OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Prova de Mantoux

La prova de Mantoux o test de Mantoux, és la prova de la tuberculina que s'utilitza habitualment per a conèixer la sensibilitat del subjecte a la tuberculina, aplicant una injecció intradèrmica d'una dosi exacta de solució de tuberculina de concentració determinada. La reacció de Mantoux o prova positiva es manifesta al cap de 48-72 hores com una zona d'induració superior a 10 mm de diàmetre entorn del lloc d'injecció, la qual cosa indica que hi ha o que hi ha hagut contacte de l'individu amb el bacil de Koch, però no vol dir necessàriament que pateixi de tuberculosi.
Per tant, consisteix a injectar antígens a un organisme per comprovar si s'ha produït contacte amb el Mycobacterium o amb la vacuna BCG però sense deixar empremta. La injecció intradèrmica és de 0,1 ml de derivat purificat d'antigen de Mycobacterium tuberculosis. S'observa la reacció veient la induració a les 72 hores. Quan la pàpula que es produeix és major a 5 mm de diàmetre es considera que s'ha produït un contacte amb el bacil; és el diagnòstic d'infecció tuberculosa.

## Indicacions

El test de la tuberculina està indicat en totes aquelles persones que presentin una major probabilitat d'infecció i que podrien beneficiar-se d'un tractament de quimioprofilaxi. Pot estar indicat també com a eina diagnostica en pacients amb sospita de malaltia tuberculosa.
* Tots aquells contactes amb pacients amb malaltia TB pulmonar o laríngia.
* Pacients amb infecció VIH.
* Persones amb lesions radiològiques suggestives de TB antiga curada, però que no van ser tractats amb pautes de reconeguda eficàcia.
* Persona amb morbiditat coneguda com a factor de risc per TBC amb diabetis mellitus, insuficiència renal crònica, silicosi, tractaments prolongats amb glucocorticoides o en teràpia immunosupressora, pacients amb neoplàsies hematològiques, malnodrits i malalts gasterotomitzats.
* Empleats sanitaris, funcionaris de presons o empleats de residències de tercera edat.
* Immigrants de zones amb alta prevalença de TB.

## Resultats falsos positius

Un resultat fals positiu de la tuberculina pot donar-se per infecció de micobacteris no tuberculosos o per vacunació prèvia amb la vacuna BCG. La vacunació prèvia amb BCG pot donar falsos positius molts anys després d'aquesta vacunació.

## Referències

* ↑ «Prova de Mantoux». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Chaturvedi N, Cockcroft A «Tuberculosis screening among health service employees: who needs chest X-rays?». J Soc Occup Med, 42, 1992, pàg. 179-82.

## Enllaços externs

* Tècnica de Mantoux Arxivat 2010-07-17 a Wayback Machine. (accés només si sou subscriptor de Fisterra)
# Petrell del Magenta

El petrell del Magenta (Pterodroma magentae) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae) que cria a les illes Chatham i es dispersa més tard pel Pacífic meridional.
# Le Diable est parmi nous

Le Diable est parmi nous és una pel·lícula canadenca de 1972 produïda per Jean Beaudin els actors principals de la qual són Louise Marleau i Daniel Pilon

## Sinopsi

Un periodista investiga una mort inexplicable.

## Repartiment

* Louise Marleau: Hélène
* Daniel Pilon: Paul Drouin
* Danielle Ouimet: Virginie
* Rose-Rey Duzil : la grand-mère
* Henri Norbert
* Jacques Famery
* Armand Labelle
* Claude Michaud
* Roger Garceau
* Michel Dernuet
* Michel Maillot

## Reconeixements

Denis Gingras va guanyar el premi a la millor fotografia al VII Festival Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror de Sitges.

## Referències

* ↑ «Le Diable est parmi nous». elephantcinema.quebec. [Consulta: 8 setembre 2020].
* ↑ «Diable est parmi nous, Le – Film de Jean Beaudin». Films du Québec. [Consulta: 8 setembre 2020].
* ↑ El primer premio se ha concedido a la película de Jorge Grau, que obtiene también otros galardones, la Vanguardia, 4 d'octubre de 1974

## Enllaços externs

* Le Diable est parmi nous a YouTube
# Lanvin (xocolata)

Lanvin és una antiga fàbrica de xocolata i una marca comercial pertanyent a l'empresa multinacional Nestlé. La fàbrica històrica de Dijon, coneguda també com a Chocolaterie de Bourgogne, va tancar definitivament les seves portes el març de 2021.

