OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dispositiu de seguiment làser

Un dispositiu de seguiment làser, de l'anglès laser tracker, és un instrument de mesura portàtil de longituds que permet amidar llargues distàncies en tres dimensions amb una elevada precisió.
Aquests aparells disposen d'una base fixa i un cap giratori que permet apuntar el dispositiu sensor envers un reflector. El sensor és un interferòmetre, que pren les mesures de distància, i també s'usen dos codificadors rotatius d'alta precisió per determinar els angles vertical i horitzontal. El reflector, instal·lat a dins d'una petita esfera que es pot moure amb la mà, té la propietat de reflectir qualsevol raig en la mateixa direcció en què incideix, permetent prendre mesures a l'interferòmetre. El resultat de la mesura estima la posició del reflector en coordenades esfèriques, que normalment es converteixen a coordenades cartesianes.
Com a sistemes de metrologia portàtil, els dispositius de seguiment làser es poden instal·lar i configurar en menys d'una hora al lloc on hi ha l'objecte que s'ha de mesurar. Això permet que s'emprin en moltes aplicacions, com la fabricació o manteniment als sectors de l'automoció, aeroespacial i naval. També se solen utilitzar en la construcció i manteniment de grans infraestructures que requereixen precisions submil·limètriques, com als acceleradors de partícules.

## Referències

* ↑ «dispositiu de seguiment làser». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 16 novembre 2021].
* 1 2 Harding, 2013, p. 95.
* ↑ Yoshizawa, 2015, p. 520.
* ↑ Harding, 2013, p. 99.
* ↑ Harding, 2013, p. 102.

## Bibliografia

* Harding, Kevin. Handbook of Optical Dimensional Metrology. Boca Raton: CRC Press, 2013, p. 480. ISBN 978-1-4398-5482-2 [Consulta: 1r desembre 2021].
* Yoshizawa, Toru. Handbook of optical metrology. Principles and applications. Boca Raton: CRC Press, 2015, p. 887. ISBN 978-1-4665-7361-1 [Consulta: 1r desembre 2021].

## Vegeu també

* LIDAR
* Telèmetre
* Distanciòmetre
# Llangardaix atlàntic

El llangardaix atlàntic (Gallotia atlantica) és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós endèmica de les Illes Canàries orientals.

## Descripció

Llangardaix petit, dors gris, ocre, marró, verd grisenc o negrós, els mascles posseeixen dues fileres d'ocels blaus a cada costat.

## Distribució i hàbitat

Està present a Lanzarote i Fuerteventura així com en altres petits illots com La Graciosa, Montaña Clara, Alegranza, Roque del Este i Isla de Lobos. Existeix una altra població petita i molt localitzada en la costa oriental de Gran Canària (Arinaga) però es considera introduïda.

## Subespècies

Es reconeixen les següents subespècies:
* G. atlantica atlantica, present a Lanzarote i illots.
* G. atlantica mahoratae, present a Fuerteventura i Lobos i introduïda a Gran Canària.
Altres subespècies anteriorment acceptades han estat agregades a les anteriors en estudis recents. Aquestes són:
* G. atlantica delibesi, descrita per a Gran Canària, considerada ara sinònim de G. a. mahoratae.
* G. atlantica ibagnezi, localitzada a Alegranza i considerada ara sinònim de G. a. atlantica.
* G. atlantica laurae, present al malpaís de La Corona, al nord de Lanzarote, considerada ara com a sinònim de G. a. atlantica.

## Conservació i amenaces

Catalogada per a la UICN com a risc mínim.
A Espanya únicament la subespècie G. a. laurae està catalogada com a vulnerable, ja que es tracta d'una població restringida a una àrea inferior a 2.000 km² i actualment en declivi inferit per la degradació del seu hàbitat. Es localitza en el malpaís de la Corona i alguns illots al nord de Lanzarote. Les seves principals amenaces són l'alteració de l'hàbitat i l'impacte d'espècies introduïdes.

