OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tànatos

Tànatos (en grec: Θάνατος), en la mitologia grega, era el geni masculí alat que personificava la mort (equivalent a la Mors romana). Fill de Nix (la Nit) i germà bessó d'Hipnos (el Son). Generalment, és imaginat com un jove proveït d'ales i amb una espasa al costat. Se'l relaciona amb les Moires, que regeixen el destí (el dels humans solament pot acabar en la mort). Va donar nom a una de les forces psíquiques de Freud, segons la seva pulsió de vida i pulsió de mort en oposició a l'instint d'atracció, o Eros.
Homer i Hesíode el van catalogar com a fill de Nix, i bessó d'Himnos, insinuant que tots dos germans discutien cada nit sobre qui s'enduria cada persona, o que Himnos anul·lava cada nit els mortals en un intent d'imitar el seu germà gran. Tot i així, no té un paper gaire important en els mites, el protagonista sens dubte fou Hades.
Tots dos germans, famosos per la rapidesa dels seus actes, van rebre l'encàrrec de Zeus de transportar el cos del seu fill Sarpèdon fins a Lícia, perquè hi pogués rebre la sepultura que mereixia. Zeus havia concedit al seu fill una vida de tres generacions, que va acabar quan Sarpèdon va anar a la Guerra de Troia al capdavant dels licis, i fou mort per Pàtrocle. Aleshores, Zeus demanà a Apol·lo que purifiqués la seva sang en un riu, n'untés el cos amb ambrosia, el vestís com un immortal i fos endut ràpidament a la seva terra, encàrrec que acompliren Tànatos i Himnos.
Tànatos actuava acomplint el destí que les Moires dictaven per a cada mortal. En una ocasió, Admetos va obtenir d'Apol·lo la gràcia que les Moires poguessin acceptar que quan ell estigués a punt de morir, pogués reemplaçar-lo en el seu destí qualsevulla persona que ho acceptés voluntàriament. Quan això va ocórrer, i després de rebre Admetos la negativa dels seus pares, només la seva dona Alcestis va oferir-se a morir per ell. Tanmateix, Hèracles va retenir Tànatos per la força, intentant persuadir-lo que esperés que la jove morís de manera natural. Tànatos rebutjava aquestes estratègies dels déus (i especialment les d'Apol·lo) que interferien en les seves funcions, i després d'aquesta petita derrota, va reclamar el respecte que mereixia i fou fins i tot capaç d'endur-se el mateix Hèracles quan va arribar la seva hora.
Al teatre es va introduir la figura de Tànatos com a personatge, cosa que s'atribueix al poeta tràgic Frínic, en una obra seva, avui perduda, Alcestis. Va ser imitat per Eurípides en una obra seva sobre el mateix tema.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 500. ISBN 9788496061972.
# Aichinà

Aichinà (Aighinanus, Agnianus, Anianus, Aighyna, Aeghyna, Aegyna, Aigino, Aichina, Aighinus, Ainandus, Aimandus, Amandus) fou duc de Gascunya, d'origen incert. L'esmenta Fredegari.
Encara que alguns historiadors el consideren un duc franc d'origen saxó la carta d'Alaó (falsa) el fa germà del duc Amand de Gascunya i fills ambdós del duc Serè de Tolosa. El 626 és esmentat com a duc de Saxònia i l'any següent hauria succeït com a duc de Gascunya a Genial a la mort d'aquest. Va reprimir la conjura dels bisbes d'Eauze, Pal·ladi i Sidoc, als que va enviar a l'exili acusat de fomentar la revolta dels vascons i fins i tot d'haver ordenat l'assassinat d'un conseller del rei Caribert II (628-631) al palau de Clichy.
Aichinà no és esmentat després del 628 i se l'ha suposat mort aquest any, però modernament se suposa que seria el mateix que el duc que apareix sota el nom Aighí, i el suposen expulsat de Gascunya per la revolta vascona (vers 635) i retornat a Gascunya per lluitar amb altres senyors francs contra els vascons recuperant el ducat de Gascunya (vers 636) quan és esmentat com a cap dels senyors vascons sotmesos a Dagobert I. Hauria estat duc fins a una època desconeguda.
La figura d'Amand de Gascunya, derivada de la carta apòcrifa d'Alaó, no existeix, i Amand erstaria inspirat en el mateix Aichinà i Aighi, anomenat Amand agafat d'un dels diversos nom donats a aquest duc, el d'Amandus, esmentat per Aimon (i segurament un error del copista per Ainandus o Aimandus). vegeu Amand de Gascunya.