## Història

Auguste Lanvin va traslladar el seu negoci l'any 1912 a Brazey-en-Plaine. La família va comprar una petita fàbrica de xocolata situada al carrer Chabot Charny de Dijon que va convertir en la Sucrerie Bourguignonne et Chocolaterie Lanvin. Donava feina a nou treballadors i s'adreçava al mercat local a través de les marques Omnia i Montbla.
El fill d'Auguste, Pierre Lanvin, va industrialitzar la fàbrica i va traslladar-la el 1926 al número 10 del boulevard Carnot, que aviat s'estendria al número 16. Amb dues-centes persones treballant a la fàbrica de xocolata, la marca va créixer gràcies a una presentació original: a la dècada del 1930 les tauletes s'embalaven amb una imatge col·leccionable. L'any 1934 es va crear el que seria l'emblema de la marca, l'Escargot de Lanvin. Durant la Segona Guerra Mundial les restriccions van frenar la seva activitat i la fàbrica va produir principalment pastisseria.
L'any 1946 l'empresa va adoptar el nom de Chocolaterie Lanvin i la dècada del 1950 va marcar l'auge de la marca: la fàbrica va continuar modernitzant-se i, després de la mort de Pierre, l'empresa en mans del seu fill Étienne Lanvin va decidir construir una nova fàbrica de 17.000 m² a Dijon el 1968. El 1970 Lanvin va encarregar un anunci on apareix Salvador Dalí, els bigotis del qual serveixen per a introduir un efecte còmic quan exclama: Je suis fou… du chocolat Lanvin !. Aquesta època marca el cim de la marca amb el 8% del mercat francès de la xocolata i gairebé un 20% en dates nadalenques. Étienne Lanvin es va jubilar el 1986 i l'empresa va ser absorbida pel grup suís Nestlé el 1988.
El febrer 2018 la fàbrica va ser presa en liquidació pel grup espanyol Lacasa, tot i que no va aconseguir posar remei a la situació i la Chocolaterie de Bourgogne va ser liquidada definitivament el març de 2021.

## Referències

* ↑ «LANVIN®» (en francès). Nestlé. [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ «INPI – Service de recherche marques». bases-marques.inpi.fr. [Consulta: 10 febrer 2019].
* 1 2 «Côte-d’Or. Chocolaterie de Bourgogne : cette fois, c’est fini» (en francès). bienpublic.com. [Consulta: 17 març 2021].
* 1 2 «Notre histoire – Chocolaterie de Bourgogne». [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ «Je suis fou du chocolat Lanvin !» (en francès). [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ «Les Lanvin» (en francès). lexpress.fr, 10-01-2002. [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ «Publicité. Dijon : quand Dalí célébrait Lanvin» (en francès). bienpublic.com. [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ « Entretien avec Philippe Bosquillon de Jarcy, le président de la Chocolaterie de Bourgogne », sur Traces Écrites News.
* ↑ «L'espagnol Lacasa relance à marche forcée la Chocolaterie de Bourgogne» (en francès), 24-06-2019. [Consulta: 17 març 2021].
# Prova de Weber

La prova de Weber és una prova de detecció ràpida de l'audició. Permet detectar la pèrdua d'audició conductiva unilateral (que depèn de l'orella mitjana) i la pèrdua auditiva neurosensorial unilateral (que depèn de l'orella interna).

## Realització de la prova

La prova de Weber i la prova de Rinne es realitzen habitualment de forma conjunta per així determinar la ubicació i la naturalesa de les pèrdues d'audició. En la prova de Weber un diapasó (el de 256 Hz és utilitzat per a la prova de vibració Weber; el de 512 Hz és utilitzat per a la prova d'audició Rinne) es col·loca al centre del front, per sobre del llavi superior, per sota el nas (sobre les dents), o a la part superior del cap a una mateixa distància de les orelles del pacient, sempre en un lloc on la pell sigui prima i a tocar l'os. Es demana al pacient digui en quina orella escolta el so del diapasó més fort. En una prova de Weber normal el pacient diu que el sent igual en ambdues orelles.