## Referències

* 1 2 «Gallotia atlantica». Atlas y Libro Rojo de los Anfibios y Reptiles de España. Ministerio de Medio Ambiente; Asoc. Española de Herpetología [Madrid]. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 3 setembre 2014].
* ↑ Llista d'espècies silvestres de les Canàries 2009 Arxivat 2011-12-22 a Wayback Machine. Conselleria d'Educació, Universitats i Sostenibilitat (castellà)
# Llanera (Torà)

Llanera o Llanera de Solsonès és una entitat de població de 15 habitants del municipi de Torà (Solsonès). Fou un antic municipi de la comarca del Solsonès, que al 1968 s'incorporà al terme municipal de Torà.
A la dreta de la riera de Llanera, s'alça l'església de Sant Martí de Llanera, en estat ruïnós, i les restes del castell de Llanera, que amb el de Vallferosa eren defenses o punts de guàrdia de la contrada. El castell és esmentat ja el 1010 al testament del bisbe de Vic Arnulf. La jurisdicció del terme passà a la nissaga dels Vilaró, que tingué un paper important a l'Església de Solsona, però la jurisdicció criminal fou dels vescomtes de Cardona, dins la batllia de Cardona. L'església fou consagrada el 1060 pel bisbe d'Urgell.

## Referències

* ↑ «Població Llanera». Padró continu de població. Institut d'Estadística de Catalunya. [Consulta: 31 juliol 2019].
* ↑ «Llanera». Consell Comarcal de la Segarra. Arxivat de l'original el 21 d’agost 2019. [Consulta: 31 juliol 2019].
# Didurs

Els didurs (en llatí: diduri, en grec antic: δίδουροι) eren un poble nòmada de l'interior de la Sarmàcia asiàtica (segons Plini el Vell) a l'oest dels alondes. Ptolemeu els situa a la Ibèria asiàtica.

## Referències

* 1 2 Abraham Rees. The Cyclopaedia; Or, Universal Dictionary of Arts, Sciences and Literature. Longman, Hurst, 1819, p. 32–.
* ↑ «Diduri». Dictionary of Greek and Roman Geography, 1854. [Consulta: 17 gener 2021].
* ↑ Gaffiot, Félix. «Diduri» (en francès). Dictionnaire Illustré Latin-Français p. 522. Hachette, 1934. [Consulta: 17 gener 2021].
# Litto Alidosi

Litto Alidosi fou fill de Roberto Alidosi. Fou canònic de la catedral d'Imola el 1342, tresorer general de l'Església des del 1379, consenyor de Castel del Rio, Monte del Fine i Castiglione des del 1366, va recuperar (amb els germans) només Castel e Rio (1369) gràcies a l'ajut de Giovanni da Bagnacavallo després del bàndol del cardenal Albornoz. Fou bisbe d'Imola del 29 de gener de 1354 al 1379 o 1380. Va morir a Roma el 1382.
# Dimont

Dimont és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 325 habitants. Formà part del comtat d'Hainaut. Es troba a 100 km de Lilla, Brussel·les (Bèlgica) o Reims (Marne), a 45 km de Valenciennes, Mons (B) o Charleroi (B), a 16 km de Maubeuge, Fourmies i a 8 km d'Avesnes-sur-Helpe. Està envoltat pels municipis de Dimechaux i Sars-Poteries.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 368 | 381 | 394 | 377 | 373 | 341 | 328 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Marie Lebrun | |
# Sclerophrys kisoloensis

Sclerophrys kisoloensis és una espècie de gripau de la família dels bufònids. Va ser descrit per Arthur Loveridge (1891-1980) el 1932.
Va ser reclassificat el 2006 en el gènere Amietophrynus i finalment el 2016 va ser classificat en el gènere del Sclerophrys.

