històric de la vila; és l'única obertura espaiosa al carrer que es forma al peu de l'antic camí que des del riu Llobregat remuntava i pujava la muntanya de Montserrat. Correspon als anys de creixement de la vila moderna de Monistrol (segles XVII-XVIII) i s'hi balla encara, el dia de la festa de Sant Sebastià, la dansa que dona nom a la plaça, el Ball del Bo-bo.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça del Bo-bo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Can Garbeller

Can Garbeller és una masia del municipi de Sant Esteve de Palautordera (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia orientada al sud, coberta a dues vessants, de planta baixa, pis i golfes. La porta és dovellada i té inscrita la data de 1820. Les finestres són de pedra d'arc pla (a la central se li afegí un balcó). A la paret oest hi ha un contrafort i dues finestres de pedra d'arc pla. A la paret est es troba la segona façana de la casa, amb el rellotge de sol, tres finestres de pedra d'arc pla i un portal dovellat. Hi ha edificis annexats a la casa.

## Història

Bernat Garbeller apareix en un document de 1417 com a veí de la parròquia. La masia és inscrita al fogatge de 1515. La data de 1820 que apareix a la façana principal evidencia les reformes que es van dur a terme a la casa. A la façana est s'observen moltes consolidacions i modificacions fetes amb totxo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Garbeller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Formentera. En les teves mans

Formentera. En les teves mans és una obra documental elaborat pel Grup d'Ornitologia Balear d'Eivissa i Formentera coordinat per Marià Marí. Fixa i transmet a través de les seves imatges la bellesa extraordinària de Formentera i ofereix abundant informació i motius de reflexió sobre el futur als formenterers i formentereres. El 2007 va rebre el Premi 31 de desembre de l'Obra Cultural Balear

## Enllaços externs

* Formentera en les teves mans Arxivat 2008-05-13 a Wayback Machine.
# Hægebostad

Hægebostad és un municipi situat al comtat d'Agder, Noruega. Té 1.702 habitants (2016) i té una superfície de 461,33 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Tingvatn.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 29 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Hægebostad - Lloc web oficial
# Santa Eulàlia (bergantí)

El bergantí Santa Eulàlia, també conegut com El Primero de Cataluña, va ser un vaixell construït a Lloret de Mar pel mestre d'aixa Sebastià Pujol l'any 1821.
Batejat en honor del nom de la muller del propietari principal del bergantí, Eulàlia Olalde de Arriaga, fou varat el juliol de 1821 i donat d'alta en el registre de matrícula de la Província Marítima de Barcelona l'octubre del mateix any. Comandat des de l'inici pel capità lloretenc Joan-Agustí Conill i Sala, propietari també d'una 1/6 part del vaixell, fou armat en cors des del seu primer viatge degut, principalment, a la inseguretat del tràfic marítim atlàntic, en ple conflicte de les guerres d'independència hispanoamericanes. Durant el seu breu servei, feu les rutes comercials als ports de l'illa de Cuba i Mèxic, essent assaltat ocasionalment per vaixells pirates o d'insurgents americans. En el seu historial destaquen, el combat que va tenir amb dos vaixells insurgents. El primer atac, l'any 1823, va produir-se a prop de l'illa de Cuba. En inferioritat numèrica, va aconseguir escapolir-se i buscà refugi al port de Baracoa per reparar danys. I l'altra, el combat que va tenir el 14 de maig de 1825 durant el seu viatge de retorn cap a Barcelona, entre els caps de Trafalgar i Espartel, amb el vaixell corsari colombià Vencedor, comandat pel capità J.W. Borothenton. Després d'una intensa lluita, el bergantí fou enfonsat i la tripulació fou feta presonera i conduïda a Gibraltar. D'aquest fet, va passar a la història la frase que va dir el capità del vaixell colombià al capità lloretenc Conill Sala, ja que no volia abandonar la nau i fou obligat per la seva tripulació a fer-ho:
| « | Homes com el capità del Santa Eulàlia no mereixen morir d'aquesta manera | » |
| — J.W. Borothenton, 14 de maig de 1825 |||
Molt conegut popularment a la vila, el Santa Eulàlia és considerat com el prototipus de vaixell corsari lloretenc que lluità contra el «corsarisme colombià».

## Referències

* ↑ Vilà i Galí, 1992, p. 265.
* 1 2 3 Vilà i Galí, 1989, p. 15-23.
* ↑ Vilà i Galí, 1984, p. 9-10, Vol. 1.
* ↑ Vilà i Galí, 1992, p. 140-142.