## Valoració dels resultats de les proves conjuntes de Rinne i de Weber

| | Weber sense lateralització | Weber lateralitza esquerre | Weber lateralitza dret |
| Rinne dues orelles CA > CO | Normal/pèrdua neurosensorial bilateral | Pèrdua neurosensorial en la dreta | Pèrdua neurosensorial en l'esquerra |
| Rinne esquerre CO > CA | | Pèrdua conductiva en l'esquerra | Pèrdua combinat: pèrdua conductiva i neurosensorial en l'esquerra |
| Rinne dret CO > CA | | Pèrdua combinada: pèrdua conductiva i neurosensorial en la dreta | Pèrdua conductiva en la dreta |
| Rinne dues orelles CO > CA | Pèrdua conductiva en les dues orelles | La pèrdua combinada en la dreta i conductiva en l'esquerra | La pèrdua combinada en l'esquerra i conductiva en la dreta |
Abreviatures: CA=conducció aèria, CO=conducció òssia
# John LaMontaine

John LaMontaine (Oak Park, 17 de març de 1920 - Hollywood, 29 d'abril de 2013) va ser un pianista i compositor estatunidenc.
Va guanyar el Premi Pulitzer de música de 1959 pel seu Concert per a piano número 1 "In Time of War" (1958), que va ser estrenat per Jorge Bolet.
Entre els seus professors hi havia Howard Hanson, Bernard Rogers i Nadia Boulanger. Les seves obres han estat interpretades per Leontyne Price, Jessye Norman, Adele Addison, Donald Graham, Eleanor Steber el pianista Jorge Bolet i l'arpista Florence Wightman.
En honor de la celebració del Bicentenari americà el 1976, se li va encarregar la creació d'una obra coral per al "Penn State Institute for Arts and Humanistic Studies". L'òpera, titulada Be Glad Then America, va ser interpretada pels Cors de la Universitat, sota la direcció de Sarah Caldwell. La cantant folk Odetta va aparèixer com la "Muse for America".
La Montaine vivia a Hollywood, Los Angeles, Califòrnia. La seva empresa editora, Fredonia Press, rep el nom del carrer on vivia. El seu soci comercial va ser el compositor i pianista Paul J. Sifler (1911-2001).

## Referències

* ↑ https://chicago.suntimes.com/news/obituaries/20089523-418/pulitzer-prize-winning-composer-john-la-montaine-dies-at-93.html%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ https://www.pulitzer.org/cgi-bin/year.pl?938,22
* ↑ https://ummpstore.com/collections/fredonia-press
# John Lanchester

John Henry Lanchester (25 de febrer de 1962) és un periodista i novel·lista britànic. Va néixer a Hamburg, es va criar a Hong Kong i es va educar a Anglaterra, a l'Escola de Gresham, Holt entre 1972 i 1980 i de Sant Joan College, Oxford. Està casat amb Miranda Carter, amb qui té dos fills i viu a Londres.

## Publicacions
### Ficció

* The Debt to Pleasure, 1996. ISBN 978-0-312-42036-9.
* Mr Phillips, 2000. ISBN 978-0-399-14604-6.
* Fragrant Harbour, 2002. ISBN 978-0-7710-4598-1.
* Capital, 2012. ISBN 978-0-393-08207-4.

### No-ficció

* Family Romance, 2007. ISBN 978-0-7710-4609-4.
* Whoops! Why Everyone Owes Everyone and No One Can Pay, 2010. ISBN 1-84614-285-7.
* What We Talk About When We Talk about the Tube: The District Line, 2013. ISBN 978-1846145292.

## Referències

* ↑ «John Lanchester». The Guardian. [Consulta: 22 abril 2014].
* ↑ «A Dickens le hubiese gustado mucho el Londres Actual». Diari. ABC. [Consulta: 22 abril 2014].
# Darko Brašanac

Darko Brašanac (serbi ciríl·lic: Дарко Брашанац; 12 de febrer de 1992) és un futbolista professional serbi que juga com a centrecampista pel Club Deportivo Leganés.