## Habitat

Ees troba en boscos muntanys madurs i no alterats a elevacions de 1.500 a 3.000 m sobre el nivell del ma. Cria en basses i rierols lents. És una espècie molt rara en el seu territori natural .

## Distribució

Viu a la República Democràtica del Congo, Kenya, Malawi, Ruanda, Tanzània, Uganda, Zàmbia i possiblement a Burundi. El seu hàbitat inclou montans secs, rius i aiguamoll. Es troba en risc mínim, malgrat que perd habitats per l'expansió de l'agricultura i la desforestació.

## Referències

* ↑ Loveridge, Arthur «Eight New Toads of the Genus Bufo from East and Central Africa» (en anglès). Occasional Papers of The Boston Society of Natural History [Boston], 1932, pàg. 43-54.
* ↑ Ohler, Annemarie; Dubois, Alain «The identity of the South African toad Sclerophrys capensis Tschudi, 1838 (Amphibia, Anura)» (en anglès). PeerJ, 4, 11-01-2016, pàg. e1553. DOI: 10.7717/peerj.1553. ISSN: 2167-8359. PMC: PMC4715445. PMID: 26788431.
* ↑ SSC Amphibian Specialist Group «Sclerophrys kisoloensis» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 19-06-2013. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t54682a107347481.en.
# Sclerophrys garmani

Sclerophrys garmani és una espècie de gripau de la família dels bufònids. Va ser descrit com a Bufo garmani per Seth E. Meek el 1897. Va ser nomenat en honor del zoòleg nord-america Samuel Garman (1843-1927).
De 2006 fins a 2016 va ser classificat com a Amietophrynus garmani. El 2016 Ohler & Dubois van reorganitzar el tàxon i classificar-lo en el gènere dels Sclerophrys.

## Distribució

Viu a Botswana, Etiòpia, Kenya, Moçambic, Namíbia, Somàlia, Sud-àfrica, Eswatini, Tanzània, Zàmbia i Zimbàbue. El seu hàbitat inclou sabanes i boscs tropicals o subtropicals, però també en piscines en àrees urbanes. És classificat com a risc mínim, com que té una capacitat d'adaptar-se i ocupar un vast territori, tot i que perd molt del seu hàbitat natural per la urbanització i la desforestació.

## Referències

* ↑ Meek, Seth E. «Bufo garmani sp.nov.». A: List of fishes and reptiles obtained by Field Columbian Museum East African expedition to Somali-land in 1896 (en anglès). Chicago: Field Columbian Museum, 1897, p. 176-177.
* ↑ Meek, 1897, p. 177.
* ↑ Frost, Darrel R.; Grant, Taran; Faivovich, Julián; Bain, Raoul H.; Haas, Alexander «The amphibian tree of life.» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 297, 2006.
* ↑ Ohler, Annemarie; Dubois, Alain «The identity of the South African toad Sclerophrys capensis Tschudi, 1838 (Amphibia, Anura)» (en anglès). PeerJ, 4, 11-01-2016, pàg. e1553. DOI: 10.7717/peerj.1553. ISSN: 2167-8359. PMC: PMC4715445. PMID: 26788431.
* 1 2 SSC Amphibian Specialist Group «Sclerophrys garman» (en anglès). Lliste vemella de l'UICN, 20-06-2013. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t54649a107346310.en.
# Servei financer

Els serveis financers (en anglès:Financial services) són els serveis econòmics proporcionats per la indústria financera, els quals engloben un ampli rang d'organitzacions que gestionen diners, incloent cooperativa de crèdits, bancs, companyies de targetes de crèdit, companyies d'assegurances, empreses de comptabilitat, companyies de consum financer, brokerage firms, fons d'inversió, fons real state i algunes empreses patrocinades pel govern. Cap a l'any 2004, la indústria de serveis financers representava el 20% de la capitalització del mercat del S&P 500 als Estats Units.
El terme "financial services" va passar a ser més prevalent als Estats Units parcialment com a resultat de la Llei Gramm-Leach-Bliley Act de finals de la dècada de 1990, la qual va permetre la fusió de diferents tipus d'empreses operant a la indústria financera dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «Bill Summary & Status 106th Congress (1999 - 2000) S.900 CRS Summary - Thomas (Library of Congress)». Arxivat de l'original el 2016-07-04. [Consulta: 17 novembre 2014].

