OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pseudobagrus aurantiacus

Pseudobagrus aurantiacus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Enumeratio specierum piscium hucusque in Archipelago indico observatarum, adjectis habitationibus citationibusque, ubi descriptiones earum recentiores reperiuntur, nec non speciebus Musei Bleekeriani Bengalensibus, Japonicis, Capensibus Tasmanicisque. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 6. i-xxxvi + 1-276.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Watanabe, K. i H. Maeda 1995. Redescription of two ambiguous Japanese bagrids, Pseudobagrus aurantiacus (Temminck i Schlegel) and Pseudobagrus tokiensis Döderlein. Jap. J. Ichthyol. 41(4):409-420.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Masuda, H., K. Amaoka, C. Araga, T. Uyeno i T. Yoshino 1984. The fishes of the Japanese Archipelago. Vol. 1. Tokai University Press, Tòquio (Japó). 437 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Temminck, C. J. & H. Schlegel 1846. Fauna Japonica, sive descriptio animalium quae in itinere per Japoniam ... Parts 10-14: 173-269.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tarski

Tarski (en rus: Тарский) és un poble (un khútor) del krai de Stàvropol, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 107 habitants. Pertany al districte rural de Kurskaia.

## Referències

* ↑ «База микроданных Всероссийских переписей населения 2002 и 2010 годов». Arxivat de l'original el 2014-06-09. [Consulta: 28 març 2020].
# Soziale Fortschrittspartei Südtirols

Soziale Fortschrittspartei Südtirols (Partit Social-Progressista del Tirol del Sud, SFPS) fou un partit polític de Tirol del Sud, que va estar actiu entre el 1966 i el 1978, d'ideologia socialdemòcrata. Es va formar a partir de l'Arbeitskreis für sozialen Fortschritt, corrent intern socialdemòcrata del Südtiroler Volkspartei creada per Egmont Jenny, qui en fou expulsat el 1966 i es va constituir en partit polític amb suport del Partit Socialdemòcrata d'Àustria de Bruno Kreisky. Editava el periòdic Der Fortschritt.
A les eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud de 1968 va obtenir el 2,4% dels vots i no va obtenir escó, però a les regionals de 1973 va obtenir l'1,7% i un conseller per a Jenny. Després d'intentar infructuosament unir-se al Sozialdemokratische Partei Südtirols (que havia tret un 5,1% a les eleccions de 1973) i d'intentar formar una aliança amb l'ala dretana del Partei der Unabhängigen, va decaure i vers el 1978 es va dissoldre.

## Referències

* ↑ «VII legislatura (1973 - 1978) | Consiglio della Provincia autonoma di Bolzano». [Consulta: 11 novembre 2020].
* ↑ Pallaver, Günther. Südtirols politische Parteien 1945-2005 (en alemany), 2007, p. 602. or Pallaver, Günther. I partiti politici in Alto Adige dal 1945 al 2005 (en italian), 2007, p. 571–572.
* ↑ Arxivat 9 May 2008$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Perfecció

La perfecció és el grau màxim d'assoliment o completesa d'un ésser o esdeveniment, com indica la seva etimologia (del llatí perficiō, acabar). El terme s'aplica sobretot a l'ètica i l'estètica, essent la persona perfecta aquella que reuneix una conducta admirable (realització del bé) i bellesa física. Una obra mestra és un treball perfecte segons uns cànons ètics i estètics. En un altre sentit pot referir-se a una relació amb una altra persona, adient o escaient, com per exemple el mite de la parella perfecta o ideal, o per dur a terme una tasca.
Pitàgores associà la perfecció a l'esfericitat i al nombre deu. Així mateix 10 és la nota màxima en molts sistemes escolars, com el català (el concepte matemàtic de nombre perfecte, però, no inclou únicament el 10). Posteriorment es va associar amb Déu, definit com una criatura perfecta en oposició a l'home (argument desenvolupat per l'escolàstica i després per Descartes). Aquesta associació va reforçar el sentit de perfecció com a insuperable.
Viccionari
# Sa Basseta

