OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Directiva de restricció de substàncies perilloses

La Directiva de restricció de substàncies perilloses 2002/95/CE (amb acrònim anglès RoHS 1), abreviatura de Directiva sobre la restricció de l'ús de determinades substàncies perilloses en equips elèctrics i electrònics, va ser adoptada el febrer de 2003 per la Unió Europea.
La iniciativa era evitar una sobreabundància de productes químics a l'electrònica. Per tant, com a resultat, l'electrònica es va restringir.
La directiva RoHS 1 va entrar en vigor l'1 de juliol de 2006 i s'ha d'aplicar i esdevenir una llei a cada estat membre. Aquesta directiva restringeix (amb excepcions) l'ús de deu materials perillosos en la fabricació de diversos tipus d'equips electrònics i elèctrics. A més de les excepcions, hi ha exclusions per a productes com ara plaques solars. Està estretament lligat a la Directiva de residus d'equips elèctrics i electrònics (RAEE) 2002/96/CE (ara substituïda) que estableix objectius de recollida, reciclatge i valorització dels productes elèctrics i forma part d'una iniciativa legislativa per resoldre el problema de grans quantitats de residus electrònics tòxics. En la parla, RoHS sovint s'escriu o es pronuncia /rɒs/, /rɒʃ/, /roʊz/, o /ˈroʊhɒz/, i fa referència a l'estàndard de la UE, tret que s'indiqui el contrari.
La RoHS sovint es coneix com la "directiva sense plom", però restringeix l'ús de les deu substàncies següents:
* Plom (Pb)
* Mercuri (Hg)
* Cadmi (Cd)
* Crom hexavalent (Cr$^{6+}$)
* Bifenils polibromats (PBB)
* Èter difenílic polibromat (PBDE)
* Ftalat de bis (2-etilhexil) (DEHP)
* Ftalat de butil benzil (BBP)
* Ftalat de dibutil (DBP)
* Ftalat de diisobutil (DIBP)
La directiva s'aplica als equips tal com es defineix en una secció de la directiva RAEE:
* Grans electrodomèstics.
* Petits electrodomèstics.
* Equips informàtics i de telecomunicacions (tot i que els equips d'infraestructura estan exempts en alguns països).
* Equips de consum.
* Equips d'il·luminació, incloses les bombetes.
* Eines elèctriques i electròniques.
* Joguines, material d'oci i esportiu.
* Dispositius mèdics (exempció eliminada el juliol de 2011).
* Instruments de seguiment i control (exempció eliminada el juliol de 2011).
* Dispensadors automàtics.
* Altres EEE no coberts per cap de les categories anteriors.

## Referències

* ↑ «DIRECTIVE 2002/95/EC OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL» (PDF) (en anglès). Eur-lex.europa.eu. [Consulta: 3 juliol 2015].
* ↑ «Turnkey RoHS & RoHS II Module» (en anglès). assentcompliance.com. http://www.assentcompliance.com. Arxivat de l'original el 28 maig 2016. [Consulta: 17 maig 2016].
* ↑ «Search results - EUR-Lex» (en anglès). https://eur-lex.europa.eu.
* ↑ «EURLex – 32015L0863 – EN – EUR-Lex» (en anglès). Eur-lex.europa.eu, 04-06-2015. Arxivat de l'original el 9 febrer 2016. [Consulta: 1r febrer 2016].
# Sam Brown

Samantha Brown, anomenada Sam Brown (17 d'octubre de 1964, Stratford, Londres), és una cantant anglesa que va esdevenir popular gràcies a la cançó Stop! de 1988. És filla del roquer Joe Brown i de la cantant Vikki Brown.