## Bibliografia

* Porteous, Bruce T.; Pradip Tapadar Economic Capital and Financial Risk Management for Financial Services Firms and Conglomerates. Palgrave Macmillan, desembre 2005. ISBN 1-4039-3608-0.

## Enllaços externs

* The role of the financial Services Sector in Expanding Economic Opportunity | A report by Christopher N. Sutton and Beth Jenkins | John F. Kennedy School of Government | Harvard University
# Daylamites (desambiguació)

«Daylamites» té aquests significats:
* Daylamites, poble preiranià del nord-oest de l'Iran.
* Daylamites, dinasties o poders individuals que van governar principalment l'Azerbaidjan.
# Daylamites

* Per a altres significats, vegeu «Daylamites (desambiguació)».
Daylamites també es diuen algunes dinasties o poders individuals que van governar principalment a l'Azerbaidjan i a la plana iraniana, i que tingueren origen en el Daylam o estigueren dirigides per natius de Daylam, essent les més conegudes les dels musafírides, ziyarids i els shaddàdides.
# Setge de Breda

Setge de Breda té aquests significats:
Els diversos setges soferts per aquesta ciutat neerlandesa, a la província de Brabant:
* Setge de Breda de 1577: les forces dels Estats Generals dels Països Baixos assetgen la ciutat i pacten la seva rendició.
* Presa de Breda de 1581: els terços espanyols de Claude de Berlaymont prenen la ciutat amb la connivència de Charles de Gavre, del consell d'estat holandès.
* Presa de Breda de 1590: un petit grup de soldats holandesos sota el comandament de Charles de Heraugiere, amb el suport de Maurici de Nassau, prenen la ciutat per assalt, dispersant als soldats italians de la guarnició defensora.
* Setge de Breda de 1625: Ambrosi Spinola, al capdavant dels terços espanyols, rendeix la ciutat sota el govern de l'holandès Justí de Nassau.
* Setge de Breda de 1637: Frederic Enric d'Orange-Nassau, al comandament de l'exèrcit holandès, assetja i rendeix la ciutat.
* Setge de Breda de 1813.

## Vegeu també

* Rendició de Breda
* Camí dels espanyols
# Lleó Fontova

«Lleó Fontova» té aquests significats:
* Lleó Fontova i Mareca (1838-1890), actor i autor teatral.
* Lleó Fontova i Planes (1875-1949), violinista i director d'orquestra, fill de l'anterior.
# Dr. Mario 64

Dr. Mario 64 (マリオ博士64, Mario hakase 64) (estilitzat com a D℞. Mario 64) és un videojoc d'acció i trencaclosques d'estil Tetris de la saga Mario desenvolupat i publicat per Nintendo per la Nintendo 64. El joc va ser llançat a l'Amèrica del Nord el 8 d'abril de 2001. El joc és un remake millorat de Dr. Mario, que es va llançar originalment per al Nintendo Entertainment System i Game Boy el 1990. La banda sonora del joc està composta per Seiichi Tokunaga, amb arranjaments de clàssics, melodies i composicions noves de Dr. Mario.
Va ser reeditat juntament amb Panel de Pon i Yoshi's Cookie en un videojoc de GameCube anomenat Nintendo Puzzle Collection el 2003, que només es va publicar al Japó.