Sa Basseta és una propietat rural de Santa Maria del Camí situada a Passatemps, al peu del Puig de Son Seguí, entre Son Borràs i Son Bieló. Han estat unes terres molt aptes pel vinyet i en l'actualitat una bona part està coberta de vinyes. El 1747 era una tanca de Son Crespí. La finca va tenir un paper en la represa postfil·loxèrica gràcies a la iniciativa de Miquel Cases en el primer terç del s. XX, interessat a replantar la vinya sobre peu americà. Modernament a les seves cases s'hi ha ubicat un celler, amb 17 hectàrees de vinyet de les varietats premsal, cabernet sauvignon, chardonnay, vignier, merlot i manto negre.

## Referències

* ↑ Capó, Josep. La vila de Santa Maria del Camí. Palma: Gràfiques Miramar, 1985, p. Volum 2.
* ↑ «Basseta, sa». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 36. ISBN 84-8661702-2.

## Enllaços externs

* Celler Àngel
# Can Boada (Girona)

Can Boada és una masia al veïnat gironí de Campdorà. És una masia de diferents cossos afegits on el nucli central és de planta baixa i un pis. Composició diversa, on les obertures són de pedra polida i de llindes planeres. El conjunt té dos accessos, un superior, per la façana lateral dreta, des de l'era; i l'altre entre el cos principal i una ampliació pel costat dret, de terrassa, a manera de carreró empedrat i que dona a una portalada d'arc carpanell. Aquesta entrada dona a un pati que mena a l'escala principal. El cos del davant de la porta té una galeria de 3 arcs de punt rodó que donen un passadís d'accés a les cambres. La façana posterior d'aquest cos està composta per un reguitzell de finestres de pedra treballada a nivell de primer pis. El cos principal té coberta a dues aigües, i de teula àrab. Façanes arrebossades. A la façana lateral dreta hi ha una pallissa, adossada a la masia, de dos arcs de punt rodó en cantonada.

## Referències

* ↑ «CAN BOADA». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 abril 2017].
# Pal·ladi natiu

El pal·ladi natiu és un mineral de la classe dels elements natius.

## Característiques

El pal·ladi natiu és l'ocurrència natural del pal·ladi, amb fórmula química Pd o Pd(Pt). Cristal·litza en el sistema cúbic. Poques vegades es troba en forma de petits octàedres; pot ser discoïdal formant rosetes de fins a 3 micres. Normalment es troba en forma de grans, que poden tenir una textura fibrosa radial. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4,5 i 5. El pal·ladi natiu sempre conté una mica de platí. Forma dues sèries de solució sòlida, una amb l'or i una altra amb la plata.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'pal·ladi natiu pertany a «01.AF: Metalls i aliatges de metalls, elements del grup del platí» juntament amb els següents minerals: osmi, ruteniridosmina, ruteni, iridi, platí, rodi.

## Formació i jaciments

Es troba com a producte d'oxidació de sulfurs que contenen pal·ladi, i com una fase primària en dipòsits de platí. Sol trobar-se associada a aliatges de platí i ferro, aliatges de pal·ladi i mercuri, or, aliatges d'or i plata, plom o sobolevskita. Va ser descoberta l'any 1803 a Bom Sucesso Creek, a Serro (Minas Gerais, Brasil). Als territoris de parla catalana ha estat descrita a prop del monestir de Poblet, a la localitat de Vimbodí i Poblet (Conca de Barberà).

## Referències

* ↑ «Palladium» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 gener 2016].
* ↑ «Palladium» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 11 gener 2016].
* ↑ «Gold-Palladium Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 gener 2016].
* ↑ «Palladium-Silver Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 gener 2016].
* ↑ Canet, C.; Alfonso, P.; Melgarejo, J.-C.; Jorge, S. «PGE-BEARING MINERALS IN SILURIAN SEDEX DEPOSITS IN THE POBLET AREA, SOUTHWESTERN CATALONIA, SPAIN». The Canadian Mineralogist, 41, 3, 01-06-2003, pàg. 581–595. DOI: doi:10.2113/gscanmin.41.3.581 [Consulta: 29 gener 2024].

