OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi Miguel Indurain 2023

El Gran Premi Miguel Indurain 2023 fou la 74a edició del Gran Premi Miguel Indurain. La cursa es va disputar l'1 d'abril de 2023, amb un recorregut de 203 quilòmetres, i formava part del calendari de l'UCI ProSeries 2023 amb una categoria 1.Pro.
El vencedor final fou el basc Ion Izagirre (Cofidis), que s'imposà en solitari en l'arribada a Estella. Sergio Higuita (Bora-Hansgrohe) i Mattias Skjelmose Jensen (Trek-Segafredo), completaren el podi.

## Equips participants

L'organització va convidar a 21 equips: deu de categoria WorldTeam, deu ProTeams i un equips continentals.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Ataque letal de Ion Izagirre para ganar el GP Indurain» (en castellà), 01-04-2023. [Consulta: 4 abril 2023].
* ↑ «Startlist for Gran Premio Miguel Indurain 2023». [Consulta: 4 abril 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Gran Premi Möbel Alvisse

El Gran Premi Möbel Alvisse va ser una cursa ciclista d'un dia que es disputà entre 2005 i 2008 a Leudelange (Luxemburg). Les dues primeres edicions formaren part del calendari de l'UCI Europa Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2005 | James Lewis Perry | Arno Wallaard | Jean-Claude Lebeau |
| 2006 | Gabriel Rasch | Wolfram Wiese | Christopher Myhre |
| 2007 | Hakan Nilsson | Christian Poos | Christian Alex Hansen |
| 2008 | Fredrik Johansson | Eddy Forner | Frederik Penne |

## Referències

* ↑ «G.P Möbel Alvisse (Lux) - Cat.1.2». [Consulta: 30 octubre 2023].
* ↑ Archives, Cycling. «Leudelange» (en anglès). [Consulta: 30 octubre 2023].
# Guillem IV de Nevers

Guillem IV de Nevers, nascut el 1130, mort el 1168, comte de Nevers, d'Auxerre i V de Tonnerre (1161-1168), fill de Guillem III de Nevers, comte de Nevers, d'Auxerre i IV de Tonnerre, i d'Ida de Sponheim
Es va casar amb Elionor de Vermandois. No va tenir fills i el va succeir el seu germà Guiu de Nevers.

## Notes i referències

* ↑ Guillem IV, comte de Nevers
# Victorio García

Victorio García (Madrid, 20 d'octubre de 1926) va ser un ciclista espanyol, professional durant les dècades de 1940 i 1950. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa a la Volta a Espanya de 1950.

## Palmarès

* 1950
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1950. 15è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1955. 35è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1953. Abandona (4a etapa)

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Victorio Maximiliano Pereira Páez

Victorio Maximiliano "Maxi" Pereira Páez (Montevideo, Uruguai, 8 de juny del 1984) és un futbolista professional uruguaià que actualment juga de lateral dret al SL Benfica de la Lliga Sagres portuguesa. Pereira, també juga per la selecció de l'Uruguai des del 2005.
El 31 de maig de 2014 va entrar a la llista definitiva de seleccionats per disputar la Copa del Món de Futbol de 2014 al Brasil.

## Referències

* ↑ «Plantel definitivo para Brasil 2014» (en castellà). auf.org.uy, 31-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-31. [Consulta: 17 juny 2014].