## Argument

Després d'arribar una nova estació amb les seves corresponents grips, el paper del Dr. Mario és usar les seves Megavitamines per ajudar a la gent de la regió. No obstant això, Wario, qui anhela tenir la fama de Mario, intenta robar les Megavitamines. Més tard, Mad Scienstein i Rudy el pallasso (personatge que ja va aparèixer a Wario Land 3) roben les megavitamines, i tant Dr. Mario i Wario van després d'ell. A través de les seves aventures, tots dos dues es troben amb nombroses criatures de Wario Land 3. El Dr Mario i Wario segueixen al Mad Scienstein fins al castell de Rudy, on hauran de lluitar contra Rudy perquè Mario pugui obtenir de nou les seves vitamines. Si completes el joc en la manera normal o difícil sense continuar, jugaràs una pantalla addicional després d'haver derrotat a Rudy. El contrincant és Metal Mario si vas usar a Wario i el Vampir Wario en cas d'haver jugat amb Dr. Mario

## Jugabilitat

A grans trets, Dr. Mario 64 es juga de la mateixa forma que el seu predecessor Dr. Mario, llançant megavitamines a una gerra plena de virus, així, alienant una combinació de virus i megavitamines aquests desapareixen. Hi ha tres tipus de virus, el virus vermell (febre), el virus blau i el virus grocs (estrany), amb una megavitamina dissenyada per erradicar-los. Inclou les cançons originals del Dr Mario, Fever and Chill, però a més té dues noves cançons cridades Cube i QueQue.
Dr. Mario 64 presenta diversos tipus de jocs. El primer, Classic Mode, presenta un disseny i posada en escena similar al primer Dr Mario. El segon és l'anomenat Story Mode, en est, el jugador ha de manejar a Wario O Mario per recuperar les megavitamines perdudes, vencent als enemics que es trobin pel camí.

## Referències

* ↑ Nintendo Puzzle Collection - GameCube Preview, IGN.

## Enllaços externs

* Dr. Mario 64 a MobyGames (anglès)
# Dr. Mario

Dr. Mario és un videojoc de trencaclosques publicat per Nintendo. Amb més de 5,34 milions d'unitats venudes, és el cinquè joc més venut de la història per a Game Boy.
El sistema de joc és semblant al Tetris. El Dr. Mario llança vitamines a l'interior del terreny de joc, allà on hi ha els virus, que poden ser de tres colors diferents (blau, vermell i groc). Les vitamines ocupen dues caselles, i poden ser de dos colors diferents o tenir les dues parts del mateix color. Si s'alineen quatre o més caselles del mateix color, s'extermina allò que hi havia, vitamines i virus. I així s'han d'anar exterminant els virus fins a superar el nivell. També va aparèixer a WarioWare, Inc.: MegaMicrogame$, amb el nom Dr. Wario. Dr. Mario era un personatge desbloquejable de Super Smash Bros. Melee. El desembre de 2013 es va anunciar un remake per a Wii U anomenat Dr. Luigi, creat per Arika i per a celebrar L'Any d'en Luigi. El maig de 2015 va sortir per a 3DS al Japó Dr. Mario Gyakuten! Tokkōyaku & Saikin Bokumetsu.

## Referències

* ↑ Top 10 of Everything 2017 (en anglès). London, England: Hachette UK, 6 octubre 2016, p. 118. ISBN 978-0600633747 [Consulta: 25 abril 2017].
# Districte de Gütersloh

Gütersloh és un districte al nord-est de l'estat federat de Rin del Nord-Westfàlia, a Alemanya. Districtes veïns són Osnabrück, Herford, Bielefeld, Lippe, Paderborn, Soest i Warendorf.

## Història

Es va crear el 1973 en la reorganització dels districtes de Rin del Nord-Westfàlia, quan es van fusionar els districtes anteriors de Halle i Wiedenbrück. També els districtes Bielefeld, Paderborn, Beckum und Warendorf van haver de cedir parts de la seva àrea al nou districte format. Els districtes precursors van ser creats el 1816 després que es nasqués la nova província de Westfàlia.
Avui, el districte de Gütersloh té una de les comunitats d'assiris exiliats més grans d'Alemanya.