## Vegeu també

* Organopal·ladi
* Pal·ladi (element)
# Pseudobagrus adiposalis

Pseudobagrus adiposalis és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Taiwan i la Xina.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Enumeratio specierum piscium hucusque in Archipelago indico observatarum, adjectis habitationibus citationibusque, ubi descriptiones earum recentiores reperiuntur, nec non speciebus Musei Bleekeriani Bengalensibus, Japonicis, Capensibus Tasmanicisque. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 6. i-xxxvi + 1-276.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oshima, M. 1919. Contributions to the study of the fresh water fishes of the island of Formosa. Annals of the Carnegie Museum v. 12 (núms. 2-4): 169-328, Pls. 48-53.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Penya del Moro (Begues)

* No s'ha de confondre amb Penya del Moro (Collserola).
La Penya del Moro és una muntanya de 467 metres que es troba entre els municipis de Begues, de Torrelles de Llobregat i de Vallirana, a la comarca del Baix Llobregat.
# Can Boada (Vidreres)

Can Boada és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres de dues plantes i golfes amb coberta a dues aigües a façana. Les obertures de la façana tenen forma rectangular i, totes menys la del garatge, emmarcaments de pedra de tipus rústic (pedra de Banyoles), mal desbastada, de disposició emmerletada al voltant de les obertures.
Les finestres del primer pis tenen uns balcons de ferro forjat, com la finestra de la planta baixa. La porta del garatge és emmarcada amb un tipus de pedra diferent (pedra de Girona), reaprofitada de l'edifici anterior, així com les pedres dels ampits dels balcons.
El teulat sobresurt gairebé mig metre i està suportat per un seguit de tretze bigues de fusta pintades de marró.
El cromatisme de l'edifici juga amb el blanc, el verd i els marrons.

## Història

El 1875 l'edifici fou comprat per la família Boada i es feren modificacions sobre la casa original. D'aquest moment en resten els marcs de pedra del garatge, els ampits i el ferro forjat dels balcons.
El 1965 es va reconstruir la façana, el teulat i els interiors.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Boada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Setge d'Alaró

Setge d'Alaró té aquests significats:
* Setge d'Alaró (902) durant la Conquesta islàmica de Mallorca.
* Setge d'Alaró (1231) durant la Conquesta catalana de Mallorca
* Assalt al castell d'Alaró (1285) durant la Croada contra la Corona d'Aragó.
# Puigderrós

Es Puigderrós és una urbanització costanera al terme municipal de Llucmajor. Situada entre les urbanitzacions de Sa Torre i Maioris Decima, dins terrenys que feien part de la possessió des Puigderrós de Baix. Hi ha construïts habitatges unifamiliars aïllats i apartaments.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca. Palma: Promomallorca, 1988-2004. ISBN 84-86.617.17-2.
# Massacre de Batàvia

La massacre de Batàvia (en neerlandès: Chinezenmoord, literalment «assassinat de xinesos»; indonesi: Geger Pacinan, que significa «Tumult del barri xinès») va ser un pogrom d'ètnia xinesa al port de la ciutat de Batàvia, avui en dia Jakarta, a les Índies Orientals Neerlandeses. La violència dins la ciutat va durar del 9 al 22 d'octubre del 1740, amb escaramusses menors fora de les muralles continuant fins al novembre d'aquell any. Els historiadors han estimat que almenys 10.000 xinesos van ser massacrats, i es creu que només en van sobreviure 3.000.

## Referències

* ↑ Rummel, R. J.. Death by Government (en anglès). Transaction Publishers, 2011, p. 57. ISBN 1412821290.
# Malaltia d'Andersen

La malaltia d'Andersen o glicogenosi de tipus IV és causada per la deficiència de l'enzim ramificant amilo a-1,4-1,6-glucotransferasa. Clínicament aquests pacients presenten, en el període de lactància, hepatosplenomegàlia progressiva, hipotonia molt intensa i atròfia muscular, amb desenvolupament consegüent de cirrosi hepàtica a causa de l'acumulació de glucogen d'estructura anormal, sense ramificacions.
Els pacients moren en el segon any de vida per insuficiència hepàtica i cardiopatia. El diagnòstic es basa en la demostració del dèficit enzimàtic en fibroblasts i hematies i en l'acumulació de glicogen d'estructura anòmala en teixits. L'esperança de vida és de dos anys i l'únic tractament pal·liatiu és, pel que sembla, el trasplantament hepàtic (efectuat en un sol pacient però amb resultats molt encoratjadors). El diagnòstic prenatal és possible utilitzant diferents tècniques.