## Enllaços externs

* Maximiliano Pereira a National-Football-Teams.com (anglès)
Maxi Pereira amb l'Uruguai - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de l'Uruguai – Copa Amèrica de futbol 2007
1 Carini •
2 Lugano •
3 Godín •
4 Fucile •
5 Pablo García •
6 D. Rodríguez •
7 C. Rodríguez •
8 Gargano •
9 Vargas •
10 Recoba •
11 Estoyanoff •
12 Castillo •
13 Abreu •
14 Diogo •
15 Pérez •
16 Pereira •
17 Valdez •
18 Canobbio •
19 Scotti •
20 González •
21 Forlán •
22 Sánchez •
Seleccionador: Tabárez
Selecció de futbol de l'Uruguai – Copa del Món de futbol 2010
1 Muslera •
2 Lugano  •
3 Godín •
4 Fucile •
5 Gargano •
6 Victorino •
7 Cavani •
8 Eguren •
9 Suárez •
10 Forlán •
11 Á. Pereira •
12 Castillo •
13 W. S. Abreu G. •
14 Lodeiro •
15 Pérez •
16 M. Pereira •
17 Arévalo Rios •
18 I. González •
19 Scotti •
20 A. Fernández •
21 S. Fernández •
22 Cáceres •
23 Silva •
Seleccionador: Tabárez
Selecció de futbol de l'Uruguai – Copa Amèrica de futbol 2011
1 Muslera •
2 Lugano •
3 Godín •
4 Coates •
5 Gargano •
6 Victorino •
7 C. Rodríguez •
8 Eguren •
9 Suárez •
10 Forlán •
11 Á. Pereira •
12 Castillo •
13 Abreu •
14 Lodeiro •
15 Pérez •
16 M. Pereira •
17 Arévalo Ríos •
18 Hernández •
19 Scotti •
20 González •
21 Cavani •
22 Cáceres •
23 Silva •
Seleccionador: Tabárez
Selecció de futbol de l'Uruguai – Copa del Món de futbol 2014
1 Muslera •
2 Lugano  •
3 Godín •
4 Fucile •
5 Gargano •
6 Á. Pereira •
7 Rodríguez •
8 Hernández •
9 Suárez •
10 Forlán •
11 Stuani •
12 Muñoz •
13 Giménez •
14 Lodeiro •
15 Pérez •
16 M. Pereira •
17 Arévalo Rios •
18 Ramírez •
19 Coates •
20 González •
21 Cavani •
22 Cáceres •
23 Silva •
Seleccionador: Tabárez
Selecció de futbol de l'Uruguai – Copa del Món de futbol 2018
1 Muslera •
2 Giménez •
3 Godín  •
4 Varela •
5 Sánchez •
6 Bentancur •
7 Rodríguez •
8 Nández •
9 Suárez •
10 De Arrascaeta •
11 Stuani •
12 Campaña •
13 Silva •
14 Torreira •
15 Vecino •
16 M. Pereira •
17 Laxalt •
18 M. Gómez •
19 Coates •
20 Urretaviscaya •
21 Cavani •
22 Cáceres •
23 Silva •
Seleccionador: Tabárez :
# Volkovskita

La volkovskita és un mineral de la classe dels borats. La volkovskita va ser descrit per primera vegada al Kazakhstan per part de Kondrat'eva et al. (1966), i va ser redefinida per Mandariner et al. (1990) a partir de les mostres trobades al dipòsit de Salt Springs. La redefinició va establir la simetria triclínica i la presència de K i Cl com a constituents essencials del mineral. Rep el seu nom en honor d'A.I. Volkovskaya, petrògraf rus.

## Característiques

La volkovskita és un borat de fórmula química KCa₄B$_{22}$O$_{32}$(OH)$_{10}$Cl·4H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic en forma de cristalls que varien de forma entre pseudohexagonal i triangular i en plaques micàcies, de fins a 1 cm; també es pot presentar en agregats en forma de llibre. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la volkovskita pertany a «06.EC - Filopentaborats» juntament amb els següents minerals: biringuccita, nasinita, gowerita, veatchita, tuzlaïta, heidornita i brianroulstonita.

## Formació i jaciments

La volkovskita és un mineral poc freqüent en els residus insolubles en aigua a partir de mines de sal i dipòsits de potassa. A més de les seves dues co-localitats tipus també ha estat descrita a altres indrets del Canadà i el Kazakhstan; a un pou de sal, al comtat de Clarke (Alabama, Estats Units); a la mina Bouly, a Loftus (Anglaterra, Regne Unit); a Al-Monawarh (Medina, Aràbia Saudita) i al dipòsit de salts de K Nepskoe, a la coca del riu Nepa (Irkutsk, Rússia).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: halita, silvita, hilgardita, boracita i anhidrita.

## Referències

* 1 2 3 «Volkovskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juliol 2017].
* 1 2 3 «Volkovskite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 3 juny 2017].
# Volksbuch

Volksbuch (en alemany: llibre del poble) és un terme encunyat per Joseph Görres i Johann Gottfried Herder a finals del segle xviii, el títol del qual, es deu al seu contingut de Literatura popular. Normalment, aquests llibres populars estaven escrits en prosa i ambientats en l'edat mitjana.