## Geografia

L'est del districte està cobert pel Teutobergienses Saltus, on es troba la major elevació del districte, el Hengeberg de 316 m. A ponent hi ha la font del riu Ems. A la vall de l'Ems hi ha el punt més baix del districte, a prop de Harsewinkel amb 56 m.

## Escut d'armes

* L'escut d'armes es va instaurar amb la creació del districte l'any 1973, combinant els símbols dels districtes anteriors: Halle i Rheda-Wiedenbrück. Els tres elements deriven de les comarques medievals de la zona coberta actualment pel districte.
* L'àguila daurada a la part inferior de l'escut prové del ducat de Rietberg. La roda al centre prové del rètol de la ciutat Osnabrück, propietat de l'Am Reckenberg. Els xebrons de la part superior representen el símbol del ducat de Ravensberg.

## Ciutats i municipalitats

| Ciutats | Municipalitats |
| Borgholzhausen Gütersloh Halle (Westfàlia) Harsewinkel Rheda-Wiedenbrück Rietberg Schloß Holte-Stukenbrock Verl Versmold Werther (Westf.) | Herzebrock-Clarholz Langenberg Steinhagen |

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (en alemany)
# Allolepis

Allolepis és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Allolepis texana (Vasey) Soderstr. i H.F. Decker
# Qaqarssukita-(Ce)

La qaqarssukita-(Ce) és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom del lloc on va ser descoberta.

## Característiques

La qaqarssukita-(Ce) és un carbonat de fórmula química Ba(Ce,REE)(CO₃)₂F, que va ser aprovat per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2004. Cristal·litza en el sistema trigonal formant cristalls o agregats. Aquests cristalls poden ser de fins a 50µm, i els agregats assoleixen 2 mm d'ample. És un polimorf de la huanghoïta-(Ce). La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 3 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la qaqarssukita-(Ce) pertany a «05.BD: Carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb elements de terres rares (REE)» juntament amb els següents minerals: cordilita-(Ce), lukechangita-(Ce), zhonghuacerita-(Ce), kukharenkoïta-(Ce), kukharenkoïta-(La), cebaïta-(Ce), cebaïta-(Nd), arisita-(Ce), arisita-(La), bastnäsita-(Ce), bastnäsita-(La), bastnäsita-(Y), hidroxilbastnäsita-(Ce), hidroxilbastnäsita-(Nd), hidroxilbastnäsita-(La), parisita-(Ce), parisita-(Nd), röntgenita-(Ce), sinquisita-(Ce), sinquisita-(Nd), sinquisita-(Y), thorbastnäsita, bastnäsita-(Nd), horvathita-(Y), huanghoïta-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Qaqqaarsuk, a Maniitsoq (Qeqqata, Groenlàndia), a un filó de carbonatites de terres rares. També se n'ha trobat al llac Wicheeda (Colúmbia Britànica) i a Montviel (Quebec), tots dos indrets al Canadà. Sol trobar-se associada a altres minerals com: calcita, dolomita, estroncianita, flogopita i pirita.

## Referències

* ↑ «Qaqarssukite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 desembre 2015].
* ↑ D. Grice, Joel; A. Gault, Robert; Rowe, Ralph; Johnsen, Ole «Qaqarssukita-(Ce), a new barium-cerium fluorcarbonate mineral species from Qaqarssuk, Greenland». The Canadian Mineralogist, 44, 2006, pàg. 1137-1146 [Consulta: 30 desembre 2015].
* ↑ «REE carbonatite vein, Qaqqaarsuk (Qaqarssuk), Maniitsoq (Sukkertoppen), Qeqqata, Greenland» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Foto d'una qaqarssukita-(Ce)
# Astrum Argentum