## Enllaços externs

* Darko Brašanac a BDFutbol
* Darko Brašanac, Fitxa a Soccerway
* Darko Brašanac a FootballDatabase.eu
* Darko a mondedufoot (francès)
# Bernardino Adarraga Elizarán

Bernardino Adarraga Elizarán (1929 - 2007) fou un atleta basc nascut a Hernani (Guipúscoa).
Fou campió nacional de decatló set vegades, els anys 1948, 1951, 1952, 1953, 1955, 1956 i 1957. Fou també medalla d'or als Jocs de la Mediterrània de Barcelona (1955). Va tenir el record d'Espanya de decatló amb 5.851 punts aconseguit a Madrid en les competicions del 11-12 d'octubre de 1955. Destacava com a saltador amb perxa i llançador.
Era germà de tres altres atletes destacats: José Luis, Juan Bautista i Fernando.

## Referències

* Federació Guipuscoana d'Atletisme Arxivat 2016-03-31 a Wayback Machine.
# Péter Palotás

Péter Palotás (districte III de Budapest, 27 de juny de 1929 - Hegyvidék, 17 de maig de 1967), nascut Péter Poteleczky, fou un futbolista hongarès de la dècada de 1950.
Fou 24 cops internacional amb la selecció hongaresa amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1954. Formà part del llegendari equip hongarès que meravellà als anys 50.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de MTK Hungaria FC.

## Palmarès
### Hongria

* Medalla d'or als Jocs Olímpics de 1952
* Campionat d'Europa Central: 1953
* Finalista de la Copa del Món de Futbol: 1954

### MTK Budapest FC

* Lliga hongaresa de futbol (3): 1951, 1953, 1958
* Copa hongaresa de futbol: 1952
* Copa Mitropa: 1955

## Referències

* ↑ Behind The Curtain - Travels in Eastern European Football: Jonathan Wilson (2006)
* ↑ Article at www.uefa.com
* ↑ Hungary stats
* ↑ «Perfil a sports-reference». Arxivat de l'original el 2011-08-18. [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ Péter Palotás a National-Football-Teams.com (anglès)
# Daihatsu Terios Kid

El Daihatsu Terios Kid (ダイハツ・テリオスキッド, Daihatsu Teriosu Kiddo) fou un automòbil lleuger o kei car produït pel fabricant d'automòbils japonés Daihatsu entre els anys 1998 i 2012. Va tindre un model besó anomenat Daihatsu Terios Lucia. Pren el seu nom del Daihatsu Terios, un SUV de la marca situat al segment B.
El Terios Kid va eixir a la venda el 6 d'octubre de 1998, un any després que el seu germà gran, el Terios. En el seu moment va ser l'únic kei amb carrosseria de cinc portes i tracció a les quatre rodes. Fins i tot quan el Terios fou deixat de comercialitzar l'any 2006, el Terios Kid continuà en venda fins a maig de 2012. Totes les unitats equipaven un motor tricilíndric de 659 centímetres cúbics amb turbocompressor, inicialment disponible en dos tipus: amb o sense intercooler, diferenciant-se per un forat especial al capó del primer. Quan a l'agost de 2006 el model va rebre una revisió, l'intercooler fou llevat de la gama.
L'any 2002 el model va ser evaluat per l'organisme competent en seguretat de l'automòbil del Govern del Japó, aconseguint una qualificació de 6 estreles per al seient del co-pilot i cinc per al del conductor. El gener del mateix any va eixir a la venda el Daihatsu Terios Lucia, basat en el Terios Kid però amb una graella frontal diferent, sense roda de recanvi al darrere i menys alçària del terra donant-li així una imatge més refinada. Poc més d'un any després, l'agost de 2003, es deixà de comercialitzar el Terios Lucia, converint-se així en el model més breu de Daihatsu (1 any i 7 mesos).
Després de la revisió que el 2006 va rebre el model, s'afegiren tres nous nivells d'equipament: "Custom X", "Custom L" i "L". La diferència entre els nivells "Custom" i "L" radica en que el primer equipa para-xocs aerodinàmics, llandes d'alumini, suspensió rebaixada, intermitents als retrovisors exteriors, sistema d'arrancament sense clau i ABS de sèrie. Tots els nivells poden equipar tracció al davant o a les quatre rodes així com llandes d'alumini a la roda de repost del darrere. La transmissió manual de cinc velocitats només està disponible per al graus "Custom L" i "L" amb tracció total.
El Terios Kid fou l'únic kei car en equipar un sistema de tracció a les quatre rodes permanent amb diferencial central. És el mateix sistema que també equipà el Daihatsu Atrai, però sense el mecanisme de tracció total parcial. Durant els primers anys del model va existir l'opció d'un diferencial autoblocant a l'eix del darrere, però l'any 2009 fou eliminat del catàleg.