## Nota

* ↑ del país de Bayeux o pagus Baiocensis, modern Bessin on hi havia colònies saxones

## Referències

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Térskoie

Térskoie (en rus: Терское) és un poble de l'óblast de Tambov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 709 habitants.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B.. «Тамбовская область» (en rus). База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России». Arxivat de l'original el 2022-02-11. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ «Gavrilovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-20. [Consulta: 20 març 2022].
# Tractat de Wad-Ras

El tractat de Wad-Ras (o Wad Ras) o tractat de Tetuan fou un acord entre el Marroc i Espanya que posava fi a l'anomenada Guerra d'Àfrica (1859-1860). Es va signar el dia 26 d'abril de 1860 a Tetuan.
Les condicions espanyoles per signar el tractat eren:
* Cessió del territori entre Ceuta i Tetuan.
* Cessió de Santa Cruz de la Mar Pequeña on s'establirien pesqueries.
* Dos-cents milions de rals com indemnització de guerra.
* Establiment d'una missió espanyola a Fes.
* Enviament d'un encarregat de negocis permanent a la cort del sultà.
* Tractat de comerç entre Espanya i Marroc.
Aquestes condiciones foren plenament acceptades pel delegat marroquí, el príncep Muley Abbas, el dia 25 d'abril de 1860, amb l'única excepció que la cessió de Tetuan seria temporal, i la ciutat retornaria al Marroc quan la indemnització de guerra estigués pagada, condició que fou acceptada per Espanya.

## Referències

* ↑ «Tractat de Wad-Ras». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Tractat de Versalles (desambiguació)

Tractat de Versalles (desambiguació) té aquests significats:
* El Tractat de Versalles (1685): signat el 12 de febrer de 1685 entre Lluís XIV de França i República de Gènova.
* El Tractat de Versalles (1756): signat l'1 de maig de 1756 segellar l'aliança entre França i Àustria, a principis de la Guerra dels Set Anys.
* El Tractat de Versalles (1757): signat amb Saxònia, Suècia i Rússia unir-se a la coalició franco-austríaca.
* El Tractat de Versalles (1758): signat el 30 de desembre de 1758, confirma els dos tractats anteriors.
* El Tractat de Versalles (1768): signat el 15 de maig de 1768, s'aprova la venda de Còrsega a França per part de la República de Gènova.
* El Tractat de Versalles (1774): Convenció relativa al contraban signat entre França i Espanya el 22 de desembre de 1774.
* El Tractat de Versalles (1783): Signat per França, Espanya i Gran Bretanya, posa fi a la Guerra d'Independència dels Estats Units. Així mateix, complementa el Tractat de París, que es va signar entre els representants de les tretze colònies americanes i els representants anglesos.
* El tractat preliminar de pau del 26 de febrer de 1871, signat entre França i Alemanya i pel qual el Tractat de Frankfurt de 10 de maig de 1871.
* El Tractat de Versalles signat el 28 de juny 1919, que marca de la conclusió oficial de Primera Guerra Mundial.
# Administració Nacional dels Oceans i de l'Atmosfera

L'Administració Nacional dels Oceans i de l'Atmosfera (National Oceanic and Atmospheric Administration o NOAA) és una agència científica del Departament de Comerç del govern dels Estats Units enfocat en l'estudi de les condicions dels oceans i l'atmosfera. És el resultat de la fusió, el 1970 de l' U.S. Coast and Geodetic Survey, del Weather Bureau i de la Comissió del Peix i de la Pesca.
NOAA avisa del temps meteorològic, realitza cartes de mars i de cels, guia sobre l'ús i la protecció dels recursos oceànics i costaners, i condueix estudis per a millorar l'enteniment i l'administració de l'ambient. Les dades col·lectades per l'agència són de gran utilitat pública. A més del seu personal civil, uns dotze mil persones areu del món, conté el NOAA Officers Corps, un cos uniformat d'uns tres cents oficials.
Com a successora del U.S. Coast and Geodetic Survey (Servei de la costa i de la geodèsia), una de les agències més antigues dels Estats Units que va ser creada per Thomas Jefferson el 1807, va celebrar el seu bicentenari el 2007.