## Vegeu també

* Auca
* Literatura de cordill
* Romanços de cec
* Chapbook
* Bibliothèque bleue
* Romanços de cec

## Bibliografia

* Karl Joseph Simrock: Sammlung deutscher Volksbücher, 13 Bde. (Frankfurt 1845-67).
* Deutsche Volksbücher in drei Bänden (Berlin/Weimar 1982).
* Jan Dirk Müller (Hrsg.): Romane donis 15. und 16. Jahrhunderts, Bd. 1 (Frankfurt a. M. 1990).
* Deutsche Volksbücher, editat de Gertrud Bradatsch i Joachim Schmidt (amb 37 xilografies d'impressió contemporània), Leipzig 1986.
* Richard Edmund Benz [Escrit i editat]: Drei deutsche Volksbücher, Heidelberg 1956, reimprès en Colònia 1969.
# Volksbühne

La Volksbühne Berlín (avui dia reanomenada Volksbühne am Rosa-Luxemburg-Platz, Volksbühne a la plaça Rosa-Luxemburg) és un teatre de Berlín. El nom "Volksbühne" està compost de "Volk" (poble) i "Bühne" (escenari, teatre), i significa literalment "teatre del poble".
La Volksbühne Berlin es va crear el 1890 a partir de l'assemblea general de l'associació politicocultural Freie Volksbühne, sorgida de les classes populars alemanyes i creada amb l'objectiu de facilitar l'accés a l'educació i la cultura a les classes desafavorides. El 1892 l'associació va sufrir una divisió interna de la qual va sorgir la Neue Freie Volksbühne, que gràcies al seu creixement va aconseguir disposar de fons suficients com per construir-se un edifici propi el 1902.
El teatre actual està ubicat a la Plaça Rosa-Luxemburg, al barri berlinés de Mitte (centre). L'edifici va ser finalitzat abans de la Primera guerra mundial i va ser la seu de les associacions Freie Volksbühne i Neue Freie Volksbühne (reunificades posteriorment a l'escissió) fins al 17 de maig de 1933.
A partir de 1947 l'edifici va passar a portar el nom de solament Volksbühne i la gestió va anar a càrrec de la FDGB (Freier Deutscher Gewerkschaftsbund, Federació alemanya de sindicats lliures), el sindicat de la República Democràtica Alemanya.
Després de la caiguda del mur el 1989, la direcció del teatre va passar a mans del dramaturg Frank Castorf.

## Enllaços externs

* Volksbühne - Lloc web oficial
# Volksdorf

Volksdorf (en baix alemany Volksdörp) és un nucli del bezirk de Wandsbek a la ciutat estat d‘Hamburg a Alemanya. A la fi de 2010 tenia 19.501 habitants a una superfície d'11,6 km². Es troba al nord-est de la ciutat a la frontera amb Slesvig-Holstein.

## Història

Van trobar-se traces d'ocupació humana des de l'edat de pedra tot i que el primer esment escrit data del 1296, quan pertanyia al Gau Stormarn un territori d'Holstein que circumdava la ciutat d'Hamburg. El 1437 el senyor va empenyorar el poble a la ciutat hanseàtica, amb una sèrie de pobles rurals, els walddörfer (pobles del bosc), que aleshores formaven un exclavat d'Hamburg. Al segle xix el poble del qual l'agricultura i l'explotació de la torba i tenia uns 400 habitants. La construcció d'un ferrocarril cap a Altrahlstedt (1904) i Barmbek (1920) va desenclavar el territori i iniciar la seva urbanització. Les negociacions amb Prússia per a obtenir el permís de travessar el seu territori va alentir l'obra. El 1937, el règim nazi, va reorganitzar les fronteres administratives i a crear un territori urbà contigu. Les forces aliades i la república alemanya van mantenir aquesta subdivisió administrativa.
Avui, el poble va esdevenir un dormitori benestant de la ciutat d'Hamburg, amb moltes cases i vil·les unifamiliars. L'atmosfera va inspirar l'escriptora Tina Uebel, nativa de Volksdorf per a la seva novel·la Last Exit Volksdorf al qual descriu una atmosfera plomosa, l'esperit petit burgès i la decadència de gent bo bona que avalua més el parèixer que l'ésser una tesi objectada per una part dels joves del poble.