## Referències

* ↑ «テリオスキッド». トヨタ自動車株式会社, 06-01-2020. [Consulta: 6 gener 2020].

## Enllaços externs

* Daihatsu Terios Kid - Lloc web oficial
# Ratolí marsupial d'Aitken

El ratolí marsupial d'Aitken (Sminthopsis aitkeni) és una espècie de Sminthopsis de color gris sutjós, amb la part inferior del cos més pàl·lida. Només es troba a la part occidental de l'illa Kangaroo d'Austràlia Meridional i és l'únic mamífer endèmic de l'illa.

## Referències

Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Quintin Blair House

La Quintin Blair House és una casa construïda el 1952, dissenyada per l'arquitecte Frank Lloyd Wright. La casa, situada a Cody, Wyoming, és un exemple del tema natural house de Wright, que emfatitza la integració de les construcciones amb el paisatge. És l'únic edifici de Wright a Wyoming. El 1991 fou afegida a l'U.S.National Register of Historic Places.

## Enllaços externs

* Fotografies de la Quintin Blair House Arxivat 2009-11-22 a Wayback Machine. a la base de dades del National Park Service (NRHP) (anglès)
# Quintili Var

Quintili Var és el nom dels següents personatges:
* Gneu Quintili Var, dictador el 331 aC.
* Marc Quintili Var (militar), militar romà
* Marc Quintili Var (tribú consolar), tribú consular el 403 aC.
* Publi Quintili Var, diversos personatges.
* Sext Quintili Var (Sextus Quintilius Varus), diversos personatges.
* Tit Quintili Var, militar romà
* Quintili Var (crític), crític literari romà
# Pilota d'Or 1967

El premi Pilota d'Or 1967, atorgat al millor futbolista europeu de l'any, a criteri d'un panell de periodistes esportius d'arreu dels territoris membres de la UEFA, fou entregat a Flórián Albert.

## Classificació

| Posició | Nom | Club | Nacionalitat | Punts |
| 1 | Flórián Albert | Ferencvárosi TC | Hongria | 68 |
| 2 | Bobby Charlton | Manchester United FC | Anglaterra | 40 |
| 3 | Jimmy Johnstone | Celtic FC | Escòcia | 39 |
| 4 | Franz Beckenbauer | Bayern de Múnic | RFA | 37 |
| 5 | Eusébio | SL Benfica | Portugal | 26 |
| 6 | Tommy Gemmell | Celtic FC | Escòcia | 21 |
| 7 | Gerd Müller | Bayern de Múnic | RFA | 19 |
| 8 | George Best | Manchester United FC | Irlanda del Nord | 18 |
| 9 | Igor Chislenko | Dynamo Moscow | Unió Soviètica | 9 |
| 10 | János Farkas | Vasas | Hongria | 8 |
| 10 | Sandro Mazzola | Inter de Milà | Itàlia | 8 |
| 10 | Pirri | Reial Madrid | Espanya | 8 |
| 13 | Gigi Riva | Cagliari Calcio | Itàlia | 6 |
| 13 | Eduard Streltsov | Torpedo Moscow | Unió Soviètica | 6 |
| 15 | Anatoliy Byshovets | FC Dinamo de Kíev | Unió Soviètica | 5 |
| 16 | Alan Ball | Everton FC | Anglaterra | 4 |
| 16 | Helmut Haller | Bologna | RFA | 4 |
| 16 | Włodzimierz Lubański | Górnik Zabrze | Polònia | 4 |
| 16 | Gianni Rivera | AC Milan | Itàlia | 4 |
| 20 | Zvezdan Čebinac | PSV Eindhoven 1. FC Nürnberg | Iugoslàvia | 3 |
| 20 | Giacinto Facchetti | Inter de Milà | Itàlia | 3 |
| 20 | Geoff Hurst | West Ham United FC | Anglaterra | 3 |
| 20 | Wolfgang Overath | 1. FC Köln | RFA | 3 |
| 20 | Paul Van Himst | RSC Anderlecht | Bèlgica | 3 |
| 25 | Nikola Kotkov | Lokomotiv Sofia | Bulgària | 2 |
| 25 | Valery Voronin | Torpedo Moscow | Unió Soviètica | 2 |
| 27 | José Augusto | SL Benfica | Portugal | 1 |
| 27 | Johnny Bjerregaard | Rapid Viena | Dinamarca | 1 |
| 27 | Néstor Combin | Torino FC | França | 1 |
| 27 | Johan Cruyff | AFC Ajax | Països Baixos | 1 |
| 27 | Pedro de Felipe | Reial Madrid | Espanya | 1 |
| 27 | Louis Pilot | Standard Liège | Luxemburg | 1 |
| 27 | Ove Kindvall | Feyenoord | Suècia | 1 |
| 27 | Zygfryd Szołtysik | Górnik Zabrze | Polònia | 1 |
Font: France Football