L'"A∴A∴", coneguda popularment com Astrum Argentum (perquè el veritable significat de les sigles es desconeix) és una societat esotèrica fundada per Aleister Crowley (1875-1947) i George Cecil Jones en l'any 1907.
Crowley formava part de l'Orde Hermètic de l'Alba Daurada però per disputes internes va decidir abandonar-lo. En 1907, prenent les doctrines de l'Alba Daurada i agrupant a diversos dissidents de la mateixa, va fundar l'anomenada "A∴A∴".
Aquesta nova societat està ordenada internament de la mateixa manera que la l'Alba Daurada, consta d'11 graus dividits entre una etapa preparatòria i tres ordres iniciàtiques internes. La més interna d'aquestes tres ordres és la pròpiament anomenada Astrum Argentum.

## Referències

* ↑ Sutin, Lawrence. Do what thou wilt : a life of Aleister Crowley. New York : St. Martin's Press, 2000. ISBN 978-0-312-25243-4.
* ↑ Eshelman, James A. The mystical & magical system of the A A : the spiritual system of Aleister Crowley & George Cecil Jones step-by-step. 3rd rev. ed. Los Angeles: College of Thelema, 2000. ISBN 0-9704496-0-7.
* ↑ Crowley, Aleister. The confessions of Aleister Crowley : an autohagiography. First American edition, 1970. ISBN 0-8090-3591-X.
* ↑ Crowley, Aleister. The vision & the voice : with commentary and other papers : the Equinox, volume IV number II. York Beach, Me.: Samuel Weiser, 1998. ISBN 0-87728-887-9.

## Enllaços externs

* http://outercol.org/ (lloc oficial de l'A.A que figura en el lloc web de la Ordo Templi Orientis)
# Crònica de Sant Pere de les Puel·les

La Crònica de Sant Pere de les Puel·les és un breu cronicó escrit a l'avui en dia desaparegut monestir de Sant Pere de les Puel·les (Barcelona) entre el 1276 i el 1283.

## Edicions

Fou editat per primera volta el 1967 per Miquel Coll i Alentorn i Stefano Maria Cingolani en realitzà una edició crítica.

## Referències

* ↑ Cingolani, 2008, p. 10.

## Bibliografia

* Cingolani, S. M. Libre dels reis. Universitat de València, 2008. ISBN 9788437087177.

## Enllaços externs

* Crònica de Sant Pere de les Puel·les: Edició crítica de Stefano Maria Cingolani
# Clorur de cobalt(II)

El clorur de cobalt(II) o diclorur de cobalt, és un compost inorgànic de fórmula CoCl₂. La forma anhidra presenta un color blau clar, mentre que la forma hexahidratada, CoCl₂·6H₂O, pren un color rosa fosc. Aquesta propietat fa que s'utilitzi el clorur de cobalt(II) com a indicador d'humitat en dessecants.

## Síntesi

La forma anhidra es pot preparar fent reaccionar cobalt metàl·lic amb clor gas.
    Co (s) + Cl₂ (g) → CoCl₂ (s)
La forma hexahidratada es pot preparar fent reaccionar hidròxid de cobalt(II) o carbonat de cobalt(II) amb àcid clorhídric:
    Co(OH)₂ + 2 HCl + 6 H₂O → CoCl₂·6H₂O
    CoCO₃ + 2 HCl + 6 H₂O → CoCl₂·6H₂O
    CoO + 2 HCl + 6 H₂O → CoCl₂⋅6H₂O + H₂O
# Frontòlisi

La frontòlisi en meteorologia, és la dissipació o debilitament d'un front atmosfèric.
A diferència de les àrees de "frontogènesi", les zones on divergeixen les masses d'aire s'anomenen zones de frontòlisi.

## Vegeu també

* Frontogènesi
* Front de ràfega

## Referències

* ↑ Thralls, Zoe A. Appleton-Century-Crofts. The Teaching of Geography (en anglès), 1958, p. 57 [Consulta: 17 gener 2013]. Arxivat 2016-06-30 a Wayback Machine.