## Referències

* ↑ «Recognizing 200 years of research, service to the people of the United States, and stewardship of the marine environment by the National Oceanic and Atmospheric Administration and its predecessor agencies, and for other purposes.» (pdf) (en anglès). Congrés dels Estats Units, 10-05-2007. Arxivat de l'original el 2018-11-06. [Consulta: 6 novembre 2018].
* ↑ «Our history» (en anglès). National Oceanic and Atmospheric Administration. [Consulta: 6 novembre 2018].
* ↑ Environmental Data Management at NOAA: Archiving, Stewardship, and Access (en anglès). Washington: National Academies Press, 2007, p. 1. ISBN 9780309112093.
* ↑ Albert E. Theberge, Doria Beachell Grimes, Craig Collins, Michael A. Robinson, Barbara Stahura, David A. Brown. NOAA Celebrating 200 Years of Science, Service, and Stewardship, 1807-2007 (en anglès). Faircount LLC, 2007.

## Enllaços externs

* «National Weather Service (Servei Nacional de Metereologia)» (en anglès). NOAA.
* «National Ocean Service (Servei Nacional de l'Oceà) (NOS)» (en anglès). NOAA.
* «Satellite, Data, and Information Service (NESDIS) (Servei Nacional del Satèl·lit Mediambiental, de Dades i d'Informació)» (en anglès). NOAA.
# Administració d'Aliments i Fàrmacs

La U.S. Food and Drug Administration (FDA o USFDA, traduïble com Administració d'Aliments i Fàrmacs dels Estats Units) és una agència dels Departament de Salut i Serveis Humans dels Estats Units que és responsable de la regulació sanitària dels aliments, fàrmacs, vacunes, productes mèdics biològics, productes per a la transfusió de la sang, aparells mèdics, aparells mèdics radioactius, productes veterinaris i cosmètics.
Segons la llei DSHEA (the Dietary Supplement Health and Education Act of 1994), la FDA pot regular els complements dietètics, però no tenen l'autoritat per aprovar la seguritat i eficàcia d'aquests ni el seu etiquetatge abans que es comercialitzin. Si la FDA té coneixements sobre possibles problemes amb un d'ells, els pot fer saber, fins al punt de retirar-lo del mercat.
La FDA també inclou sanitat en viatges entre els estats dels Estats Units i lleis de control de malalties de determinats productes.

## Organització

Té la seu central a Silver Spring (Maryland) i laboratoris per tots els Estats Units, les Illes Verges Nord-americanes i Puerto Rico.
L'agència s'organitza en les següents subdivisions principals:
* L'oficina del comissionat de la FDA (OC)
* El Centre per la Recerca i Avaluació de Medicaments (CDER)
* El Centre per a la Recerca i l'Avaluació Biològica (CBER)
* El Centre per la Seguretat Alimentària i la Nutrició Aplicada (CFSAN)
* El Centre per Aparells i Salut Radiològica (CDRH)
* El Centre per a Medicina Veterinària (CVM)
* El Centre Nacional per a Recerca Toxicològica (NCTR)
* L'Oficina d'Afers Reguladors (ORA)
La FDA sovint treballa amb conjunció amb altres agències federals incloent, entre molts altres, el Departament d'Agricultura.

## Referències

* ↑ Nota de l'ACN a vilaweb.cat Arxivat 2015-04-18 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Administració d'Aliments i Fàrmacs - Lloc web oficial
# Gats (pel·lícula)

Gats (xinès tradicional: 貓與桃花源, xinès simplificat: 猫与桃花源, pinyin: Māo yǔ táohuāyuán, literalment 'El gat al jardí de les bresquilles de la immortalitat') és una pel·lícula d'animació de fantasia xinesa del 2018 dirigida i escrita per Gary Wang, produïda pels estudis Light Chaser Animation. Es va estrenar originalment a la Xina el 5 d'abril de 2018. La versió doblada al català es va estrenar el 2020 amb la distribució de Paycom Multimedia.
La pel·lícula va guanyar 1.658.338 dòlars el cap de setmana d'estrena i va acabar amb un total brut de 3.424.207 dòlars.