## Referències

* ↑ «Malaltia d'Andersen». GEC. [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ Patologia molecular (100868). «13.4 Glicogenosi». TEMA 13: MALALTIES DEL METABOLISME DE CARBOHIDRATS. Universitat Autònoma de Barcelona. [Consulta: 30 gener 2022].

## Enllaços externs

* Asociación Española de Enfermos de Glucogenosis Arxivat 2014-04-29 a Wayback Machine.
# Romà de Cesarea

Romà de Cesarea o Romà d'Antioquia, és venerat com a màrtir per diverses confessions cristianes. La festivitat és el dia 18 de novembre.
En 303 o 304, quan començaven les persecucions de Dioclecià, un diaca anomenat Romà, de Cesarea de Palestina va patir martiri a Antioquia. Havia estat pres i condemnat a la foguera, i el van lligar a un pal. Com que l'emperador Galeri era a la ciutat, va ser portat a la seva presència; Galeri va fer que li tallessin la llengua i, després de diversos turments, va morir escanyat.
Eusebi de Cesarea n'explica el martiri a De martyribus Palestin. (c. ii). Prudenci (Peristephanon, X) dona altres detalls i diu que Romà va ser mort amb un company, Barulas. A partir d'això, alguns historiadors pensen que no es tracta de dos màrtirs diferents d'Antioquia, anomenats Romà, sinó que, possiblement, Prudenci introdueix a la història elements llegendaris, com el del company.
Barulas, com els sants Quirze i Julita de Tars, es venera com a sant nen. És venerat com a patró a Lloret de Mar, on se celebra la festa major petita per la seva diada. A Sevilla, té dedicada l'església de San Román.

## Iconografia

Se'l representa vestit amb hàbit de color fosc. Pot portar un bàcul, possiblement per confusió amb algun altre sant Romà abat, i també un llibre obert. El seu atribut més característic és la llengua, que li van tallar i que porta a la mà. Entre els episodis del seu martiri, és freqüent el de la foguera. Sovint apareix acompanyat del nen Barulas.
Obres;
* Retaule a l'església de Sant Romà de les Bons (Encamp, Andorra)
* Retaule procedent de Sant Romà dels Vilars, conservat a l'església de Sant Pere Màrtir d'Escaldes-Engordany
* Francisco de Zurbaránː Sant Romà i sant Barulas. 1638. Art Institute (Chicago)

## Festa de Sant Romà a Lloret

La Festa Major de Sant Romà a Lloret de Mar (la Selva) té lloc durant la setmana del 18 de novembre. El dia central de la festa s'organitza una xocolatada per a tothom i la missa en honor del màrtir a l'església parroquial de Sant Romà al migdia. Es tracta d'un edifici d'estil gòtic de transició al renaixement construït entre els anys 1509 i 1522 i que conté retaules del segle xvi d'en Pere Serafí Lo grec i Jaume Fontanet, amb escenes de la vida del sant; s'hi venera una relíquia del sant.

## Referències

* 1 2 «Romanus the deacon of Caesarea». Ortodox Church in America. [Consulta: 26 maig 2023].
* ↑ Zurbarán, Francisco de. «Saint Romanus of Antioch and Saint Barulas» (en anglès). [Consulta: 27 agost 2021].
* ↑ «Festa Major de sant Romà». Festes i tradicions. Ajuntament de Lloret de Mar. [Consulta: 26 maig 2023].