## Col·laboracions

* Small Faces (1978, amb 12 anys),
* National Youth Jazz Orchestra,
* Jon Lord (1982 i 2001),
* Adam Ant,
* Dexys Midnight Runners,
* Roger Chapman (1984),
* Spandau Ballet (live),
* Keith Jarrett,
* David Gilmour (1984, a Cruise i els directes de 2001 i 2002),
* The Dream Academy (1985),
* The Firm (1985 amb Jimmy Page i Paul Rodgers),
* Pink Floyd (1986),
* Roger Waters (1987),
* John Astley (1987),
* Jim Capaldi (1988),
* Spirits of the Forest (1989 amb David Gilmour),
* Gary Moore (1989),
* Red Balloon (1989),
* Jools Holland (Together Again : 1991 amb David Gilmour, Hop the Wag : 2000),
* James Brown (1991),
* Zoë (1992),
* Jimmy Nail (1992, amb Guy Wallis, Gary Pratt i David Gilmour),
* Alvin Lee (1994),
* Fish, el cantant de Marillion (Just good Friends, 1995)

## Discografia

* Fragile (2003)
* Reboot (2001)
* Box (1997)
* 43 Minutes (1992)
* April Moon (1990)
* Stop (1988)
Va cantar en francès les cançons: S'envoler i Fragile.

## Enllaços externs

* Fan Club de Sam Brown (anglès)
# Ru 251

El Spähpanzer Ru 251 va ser el tanc lleuger alemany dissenyat per Henschel, que va tenir el propòsit de substituir el M41 Walker Bulldog, subministrat pels americans a l'alemanya occidental. També va ser el tanc que es va utilitzar com a model per al disseny del Leopard. Tenia una tripulació de 4 homes: el comandant (que feia d'operador de ràdio), el conductor, el artiller i el carregador.

## Disseny

El Ru 251 està basat en el destructor de tancs Kanonenjagdpanzer i utilitza el mateix canó principal Rheinmetall BK 90/L40 de 90 mm.
Com a tanc de reconeixement lleuger, el Ru 251 no s'utilitza per al combat intens, a causa de la seva armadura lleugera. Els 20 mm d'armadura del Ru 251 poden aturar fàcilment les ràfegues de metralladora de gran calibre, però es tornen molt vulnerables al foc de calibre més alt. El Ru 251 va ser dissenyat com un tanc de reconeixement lleuger, per moure's ràpidament i sigil·losament i atacar objectius d'oportunitat, abans de reposicionar-se utilitzant la seva alta mobilitat: Qualsevol excés d'armadura dificultaria la velocitat del tanc.
El seu disseny va començar 1964, i es van produir alguns, pero com a prototips. El pla era no haver de dependre tant dels tancs subministrats pels americans durant el pla Marshall. Aquest mateix disseny es va utilitzar per a desenvolupar el Leopard, que va ser el tanc que finalment va fer que Alemanya no depengués tant de l'armament Americà.

### Protecció

El "Ru 251" tenia un blindatge frontal de 25 mm de gruix, 20 mm en els laterals i 6 mm la part posterior. Això era molt efectiu per fer que el tanc fos tant ràpid, ja que podia arribar als 80 km/h.

### Potència de foc

El canó "90 mm Rheinmetall DM1", de 90mm era un canó bastant potent, i montat en un tanc ràpid, era una combinació bastant bona, ja que aquest canó oferia una bona potència de foc.

### Mobilitat

Tenia un motor "MB 837 Aa", el qual amb el seu fi blindatge, el feia un tanc molt ràpid, arribant als 80 km/h en carretera cap endavant, i a 24 km/h cap enrere. El seu motor tenia una potència de 500hp, que junt amb la seva massa de 25 tones, el feia un dels tancs més ràpids de l'època.

## Referències

* ↑ http://www.tanks-encyclopedia.com/coldwar/West_Germany/Spahpanzer-RU-251.php Arxivat 2018-08-07 a Wayback Machine.
* 1 2 «Spähpanzer RU 251 - Tank Encyclopedia», 07-08-2018. Arxivat de l'original el 2018-08-07. [Consulta: 5 gener 2024].
* ↑ «[Devblog Spähpanzer Ru 251 - Actualités - War Thunder]» (en francès). [Consulta: 5 gener 2024].
* ↑ Schmid, Wolfgang. «Spähpanzer Ru 251 (Prototyp)» (en alemany), 03-07-2017. [Consulta: 5 gener 2024].
# Ruaidrí Ua Conchobair