## Sinopsi

En Llamp viu a ciutat amb el seu pare, en Núvol. L'adora, però no vol ser com ell, perquè és un gandul. Un dia, però, en Núvol li parla d'un paradís llegendari.

## Referències

* 1 2 3 Gats a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «猫与桃花源 (豆瓣)». movie.douban.com. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Gats». ésAdir. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Cats». Box Office Mojo. [Consulta: 3 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Giovanni Knapp

Giovanni Knapp (Belluno, 28 de juliol de 1943 - Belluno, 21 de febrer de 2021) fou un ciclista italià que fou professional entre 1965 i 1967. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Giro d'Itàlia de 1966.

## Palmarès

* 1966
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1966. 36è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ Addio Knapp, l'unico bellunese ad avere vinto una tappa al Giro

## Enllaços externs

* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it (italià)
# Giovanni Lanfranco

Giovanni Lanfranco (Parma, 26 de gener de 1582 - 30 de novembre de 1647) fou un pintor italià del període de transició del classicisme al barroc ple.
Lanfranco va començar com a aprenent del bolonyès Agostino Carracci a la seva ciutat natal. Va destacar en la decoració de cúpules que semblaven obrir-se cap al cel. Durant les primeres dècades del segle xvii rivalitzar a Roma amb Domenichino pels encàrrecs de pintures al fresc. Una mesura de la competició es pot veure en l'acusació de plagi que públicament va llançar contra Domenichino, amb motiu de la seva pintura de la Confessió de sant Jeroni, avui al Vaticà.
També va acusar Lanfranco la influència del valencià Josep de Ribera, establert des de jove a Nàpols. Cap a 1635 va aportar diverses pintures a un extens cicle sobre gladiadors romans i altres escenes de l'Antiguitat, per al Palacio del Buen Retiro a Madrid. El Museu del Prado té diversos exemples.

## Vegeu també

* Santa Maria dell'Orazione e Morte
# Aixot III Bagratuní

«Aixot III Bagratuní» té aquests significats:
* Aixot III Bagratuní el Cec, príncep d'Armènia 732-750 (+761)
* Aixot III Olormadz o Aixot III d'Armènia Bagratuní, rei d'Armènia
* Aixot III Bagratuní de Taron, príncep de Taron
# Garstedt (Norderstedt)

Garstedt és un antic municipi al districte de Pinneberg a l'estat de Slesvig-Holstein a Alemanya, regat pel Garstedter Graben. Junts amb els municipis d'Harksheide, Glashütte i Friedrichsgabe va formar la ciutat nova de Norderstedt a l'any 1970 i l'entitat nova passà al districte de Segeberg.
El primer esment "Garstede" data del 1370 en uns documents de l'oficina de recaptació d'impostos de la ciutat d'Hamburg. És el nucli més vell de la ciutat i des de sempre va ser économicament més fort que els seus veïns a terres de landa i de torberes força pobres. Tot i trobar-se al costat de l'aiguamoll de Harksheide, el terra sempre hi ha estat molt més fèrtil que la dels altre nuclis que van constituir Norderstedt. Durant una reforma territorial de 1794 el nucli del Garstedter Feld va afegir-se, era un terra pobre de torberes. Al segle xix, la industrialització va començar-hi amb tallers artesanals i la construcció d'un primer molí el 1889. El poble va créixer, el 1900 tenia 1327 habitants i el 1906 va construir-se la primera església. El 1939 tenia 4869 habitants.
El poble es troba al costat de l'ofici de duana d'Ochsenzoll, a la frontera entre Hamburg i Holstein que durant segles va ser un punt important pel comerç i pel contraban. Dos anys després de la Convenció de Gastein de 1865, Prússia va transformar Slesvig-Holstein en una província prussiana i abolir la duana.
L'obertura d'una estació ferroviària de l'Alsternordbahn que al 1969 van integrar-se a la línia U1 de la metropolitana va connectar el municipi directament amb el centre d'Hamburg. Això va engegar una expansió demogràfica ràpida i el 1970, quan el municipi va integrar-se a la ciutat de Norderstedt comptava 21.184 habitants. Entre el nucli residencial i l'aeroport d'Hamburg veí, va crear-se un polígon industrial i de serveis molt important.
* La tomba del cantautor Ernst Bader i de son esposa Margarethe Bader-Göhler al cementiri evangèlic
* L'edifici de Casio al polígon industrial de Nettelkrögen
* El carrer Alte Dorfstrasse al nucli antic
* El Garstedter Graben