## Enllaços externs

* Goigs a sant Romà

## Bibliografia

* Catholic Encyclopedia: "Sts. Romanus"
* Juan FERRANDO ROIG: Iconografía de los santos. Barcelona: Omega, 1950
# Identitat de Dixon

En matemàtiques, la identitat de Dixon (o el teorema de Dixon o la fórmula de Dixon) és una de les diverses identitats diferents però estretament relacionades demostrades per A. C. Dixon, algunes que involucren sumes finites de productes de tres coeficients binomials, i algunes que avaluen una suma hipergeomètrica. Aquestes famoses identitats s'obtenen a partir del teorema mestre de MacMahon, i ara es poden demostrar rutinàriament mitjançant algorismes informàtics (Ekhad 1990).

## Declaracions

La identitat original, de (Dixon 1891), és
    $\sum _{k=-a}^{a}(-1)^{k}{2a \choose k+a}^{3}={\frac {(3a)!}{(a!)^{3}}}.$
Una generalització, també de vegades anomenada identitat de Dixon, és
    $\sum _{k\in \mathbb {Z} }(-1)^{k}{a+b \choose a+k}{b+c \choose b+k}{c+a \choose c+k}={\frac {(a+b+c)!}{a!b!c!}}$
on a, b, i c són enters no-negatius (Wilf 1994, p. 156). La suma per l'esquerra es pot escriure com una sèrie hipergeomètrica ben avinguda
    ${b+c \choose b-a}{c+a \choose c-a}_{3}F_{2}(-2a,-a-b,-a-c;1+b-a,1+c-a;1)$
i la identitat segueix com un cas limitant (quan a tendeix a un nombre enter) del teorema de Dixon que avalua una ben ponderada sèrie hipergeomètrica ₃F₂ generalitzada a 1, de (Dixon 1902):
    $\;_{3}F_{2}(a,b,c;1+a-b,1+a-c;1)={\frac {\Gamma (1+a/2)\Gamma (1+a/2-b-c)\Gamma (1+a-b)\Gamma (1+a-c)}{\Gamma (1+a)\Gamma (1+a-b-c)\Gamma (1+a/2-b)\Gamma (1+a/2-c)}}.$
Això no passa a Re(1 + $^1$⁄$_2$a − b − c) > 0. Quan c tendeix a −∞ es redueix a la fórmula de Kummer per a la funció hipergeomètrica ₂F$_1$ a −1. El teorema de Dixon es pot deduir de l'avaluació de la integral de Selberg.

## q-anàlegs

Un q-anàleg de la fórmula de Dixon per a la sèrie hipergeomètrica bàsica en termes del símbol q-Pochhammer és donat per
    $\;_{4}\phi _{3}\left[{\begin{matrix}a&-qa^{1/2}&b&c\\&-a^{1/2}&aq/b&aq/c\end{matrix}};q,qa^{1/2}/bc\right]={\frac {(aq,aq/bc,qa^{1/2}/b,qa^{1/2}/c;q)_{\infty }}{(aq/b,aq/c,qa^{1/2},qa^{1/2}/bc;q)_{\infty }}}$
on |qa$^{1/2}$/bc| < 1.

## Referències

* Dixon, A.C. «On the sum of the cubes of the coefficients in a certain expansion by the binomial theorem» (en anglès). Messenger of Mathematics, 20, 1891, pàg. 79–80.
* Dixon, A.C. «Summation of a certain series» (en anglès). Proc. London Math. Soc., 35(1), 1902, pàg. 284–291. DOI: 10.1112/plms/s1-35.1.284.
* Ekhad, Shalosh B. «A very short proof of Dixon's theorem» (en anglès). Journal of Combinatorial Theory, Series A, 54(1), 1990, pàg. 141–142. DOI: 10.1016/0097-3165(90)90014-N. ISSN: 1096-0899.
* Gessel, Ira; Stanton, Dennis «Short proofs of Saalschütz's and Dixon's theorems» (en anglès). Journal of Combinatorial Theory, Series A, 38(1), 1985, pàg. 87–90. DOI: 10.1016/0097-3165(85)90026-3. ISSN: 1096-0899.
* Ward, James «100 years of Dixon's identity» (en anglès). Irish Mathematical Society Bulletin, 27, 1991, pàg. 46–54. ISSN: 0791-5578.
* Wilf, Herbert S. «Generatingfunctionology» (en anglès). Academic Press [Boston, MA], 1994.
# Seregno