Ruaidrí Ua Conchobair (Tuam ? -Cong, 1198) en anglès Rory O'Connor rei de Connacht al segle xii i últim Gran rei d'Irlanda. Fill de Toirdelbach Ua Conchobair (en anglès Turlough O'Connor), va regnar a Connacht entre 1151 i 1154, reemplaçat per Muirchertach MacLochlainn.
El 1156, Ruadidrí va ascendir al tron de Connacht i, deu anys més tard, igual que el seu pare, va obtenir el títol de Gran rei. Els seus enfrontaments amb Diarmait Mac Murchada, rei de Leinster, van proporcionar als normands el pretext per a la invasió de l'illa. Ruadidrí va intentar expulsar els invasors, però va ser rebutjat i mantingut més enllà del riu Shannon. Va persistir en la seva oposició a Enric II d'Anglaterra fins a 1175, any en què, mitjançant la signatura del Tractat de Windsor, va mantenir Connacht sota el seu control com a vassall d'Enric II i se li va reconèixer com Senyor de tots els reis irlandesos; a canvi es va comprometre a pagar un tribut anual.
Ruaidrí es va instal·lar aleshores a Tuam, on va romandre fins al 1184 i després, a l'abadia de Cong, on va romandre fins al 1186, data en què el seu fill Conchobar Máenmaige Ua Conchobhair (en anglès, Connor O'Connor) el va deposar i el va expulsar a la província de Munster.
A la mort de Conchobar, el clan de Sil-Murray es va oferir a ocupar novament el tron, però no va tenir gaire d'èxit perquè apareix novament el 1191 reclutant tropes a Tyrconnell, Tyrone, Regne de Meath i Munster per recuperar el regne de Connacht, que per aquestes dates estava a les mans del seu germà Cathal Crobhdearg Ua Conchobair (en anglès Cathal O'Connor). Encara que no va tenir èxit, va rebre en compensació els senyorius de Tir Fiachrach i de Kinelea of Echtge.
El 1198, els Annals dels quatre mestres informen que:
| « | Ruaidrí, rei de Connacht i de tota Irlanda, d'anglesos i irlandesos, ha mort entre els clergues de Cong, després de penitència exemplar, victoriós sobre el món i el diable. El seu cos va ser portat a Clonmacnoise i enterrat al costat nord de l'altar de la gran església. | » |

## Referències

* ↑ Webster Hollis, Daniel. «The History of Ireland» (en anglès). [Consulta: 10 febrer 2013].
# Saldé

Saldé (o Salde) és una localitat del nord del Senegal, situada sobre el riu Senegal, a l'extremitat est de l'illa de Morfil.

## Història

El municipi de Saldé està habitat pels sereres des de vers el segle X; li donaven el nom de Taiba Gouye. Fou abandonada després de l'avanç cap al sud d'aquest poble, però Saldé va renéixer en el moment de la revolució torodo quan el primer almamy Abdel Kader Kane va ordenar als habitants de Pété de guardar i prevenir les incursions dels maures, el pas de Gué en el moment de la baixada del riu; aquesta guarda es trobava a salndu (confluència dels dos braços del riu) – que esdevindrà Saldé – a la proximitat d'aquesta confluència. La plaça de Gué fou construïda i dirigida per Demba Elimane Moktar Ly, de Pété.

## Administració

Salde és part de la Comunitat rural de Pété. És la capital del districte de Saldé al departament de Podor (regió de Sant-Louis).

## Geografia

Les localitats més pròximes són Ngoui, Barobe, Sori Malé (en Mauritanie), Lilia, Dabe, Hai Medat, Kourel i Vinding.

### Població

En el moment de l'últim cens, Saldé comptava 1.793 habitants i 208 cases.

### Activitats econòmiques

L'agricultura és la principal activitat

## Notes i referències

* ↑ PEPAM Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* ((anglès)) Maps, weather and airports for Salde
* ((francès)) històric de Saldé Arxivat 2016-03-27 a Wayback Machine.
# Saldus