## Referències

* ↑ Història de Garstedt (en alemany) a la web oficial de la ciutat de Norderstedt
# Gartachgau

El Gartachgau fou un territori medieval a Alemanya sota administració comtal; la seva àrea estava al llarg i al nord del riu Gartach modernament el Lein, afluent del Neckar. El centre era la vall de la Gartach amb els llocs de Kleingartach, Niederhofen, Stetten am Heuchelberg, Schwaigern, Schluchtern, Großgartach, Frankenbach i Neckargartach així com alguns llocs més al nord com Massenbach, Kirchhausen, Biberach, Obereisesheim i Untereisesheim, i a més també, al sud, Böckingen. El Gartachgau estava delimitat al nord per l'Elsenzgau i el Wingarteibagau, a l'est el Neckargau, al sud el Zabergau i a l'oest pel Kraichgau.
S'esmenta per primer cop el 765. L'any 777 el Eisesheim inferior va quedar inclòs a l'Elsenzgau. En un document de 803 el país de Nordheim es considerava part del Gartachgau, i el 826 també Zimmern (Frauenzimmern o Dürrenzimmern).
El petit Gartachgau petit abastava probablement només una cort individual, el lloc judicial de la qual estava probablement al nord-oest. És desconegut si el Gartachgau figurava dins una província més gran de l'entorn o si era governat per propis comtes. Els noms d'eventuals comtes no són coneguts. Els béns principals dins del Gartachgau els posseïen sobretot els comtes de Lauffen (a Großgartach i Eisesheim), els comtes de Calw (a Böckingen) així com els comtes de Vaihingen (a Stetten). Les mencions de Gartachgau desapareixen al segle xi amb els canvis polítics de l'alta edat mitjana i la modificació que alterava les formes de dominació i de propietat regionals i va acabar amb els "gaus" o comtats comarcals.

## Bibliografia

* Der Gartachgau. In: Unser Leintal – Ein Heimatbuch aus dem Württemberger Unterland. Gauss-Verlag, Heilbronn 1951
# Gau de Prússia Oriental

El Gau de Prússia Oriental (Gau Ostpreußen) va ser una divisió administrativa de l'Alemanya nazi de 1933 a 1945 a la província prussiana de Prússia Oriental. Abans d'això, de 1926 a 1933, era la subdivisió regional del partit nazi en aquesta zona.
El sistema nazi de Gau (en plural Gaue) va ser establert originalment en una conferència del partit, el 22 de maig de 1926, per tal de millorar l'administració de l'estructura del partit. A partir de 1933, després de la presa de poder nazi, els Gaue va reemplaçar cada vegada més als estats alemanys com a subdivisions administratives a Alemanya.
Al capdavant de cada Gau es va situar un Gauleiter, una posició cada vegada més poderosa, especialment després de l'esclat de la Segona Guerra Mundial, amb poca interferència des de dalt. El Gauleiter local sovint ocupava càrrecs governamentals i de partit, i s'encarregava, entre altres coses, de la propaganda i la vigilància i, a partir de setembre de 1944, el Volkssturm i la defensa de la Gau.
La Gau va ser ampliat al 1939 amb el Territori de Memel i posteriorment al 1940 amb gran part dels territoris de la Segona República Polonesa després de l'ocupació de Polònia. Igualment una part del seu territori va ser cedit al Reichsgau de Danzig-Prússia Occidental al 1939.
La posició de Gauleiter a Prússia Oriental va ser ocupada per Bruno Gustav Scherwitz i Erich Koch.

## Gauleiters

* 1926-1927: Bruno Gustav Scherwitz
* 1928-1945: Erich Koch

## Referències

* 1 2 «Die NS-Gaue» (en alemany). Deutsches Historisches Museum.
* ↑ «The Organization of the Nazi Party & State». The Nizkor Project. Arxivat de l'original el 2016-11-09.
* ↑ «Übersicht der NSDAP-Gaue, der Gauleiter und der Stellvertretenden Gauleiter zwischen 1933 und 1945» (en alemany). Zukunft braucht Erinnerung. Arxivat de l'original el 2017-05-26. [Consulta: 8 març 2018].
* ↑ «Gau Ostpreußen» (en alemany). Arxivat de l'original el 2018-05-21. [Consulta: 8 març 2018].