Seregno és un municipi italià, situat a la regió de la Llombardia i a la província de Monza i Brianza. L'any 2004 tenia 40.200 habitants.
# Puigderrós de Dalt

Puigderrós de Dalt és una possessió del terme de Llucmajor, Mallorca. Està situada a la Marina.
Aquesta possessió, anomenada inicialment Puigderrós, està situada entre les possessions de sa Torre, Puigderrós de Baix, Son Granada de Dalt i Son Mut. Es troba documentada en el Liber Aquarium Forentium de 1307, i en altres documents, amb el nom de Lumnar o Lamnar. El 1369, pertanyia a Joan Portell, que la vengué a Bernat Puigderrós, del qual prengué el nom. La família Puigderrós fou fundadora de la vila de Llucmajor i s'extingí en el segle xv. Abans del segle xv se'n segregà una part anomenada Puigderrós d'en Danus que es coneix actualment com Puigderrós de Baix. La part que quedà, anomenada Puigderrós de Dalt, tenia una extensió de 649 quarterades i en el segle xvi era anomenada Puigderrós d'en Servera. El 1648 pertanyia a l'honor Mateu Pieres i confrontava amb Son Granada, Son Mut i la ribera de la mar. Té cases i es dedicava al conreu de cereals i a la ramaderia ovina.
En l'actualitat les cases s'han reformat i la finca s'explota com un agroturisme.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 14. Palma: Promomallorca, p. 56. ISBN 84-8661702-2.
# Team Gerolsteiner

El Team Gerolsteiner va ser un equip alemany de ciclisme en ruta, creat l'any 1999 i desaparegut el 2008, que va participar en l'UCI ProTour. No s'ha de confondre amb l'antic Team Gerolsteiner.

## Palmarès
### Clàssiques

* París-Niça. Davide Rebellin (2008)
* Fletxa Valona. Davide Rebellin (2004, 2007)
* Lieja-Bastogne-Lieja. Davide Rebellin (2004)
* Amstel Gold Race. Davide Rebellin (2004), Stefan Schumacher (2007)

### Grans Voltes

* Tour de França
** 1 victòria d'etapa
*** 1 el 2005: Georg Totschnig
* Giro d'Itàlia
** 4 victòries d'etapa
*** 3 el 2006: Stefan Schumacher (2), Robert Förster
*** 1 el 2007: Robert Förster
* Volta a Espanya
** 2 victòries d'etapa
*** 1 el 2005: Heinrich Haussler
*** 1 el 2006: Robert Forster

## Classificacions UCI

| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 1999 | 12è (GSII) | Michael Rich (184è) |
| 2000 | 10è (GSII) | Michael Rich (98è) |
| 2001 | 7è (GSII) | Georg Totschnig (135è) |
| 2002 | 11è | Davide Rebellin (9è) |
| 2003 | 6è | Davide Rebellin (5è) |
| 2004 | 3r | Davide Rebellin (6è) |
UCI ProTour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2005 | 6è | Davide Rebellin (3r) |
| 2006 | 6è | Stefan Schumacher (10è) |
| 2007 | 14è | Davide Rebellin (2n) |
| 2008 | 14è | Davide Rebellin (24è) |
El 2005, l'equip també participà en alguna prova de l'UCI Europa Tour.
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2005 | 90è | Michael Muck (247è) |

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2014-07-16 a Wayback Machine.
# Magatzem Pont

El Magatzem Pont era una obra de Tàrrega (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Era un edifici de planta baixa i tres pisos, destinat a magatzem, amb una façana que fou tractada com si fos un edifici d'habitatges. Les plantes pis tenien un ampli balcó amb baranes de gelosia, havent sobre la tercera planta un remat bastant freqüent en els edificis d'aquest tipus. Tot l'edifici estàva arrebossat però aquest estàva bastant deteriorat. Fou construït l'any 1930.

## Referències

* 1 2 «Magatzem Pont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].