Saldus ( pronunciació (?·pàg.); alemany: Frauenburg) és un poble del municipi homònim a Letònia. Està situat a la regió històrica de Curlàndia, i segons la distribució administrativa prèvia a la reogranització de l'any 2009, formava part del raion de Saldus. Segons el cens de l'any 2005 el nombre d'habitants era de 12.224 persones.
El 1856 es considera l'any Saldus va ser fundada, quan el consell de Domens' va decidir establir un centre de comerç. Encara que va haver-hi una economia activa a finals del segle xix, i Saldus era el centre cultural de la regió, no va ser reconeguda oficialment com a ciutat fins al 1917. Un dels edificis més antics de la ciutat és l'església de Sant Joan de Saldus. Els documents de 1461 esmenten una església de fusta. S'ha reconstruït diverses vegades. La torre, bombardejada el 1944, va ser reconstruïda els anys 1981-82.
Saldus s'ha desenvolupat com un important centre cultural, educacions, de negocis i de comerç. Hi ha al voltant de 500 empreses autoritzades que operen a Saldus, amb branques principals en la construcció d'edificis, el processament de la fusta i el processament d'aliments. Actualment Saldus també compta amb una vida cultural molt activa, amb músics locals, poetes, pintors i artistes.
Des de 1946 Saldus ha estat la llar de l'Escola de Música Saldus. El 1984, es va fundar l'Escola d'Art de Saldus.

## Personatges notables

* Johann von Besser (1654–1729) – escriptor alemany
* Jānis Blūms (1982–) – jugador de bàsquet
* Ursula Donath (1931–) – atleta alemanya
* Janis Rozentāls (1866–1917) – pintor
* Lea Davidova-Medene (1921–1986) – escultor
* Māris Čaklais (1940–2003) – poeta
* Ēriks Ķiģelis (1955–1985) – músic
* Dons (1984–) – cantant
* Ieva Laguna (1990–) – model

## Agermanaments

Saldus està agermanada amb:
| Paide, Estònia Mažeikiai, Lituània Liederbach am Taunus, Alemany Lidingö, Suècia | Stargard Szczeciński, Polònia Sergiyev Posad, Rússia Villebon-sur-Yvette, França Sankt Andrä, Àustria |

## Galeria

* Monument a Janis Rozentāls
* Llac Saldus
* Església luterana de Saldus

## Vegeu també

* Localitats de Letònia
# Districte d'Admiralteiski

El districte d'Admiralteiski (en rus: Адмиралте́йский райо́н, Admiralteyskiy rayon) és un districte de la ciutat federal de Sant Petersburg, Rússia. Limita amb el riu Nevà al nord i a l'oest, el riu Iekateringofka al sud-oest, les àrees al voltant del carrer Gorokhovaia a l'est i les àrees al voltant de l'avinguda Zagorodni al sud. La població del districte és de 157.897 habitants (dades del cens de 2010).

## Districtes

Admiralteyski es compon, al seu torn, dels següents ókrugs municipals:
* Admiralteyski
* Izmailovskoie
* Kolomna
* Semyonovski
* Sennoi
* Iekateringofski

## Referències

* ↑ «Servei Estatal d'Estadística de la Federació Russa» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-03-15. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «Общая информация - Официальный сайт Администрации Санкт‑Петербурга» (en rus). Web Municipal d'Estadística de Sant Petersburg. [Consulta: 18 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (rus)
# Dorino II Gattiluso

Dorino II Gattiluso era fill de Palamede I Gattiluso i va succeir al seu pare en la senyoria d'Enos el 1455.
En iniciar el govern els otomans van amenaçar Enos però finalment el 1456 van accedir a mantenir a Dorino II augmentant el tribut. El 1462 els seus parents de Lesbos van perdre el poder i el 1484 els otomans van ocupar Enos.
Dorino encara va viure algun temps. Estava casat amb Elisabeta Crispo, de la família ducal dels Crispo.

## Referències

* ↑ «Gattilusio». [Consulta: 1r maig 2021].
* ↑ «Crispo 1». [Consulta: 1r maig 2021].
# Dena de Coll i Moll

El Coll i Moll és una dena del municipi de Morella (els Ports, País Valencià), situada al sud-est del terme. La Casa Gran, que forma part d'un conjunt de quatre masos situats al Moll, fa les funcions de capçalera de la dena.
Els límits del Coll i Moll són els següents: al nord, la dena Segona del Riu i la dena de la Roca; al sud, el terme de Catí (Alt Maestrat) i la dena de Muixacre; a l'est, el terme de Catí i el de Xert (Baix Maestrat); i a l'oest, la dena de la Vespa i a la zona sud-oest la dena dels Llivis.
El llogaret de Vallivana es troba dins dels seus límits, i és conegut per allotjar el santuari de la patrona de Morella, la Mare de Déu de la Vallivana.
El 2009 tenia 65 habitants, disseminats pels diverosos massos de la dena:
| Mas de Casa Gran (capital) Mas d'Agustino Mas de Blai Adell Mas de Calvo Mas de Casa Martí Mas de Casa Martí Moll Mas de Portalet Mas del Colomer Mas del Coll Mas del Dolço Mas d'en Ros Mas de Ferrer | Mas de Franxo Mas de Garcia Mas de Gasparo Mas de la Gasulla Mas de l'Hostal la Lloma Mas de la Lloma Nova Mas de la Masa Mas de la Masiana Mas de Molins Mas de Nadal Mas del Noto Mas de Querol | Mas Segura de la Serra Venta del Sombrero Mas Torre Escuela Mas Torre Gargallo Mas Torre Gasparo Mas la Torreta Mas dels Tous Mas del Valent Llogaret de Vallivana Maset del Vent Mas de Vicent |