## Enllaços externs

* Llista de Gauleiter
# Glups!

Glups! és una comèdia musical de la companyia catalana Dagoll Dagom inspirada en les tires còmiques del dibuixant francès Gérard Lauzier. Fou estrenada el 28 de juliol de 1983 al Teatre Municipal de Girona i va suposar el salt definitiu del grup cap al gènere musical gràcies a l'aportació de Joan Vives. L'escenografia fou obra d'Isidre Prunés i Montse Amenós i García, qui ja també havien fet l'escenografia d'Antaviana. L'agost de 1983 fou representada en el tancament dels espectacles del Teatre Grec 1983. El febrer de 1984 fou estrenada en castellà al Teatre de la Comedia de Madrid.

## Argument

Es tracta d'un espectacle divertit i agre fet a base de "retalls" que representen les misèries humanes que no han canviat en la societat actual. Els seus personatges es veuen com les restes d'un naufragi que han perdut el darrer tren, i que tot i que són farts de tot els fa por canviar.

## Repartiment

* Mercè Arànega... Elena / Cristina / Lola / Feminista 3 / Ballarina
* Ricard Borràs ... Crític / Comissari / Boby / Islàmic / Socialista
* Joan Lluís Bozzo… Bamilongo / Policia / Marc / Pera
* Anna Rosa Cisquella
* Xus Estruch ... Bamilonga / Maître / Àvia / La progre / Feminista2
* Pep Molina... Cambrer / Corto Maltés / Fill / Tiet Elies / El Progre / Transvestit
* Miquel Periel... Alfred / Tonio / Enric / Rus / Ballarí / Jubilat
* Ferran Rañé... Angelito / Aprenent / Pare / Avi / Traductor / Coronel / Ballarí (as Ferran Rañe)
* Fina Rius
* Teresa Vallicrosa... Natàlia / Alícia / Comunista / Feminista 4

## Cançons

* Historietes (Joan Ll. Bozzo) - 5:53
* Glups! (J. Vives) - 3:53
* Rumba per un comissari difunt (Joan Ll. Bozzo) - 2:23
* El Corto Maltés (Joan Ll. Bozzo) - 6:03
* Mediocritat (J. Vives) - 2:34
* Llavor generosa (Joan Ll. Bozzo) - 1:15
* Els joves d'avui (Joan Ll. Bozzo) - 3:44
* Hot Club (Joan Ll. Bozzo) - 1:36
* Les feministes (Joan Ll. Bozzo) - 9:37
* Travesti (Joan Ll. Bozzo) - 2:01
* Natàlia i seducció (Joan Ll. Bozzo) - 4:01
* El pas dels anys (Joan Ll. Bozzo) - 3:51
* Final ‘puteòsic’ (Joan Ll. Bozzo) - 4:23

## Referències

* ↑ Glups! al web de Dagoll Dagom
* ↑ Glup! a teatro.es
* ↑ Glups!, último espectáculo programado en el Grec 83., barcelona.cat
* ↑ Dagoll-Dagom estrena 'Glups!', su último espectáculo, El País, 17 de febrer de 1984

## Enllaços externs

* text de Glups! a la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes
* Glups! a l'arxiu de rtve.es
* Lletra i cançons de Glups! a discogs.
* Cançons de Glups! a Viasona
* Glups! a IMDB
# Adysângela Moniz

Adysângela Moniz (Illa de Santiago, 9 de maig de 1987) és una judoca olímpica de Cap Verd. Va competir als Jocs Olímpics d'estiu de 2012 a Londres en la categoria de dones de més de 78 kg. També va ser l'abanderada del seu país, duent la Bandera de Cap Verd durant la cerimònia d'obertura dels jocs.

## Referències

* ↑ «Medal Count - Olympic Results & Medalists - IOC». London2012.com. Arxivat de l'original el 4 de gener 2013. [Consulta: 20 desembre 2014].
* ↑ «Cape verdean Adysângela Moniz in the Olympics». Arxivat de l'original el 9 agost 2012. [Consulta: 29 juliol 2012].