## Geografia

* El Deepenreiengraben a l'aiguamoll de les Duvenwischen
* El Saselbek als Volksdorfer Teichwiesen
* El riu Gussau als Teichwiesen
* L'estany Alhorndiek
* La vall del Lottbek
* Aiguabarreig del Diekkampgraben i del Berner Au
* Les entrades de les piscines a cel obert

## Curiositats i turisme

* El Museumdorf o Poble Museu, un museu a l'aire llibre
* El sender al llarg del Lottbek i del Moorbek a la frontera amb Slesvig-Holstein i la reserva natural del Heidkoppelmoor und Umgebung.
* El parc natural Volksdorfer Teichwiesen: els estanys i prats molls al marge del Saselbek
* La piscina d'estiu Sommerbad i la piscina naturista Waldbad al marge del Moorbek

## Persones

* Emil Maetzel (1877-1955 in Hamburg), arquitecte, pintor, gràfic i escultor
* Ernst Rowohlt (1887-1960), editor
* Tine Uebel, (1969-…), escriptora

## Referències

* ↑ Bevölkerungsstand und -entwicklung im Jahr 2010 nach Stadtteilen, Statistisches Amt für Hamburg und Schleswig-Holstein
* ↑ Maren Keller, Roman "Last Exit Volksdorf" - Das Grauen hinter den Gardinen, Der Spiegel, 31.01.2011, (traducció: La novel·la "Last Exit Volksdorf" - l'horror darrere les cortines) (alemany)
* ↑ Hanna Kastendieck, "LAST EXIT VOLKSDORF" Volksdorf? Ist doch gar nicht so übel, a l'Hamburger Abendblatt, 15 de febrer de 2011, (traducció: "LAST EXIT VOLKSDORF" Volksdorf? no és pas tant malament!) (alemany)

## Enllaços externs

* Treffpunt Volksdorf Calendari de les activitats socials, culturals, esportius
* Volksdorfer – Stadtteilnetz, web no oficial
* Web del poble museu (alemany)
# Neoarisemus collarti

Neoarisemus collarti és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àfrica: la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Satchell, G. H., 1955. New species of East and Central African Psychodidae. Part 1. Revue de zoologie et de botanique africaines. 51:339-372.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Nikolàievka (Volsk)

Nikolàievka - Николаевка (rus) - és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 207 habitants. Pertany al districte municipal de Volsk.

## Referències

* ↑ «Регионы России → Саратовская обл. → Вольский р-н → Александровка с.». Arxivat de l'original el 2015-04-05. [Consulta: 22 febrer 2018].
* ↑ Коряков Ю. Б.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24. [Consulta: 22 febrer 2018].
# Nikolàievka (Véidelevka)

* Per a altres significats, vegeu «Nikolàievka».
Nikolàievka - Николаевка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2021 tenia 1.000 habitants. Pertany al districte (raion) de Véidelevka.

## Referències

* ↑ «Посёлок Вейделевка (летопись, часть 1)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «Историческая справка | Вейделевский район». Arxivat de l'original el 2013-04-17. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Вейделевка (летопись часть 2)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
# AKOE Educació

AKOE Educació és una cooperativa de segon grau del País Valencià que treballa l'àmbit de l'educació amb valors progressistes fundada en 2006. El seu objectiu seria el de recolzar les entitats que la formen, per tal de liderar un procés d'innovació i eficiència en la gestió educativa. Una de les maneres d'assolir aquest objectiu seria la de compartir informació i experiències entre els diferents centres educatius que en formen part.
Els centres que formen part d'AKOE són: Florida Centre de Formació Superior, Grup Sorolla, Escola El Drac, Escola 2, Escola La Masia, Juan Comenius Coop, La Nostra Escola Comarcal, Escola Les Carolines i Escola Gavina.
El 2013 crearen una escola de mestres.

## Referències

* ↑ ´En el cooperativismo educativo somos como la escuela pública concertada´ AKOE a Levante-EMV (castellà)
* ↑ Zafra, Ignacio «Las cooperativas de educación se unen en Akoe, un grupo empresarial». El País, 31-01-2006 [Consulta: 14 gener 2017].
* ↑ Deu cooperatives valencianes d'Educació s'unixen per a reduir costos, millorar la formació i crear nous centres a Vilaweb
* ↑ Web d'AKOE
* ↑ 250 profesores participan en una jornada de aprendizaje cooperativo Arxivat 2010-05-23 a Wayback Machine. a Empresa y Trabajo (castellà)
* 1 2 «9 cooperativas crean una escuela de maestros». EMV Levante, 24-04-2013 [Consulta: 13 gener 2017].

