# Pseudo-Aristòtil

Pseudo-Aristòtil és la denominació que s'ha donat als autors d'obres que intentaren fer-se passar per escrits d'Aristòtil, sense ser-ho, o que se li atribuïren en algun determinat moment a ell i després es comprovà que tal atribució era errònia.
Alguns d'aquests llibres es poden situar en un marc temporal coetani d'Aristòtil, i altres s'elaboraren en segles posteriors i fins i tot alguns en sorgiren en el món àrab a l'edat mitjana.
Dins d'aquestes obres falsament atribuïdes a Aristòtil es distingeixen les que s'integraren en un primer moment en l'anomenat Corpus aristotelicum i les que no hi figuraren.

## Del Corpus aristotelicum

| Nom en català | Nom en grec | Nom en llatí | Observacions |
| Del món | Περὶ κοσμοῦ | De mundo | Fins a l'edat mitjana es considerava d'Aristòtil però des d'Erasme de Roterdam es creu que és obra d'un escèptic del s. I. |
| De l'esperit | Περὶ πνεύματος | De spiritu | S'ha suposat que és obra del s. III ae. |
| Dels colors | Περὶ χρωμάτων | De coloribus | S'atribueix a Teofrast o a un peripatètic del seu entorn. |
| Dels audibles | Περὶ ἀκουστῶν | De audibilibus | Suposadament és del s. III ae. |
| Fisiognòmica | Φυσιογνωμονικῶν | Physiognomonica | Encara que les tesis que defensa tenen l'origen en Aristòtil, la redacció de l'obra no és aristotèlica. |
| De les plantes | Περὶ φυτῶν | De plantis | El text que s'ha conservat és una traducció llatina d'un text àrab que fou novament traduït al grec. És atribuït per alguns a Nicolau Damascé. |
| Audibles admirables | Περὶ θαυμασίων ἀκουσμάτων | Mirabilibus auscultationibus | Probablement és del s. III ae. |
| Mecànica | Προβληματα μηχανικά | Problemata mechanica | Sol situar-se a principis del s. III ae. |
| De la indivisibilitat de les línies | Περὶ ἀτόμων γραμμῶν | De lineis insecabilibus | Diògenes Laerci l'atribuí a Teofrast. |
| Llocs i noms dels vents | Ἀνέμων θέσεις καὶ προσηγορίαι | Ventorum situs et cognomina | Se suposa que l'escrigué un autor peripatètic de l'època de Teofrast o posterior. |
| Sobre Melis, Xenòfans i Gòrgies | Περὶ Μελισσου, Ξενοφάνους, Γοργίου | De Melisso, Xenophane, Gorgia | Se'n discuteix l'autenticitat: alguns historiadors creuen que podia ser d'Aristòtil, tot i que sol atribuir-se a un peripatètic del s. III ae o a un peripatètic eclèctic del s. I. |
| De virtuts i vicis | Περὶ ἀρετῶν καὶ κακίων | De virtutibus et vitiis | Procedeix de l'època de Teofrast. |
| Econòmics | Οἰκονομικῶν | Oeconomica | Tractat dividit en tres llibres que podrien ser de diferents autors, des de peripatètics fins a estoics. Fou elaborat probablement entre els s. II i I ae. |
| Retòrica per a Alexandre | Ῥητορικὴ πρὸς Ἀλέξανδρον | Rhetorica ad Alexandrum | L'obra s'atribueix a Anaxímenes de Làmpsac i pertany al segle iv aC. La carta de dedicatòria a Alexandre el Gran que hi figura no es considera autèntica, des de temps d'Erasme de Roterdam. |

## Fora del Corpus aristotèlic

| Nom en català | Nom en llatí | Observacions |
| Llibre de les causes | Liber de causis | Albert el Gran la considerà d'Aristòtil. |
| Llibre de la poma | Liber de pom | |
| Problemes no publicats | Problemata inedita | Se suposa que és obra d'un compilador posterior a Alexandre d'Afrodísies. |
| El secret dels secrets | Secretum secretorum | |
| Llibre de les pedres | De lapidibus | Coneguda pel món àrab. |
| Teologia d'Aristòtil | Theologia aristotelica | Coneguda pel món àrab. |
| Càstigs d'Aristòtil a Alexandre el Gran | | |

## Notes i referències

* Franco Volpi, Enciclopèdia d'obres de filosofia, volum 1, pàg.147-151, Barcelona: Herder (2005), ISBN 84-254-2398-8.
* ↑ El primer corpus d'obres atribuïdes a Aristòtil el publicà Andrònic de Rodes entre el 40 i 20 ae. L'edició del corpus amb què es treballa ara és la sistematitzada per August Immanuel Bekker al s. XIX.
* ↑ J. A. de la Fuente Freyre, La biología en la Antigüedad y la Edad Media p.128, Salamanca: Universidad de Salamanca (2002), ISBN 84-7800-804-7.
* ↑ David Paniagua Aguilar, El panorama literario técnico-científico en Roma, parte 3, p.223, Salamanca: Universidad de Salamanca (2006), ISBN 84-7800-462-9.
* ↑ Aristóteles: Constitución de los atenienses; Pseudo-Aristóteles: Económicos, edición de Manuela García Valdés, p.231, Madrid:Gredos, (1984), ISBN 84-249-0934-8.
* ↑ José Luis Bermejo, El Pseudo-Aristóteles

## Enllaços externs

* Secret dels secrets.
* ἜΛΕΓΧΟΣ en la Retòrica a Alexandre: prova o refutació?