## Enllaços externs

* France Football Web oficial
# Le Devoir

Le Devoir és un diari de Mont-real, al Quebec, fundat pel periodista i polític Henri Bourassa i ara de tendència independentista i socialdemòcrata. El seu eslògan és «Fais ce que dois». És l'únic gran diari independent quebequès. Els seus competidors principals són La Presse (propietat de Gesca) i Le Journal de Montréal (propietat de Quebecor).

## Referències

* ↑ «Bourassa, Henri». Arxivat de l'original el 2004-05-18. [Consulta: 20 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Lloc oficial (francès)
# Liberty belle

Liberty Belle és una pel·lícula dramàtica francesa del 1983 dirigida per Pascal Kané, que també va suposar el debut cinematogràfic de Juliette Binoche. La pel·lícula fou estrenada al 36è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Trama

Alguns estudiants s'enreden amb un grup que s'oposa a la guerra franco-algeriana.

## Repartiment

* Jérôme Zucca com a Julein
* Dominique Laffin com a Elise
* André Dussolier com a Vival
* Philippe Caroit com a Gilles
* Jean-Pierre Kalfon com a Brinon
* Anouk Ferjac com a mare
* Bernard-Pierre Donnadieu com a Yvon
* Maurice Vallier com a censor
* Fred Personne com a Pasteur
* Anne-Laure Meury com a Corinne
* Marcel Ophüls com a professor d'alemany
* Juliette Binoche com a noia a la manifestació
* Luc Béraud com a supervisor

## Recepció

La pel·lícula va causar un escàndol en representar un mac-mahonià com a auxiliar de l'OAS. Amb l'excepció de Michel Mourlet, els Mac-Mahonians no estaven especialment a la dreta.

## Referències

* ↑ «Liberty Belle». unifrance.org. [Consulta: 25 març 2014].
* 1 2 Grassin, Sophie «La légende du Mac-Mahon». L'Express, 29-10-1998.

## Enllaços externs

* Liberty belle a Prime Video
# Psychoda brevicornis

Psychoda brevicornis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: les illes Britàniques, França, els Països Baixos, Bèlgica, Alemanya i Noruega.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Tonnoir, A. L., 1940. A synopsis of the British Psychodidae (Diptera) with descriptions of new species. Transactions of the Society for British Entomology. 7:21-64.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ G. H. Satchell, 1947. The larvae of the British species of Psychoda (Diptera: Psychodidae). Parasitology, 38, pp. 51-69.
* ↑ National Biodiversity Network 2012 (anglès)
* ↑ The Essex Field Club Arxivat 2016-08-15 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Society for the study of flies (Diptera) (anglès)
* ↑ TELA INSECTA - Le réseau de l'entomologie Francophone Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Catàleg d'espècies dels Països Baixos (neerlandès)
* ↑ Belgian Species List 2012 (anglès)
* ↑ Insectes de Saxònia (alemany)
* ↑ GBIF-Norge Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (noruec)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ PESI (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* G. H. Satchell, 1948. The respiratory horns of Psychoda pupae (Diptera: Psychodidae). Parasitology, 39, pp. 43-52.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)