## Enllaços externs

* http://www.akoe.org Arxivat 2011-06-23 a Wayback Machine.
# Ploranera de vàrzea

La ploranera de vàrzea (Schiffornis major) és un ocell de la família dels titírids (Tityridae). Es troba als següents països de la conca amazònica, a l'Amèrica del Sud: Colòmbia, Veneçuela, Equador, Perú, Bolívia i Brasil. El seu hàbitat són les zones pantanoses i inundables (vàrzea) dels boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «ploranera de vàrzea». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 455. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Varzea Schiffornis. Schiffornis major» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 29 agost 2022].
# Cascades Wairere

Les cascades Wairere són les cascades més altes de l'illa del nord de Nova Zelanda, formades per dues grans caigudes d'aigua que cauen des d'una altura de 153 metres des d'un cingle de la serralada Kaimai.
Les cascades es troben entre Te Aroha i Matamata.
Uns senders que surten de l'aparcament que hi ha al final de la Goodwin Road permeten arribar fins a la vall del torrent, fins a una plataforma amb vista panoràmica, i des d'allí es pot accedir fins a la part superior de l'altiplà i del cingle de les cascades. Una vegada a la part superior, es pot continuar cap a la pista nord-sud que corre la longitud de la serralada Kaimai.

## Referències

* ↑ Jock Phillips. Waterfalls - Causes of waterfalls, Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand, Ministry for Culture and Heritage. ISBN 978-0-478-18451-8. Updated 21 September 2007. Retrieved 22 May 2009.

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de cascades de Nova Zelanda
# Castell Palau de la Baronia (Alcàsser)

El Castell Palau de la Baronia es troba a la plaça del Castell, al municipi d'Alcàsser, a la comarca de l'Horta Sud de la província de València. El castell palau de la Baronia va ser construït al segle xv amb els fonaments del castell àrab d'Alcàsser. Es troba sota la protecció de la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Espanyol, i està catalogat com a Bé d'Interès Cultural segons consta a la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esports de la Generalitat Valenciana, amb codi: 46.16.015-002, i no presenta encara anotació ministerial.

## Història

La població musulmana va ser conquistada per Jaume I d'Aragó, qui la va cedir a 1248 a Artal de Foces. El seu senyoriu va passar per diverses famílies fins que l'any 1443 va ser elevada a la categoria de baronia, sent el seu primer titular Joan Català i Sanoguera. Va mantenir una dependència contínua de la veïna Picassent fins a 1784.
Durant la dominació musulmana, la població d'Alcàsser estava dotada d'un castell àrab els basaments serien utilitzats, al segle xv, per l'edificació del palau de la Baronia. Es tracta aquest d'un palau residencial dels nobles i, per això, símbol del poder de la senyoria. Però, després d'uns primers segles d'esplendor, va ser caient en desús, i fins a ser pràcticament abandonat i arribar a l'estat de ruïna. L'Ajuntament va rescatar el que quedava de l'edifici i el va restaurar i rehabilitar per convertir-lo en seu de l'actual Consistori Municipal. Amb els successius desusos i abandonaments i les posteriors reformes, es van anar perdent gran part de les seves característiques constructives originals, especialment les fortificades i defensives.
Residència dels nobles i símbol del poder de la senyoria, després d'uns primers segles d'esplendor va caure en desús, i finalment molt deixat i en ruïna. L'Ajuntament va rescatar el que quedava de l'edifici i el va restaurar i rehabilitar per convertir-lo en seu del consistori, per la qual cosa, encara que es troba en un perfecte estat, ha perdut lògicament bona part del seu aspecte original i molts dels seus elements, especialment els fortificats i defensius.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 http://www.castillosnet.org/programs/castillosnet.php?tip=ficcas&dat=valencia/V-CAS-018%5BEnllaç+no+actiu%5D
* 1 2 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/detalles_bics.asp?IdInmueble=1488
* ↑ Castillos, torres y fortalezas de la Comunidad Valenciana (en castellà). Editorial Prensa Valenciana, 1995, p. 439.
* ↑ http://usuarios.multimania.es/vicolm/hsud1.htm%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Puig d'en Marrana