## Bibliografia

* Vilà i Galí, Agustí Ma. La Marina mercant de Lloret de Mar : segles xviii i xix. [Lloret de Mar]: Ajuntament de Lloret de Mar, 1992. ISBN 84-606-0697-X.
* Vilà i Galí, Agustí Ma. Les Nostres veles. Lloret de Mar: Confraria de Sant Elm, 1984.
* Vilà i Galí, Agustí Ma. Navegants i mercaders : una nissaga marinera de Lloret. Girona: Club Marina Casinet, 1989.
# Enric Sirera i Pladevall

Enric Sirera i Pladevall (Barcelona, 1935), conegut al món de les curses com a Castor, és un antic pilot de motociclisme català. Fou oficial de Montesa des del 1954. Disputà onze edicions de les 24 Hores de Montjuïc, en les quals formà sovint parella amb el seu germà Jordi. Pilotant prototips preparats per ells mateixos, hi obtingueren una victòria (1963) i una segona posició (1966). Al mateix circuit de Montjuïc participà en dotze grans premis. Retirat el 1967, reaparegué el 1969 amb Bultaco i MV Agusta. Exercí de comissari per a Montesa i Honda.
Enric Sirera participà en un dels primers èxits internacionals del motociclisme català quan, pilotant una Montesa Sprint com a membre de l'equip oficial de la marca, fou quart al Tourist Trophy de l'Illa de Man de 1956. Els seus companys d'equip Marcel Cama i Paco González hi acabaren en segon i tercer i lloc respectivament.

## Referències

* ↑ «Enric Sirera Pladevall». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Los Tourist Trophy». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 143. ISBN 84-920886-5-6.
# Brigians

* No s'ha de confondre amb Brigants, Brigantis, o Brixants.
Els brigians o brigianis (en llatí Brigiani, Brigianii o Briganii) eren un poble alpí d'origen celto-lígur esmentat per Plini el vell a la transcripció que fa de les inscripcions del Trofeu dels Alps, aixecat per August per commemorar les seves victòries contra les tribus alpines. És possible que es tracti del poble que vivia a Brigantium, actual Briançon.

## Referències

* ↑ Françoise Deshairs et Véronique Faucher, Briançon, ville forte du Dauphiné, La Maison d'à-côté et Fortimédia, (ISBN 2-930384-15-8), 2006, p 9
# Cantó de Reims-7

El cantó de Reims-7 és un cantó francès del departament del Marne, situat al districte de Reims. Té 4 municipis i part del de Reims.

## Municipis

* Cormontreuil
* Saint-Léonard
* Taissy
* Trois-Puits
* Reims (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1980 | René Tys | PCF |
| 1980-2008 | Michel Voisin | PS |
| 2008- | Jean Marx | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Can Garcia (Cervelló)

Can García és un edifici del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
També rep el nom de Granja Garcia.

## Descripció

És una mansió senyorial, d'estil modernista, de planta quadrada amb baixos i dues plantes i una torreta capçada per una agulla cònica coberta amb ceràmica vidriada. El portal és de mig punt amb dovelles molt amples de pedra, igual que els emmarcats de les finestres. Els murs són de pedra i parts de rajola. La coberta és de teula amb additaments de vidriats als careners i les franges, i la cornisa fistonada amb arcades i majòliques. A la torre hi ha un rètol de ceràmica verda amb lletres blanques on posa "Garcia". La seva decoració s'inspira en elements del gòtic i de l'arquitectura rural catalana. Al voltant de la casa hi ha un jardí ben cuidat.

## Història

Els terrenys de la finca pertanyien anteriorment al mas Font. Frederic García i Salas (+1914),propietari dels terrenys i fabricant de ciments de Vallirana, va encarregar l'any 1899 aquest edifici però com a habitatge i no com a explotació agrícola, malgrat el nom de "granja". El seu fill Josep García i Julià casat amb Laura Hilla i Llopart (+1947) varen ser els pares de Frederic García i Hilla. L'arquitecte va ser Antoni Maria Gallisà i Soqué i les obres van acabar l'any 1900. La casa i el conjunt foren adquirits per Joan Giménez Yebra als anys 60 del segle xx. A data del 2013 era propietat del senyor Josep Muñoz Ollé i es trobava en desocupat.

## Referències

* ↑ «Granja Garcia - Cervelló». Pobles de Catalunya. Centre d'Estudis i Divulgació del Patrimoni. [Consulta: 20 gener 2020].
* 1 2 3 «Can García». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ «esquela de Federico García salas». La Vanguardia, 09-09-1914, pàg. 2.
* ↑ «esquela de Laura Hilla y Llopart». La Vanguardia, 25-09-1947, pàg. 9.
* ↑ Pérez Hernández, Juan Pablo «La Granja García : història i arquitectura». UPCommons. Arxiu del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, 01-07-2013.