El Puig d'en Marrana és un turó de 93 metres que es troba al municipi de Sant Jordi Desvalls, a la comarca del Gironès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Víctor Alfonso Serrano Mosquera

Víctor Alfonso Serrano Mosquera (Valladolid, 9 de desembre de 1970) és un exfutbolista castellanolleonès, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Format al planter del Reial Valladolid, hi debuta amb el primer equip a la temporada 91/92, tot jugant sis partits de primera divisió. Durant l'any i mig següent seguiria apareixent esporàdicament per l'equip val·lisoletà, mentre que la segona meitat de la temporada 93/94 la passa al CD Leganés.
Posteriorment fitxa pel CD Numancia, amb qui puja a Segona Divisió el 1997. Hi disputa 23 partits amb els sorians durant la temporada 97/98, abans de retirar-se a causa de les lesions.
Després de penjar les botes, ha seguit vinculat al món del futbol. Es va iniciar a l'equip tècnic del CD Numancia, al qual va seguir diferents tasques als quadres del Reial Valladolid i València CF. El març de 2006 és nomenat Director Esportiu del CD Tenerife.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
* Serrano es ratificat com a nou Director Esportiu del Tenerife
# Abalàkovo (Irkutsk)

Abalàkovo (en rus: Абалаково) és un poble de l'óblast d'Irkutsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 114 habitants.

## Referències

* ↑ Bespiatov, T. «Иркутская область» (en rus). [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ Карта села Абалаково в Иркутской области
# Federació d'Independents de Catalunya

La Federació d'Independents de Catalunya (FIC) és un espai polític creat en 1995 per l'acolliment d'aquelles candidatures que no s'encasellen en un determinat partit polític. Té per objectiu, doncs, agrupar els regidors electes per agrupacions d'electors i partits locals o comarcals. Entre aquests darrers hi ha la UNIC, creada el 1989 arran del descontentament amb el Pla de Residus de la Generalitat de Catalunya, i també té una forta implantació al Priorat.

## Ubicació ideològica

La FIC ha rebut crítiques per la seva suposada "manca d'ideologia". Per exemple, segons Jordi Duran, des de les Terres de l'Ebre, criticava que "la Federació d'Independents de Catalunya (FIC) ha constituït el darrer gran fracàs de crear una alternativa a CiU en l'àmbit rural, ja que el seu excés de pragmatisme i el seu desinterès per la ideologia l'han convertida en una opció indesxifrable en què poden campar des d'ultradretans fins a independentistes, passant per independents purs, gent de bona fe i tot el mostrari de rebotats, dissidents i trànsfugues que generen els partits tradicionals". Per contra, el regidor independent de l'Ajuntament de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant, Ferran Castellví, recordava que en "l'acta fundacional de la FIC es defineixen com a municipalistes, nacionalistes, ecologistes i independents" (diari Aquí, 19 de gener de 2007).

## Implantació territorial

La Federació d'independents de Catalunya són un conjunt de plataformes polítiques locals implantades, sobretot, al Camp de Tarragona i a les Terres de l'Ebre.

## Resultats electorals

Segons el Departament de Governació i Administracions Públiques
| Any | Vots | Percentatge de vots | Regidors |
| 2023 | 6.468 | 0,21% | 67 |
| 2019 | 8.650 | 0,25% | 72 |
| 2015 | 7.305 | 0,23% | 66 |
| 2011 | 12.508 | 0,44% | 85 |
| 2007 | 17.478 | 0,61% | 86 |
| 2003 | 20.616 | 0,64% | 104 |
| 1999 | 23.078 | 0,79% | 187 |
| 1995 | 19.718 | 0,61% | 177 |

## Referències

* ↑ Borbonès Juanpere, Natàlia. SOS Priorat. Cossetània Edicions, 1999, p. 25. ISBN 8489890323.
* ↑ El Punt, 17 d'octubre de 2002
* ↑ «Resultados provisionales - Elecciones Municipales 2011 - Catalunya». Arxivat de l'original el 2012-11-07. [Consulta: 18 juliol 2011].
* ↑ «Consulta de resultados electorales». Ministerio del Interior, 2019. Arxivat de l'original el 26 de març 2019. [Consulta: 2 gener 2021].

## Enllaços externs

* Federació d'Independents de Catalunya