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor de la Comunitat Valenciana, 2009». Arxivat de l'original el 2014-03-07. [Consulta: 25 agost 2010].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Morella Arxivat 2010-03-15 a Wayback Machine.
# San Martino Canavese

San Martino Canavese és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 40 quilòmetres al nord de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 817 habitants.
San Martino Canavese limita amb els següents municipis: Castellamonte, Pavone Canavese, Colleretto Giacosa, Parella, Perosa Canavese, Torre Canavese, Scarmagno, Agliè i Vialfrè.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 8 abril 2020].
# San Martin (Vitòria)

San Martin és un barri de Vitòria que el 2008 tenia 13.671 habitants. És a l'oest del barri de Lovaina. Rep el nom de la basílica de San Martín de Avendaño, construïda en el segle xiii i que té unes pintures murals gòtiques cobertes de sorra que foren descobertes quan la capella fou restaurada el 1978. Quan es va aprovar el Pla d'Estructuració Urbana de Vitòria es va promoure la construcció de zones verdes i carrers amples segons els plans de Rafael Moneo, Eduardo Mangada Samain i Carlos Ferrán Alfaro. El Parc San Martín és a la part occidental del barri, al costat de la carretera cap a Logronyo i Burgos. Al centre del parc hi ha un estany.
# Salmophasia acinaces

Salmophasia acinaces és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D.E., 1990. A working list of fishes of the world. Copies available from D.E. McAllister, Canadian Museum of Nature, P.O. Box 3443, Ottawa, Ontario K1P 6P4, Canadà. 2661 p. plus 1270 p. Index
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Districte de Yamoussoukro

El Districte Autònom de Yamoussoukro és un dels dos districtes autònoms de Costa d'Ivori que, juntament amb les 31 regions, conformen les subdivisions d'aquest estat. Està situat al centre del país i la seva capital, que també és la capital política de Costa d'Ivori, és Yamoussoukro i té una superfície de 2.000 km². El districte de Yamoussoukro té els departaments de Yamoussoukro i de Attiégouakro. El 1995 tenia 248.035 habitants. Fins que el 2010 es va reestructurar la divisió administrativa de Costa d'Ivori, aquest territori formava part de la regió de Lacs.

## Situació geogràfica

El Districte Autònom de Yamoussoukro està situat al centre de Costa d'Ivori. Al nord hi ha la regió de Bélier, a l'oest hi ha de l'Alt Sassandra, al sud hi ha les regions de Goh i de Moronou i a l'est hi ha la regió de N'zi.

## Economia

El sector serveis és molt important en l'economia del districte de Yamoussoukro degut al comerç i l'aeroport. A més a més, també cal destacar el pes que té el sector educatiu en l'economia de la zona.

### Agricultura

El cafè i el cacau són els principals productes agrícoles per a l'exportació. A més, també es produeix per l'alimentació arròs, nyam, mandioca, blat de moro, soja, cacauet i hortalisses.

## Turisme

Els principals atractius turístic del districte són la Basílica Nostra Dama de la Pau, la Gran Mesquita de la Pau, el Palau Presidencial, la Fundació Felix Houphoêt Boigny, el llac dels caimans, l'hotel President, el Parc d'Animals d'Abokouamékro i el llac de Kossou.

## Cultura

Els principals atractius culturals del districte són els teixidors de Sakiaré, Adjibrí, Tounzuebo i Assanou i les danses tradicionals.

## Referències

* 1 2 3 4 «Découverte du District autonome de Yamoussoukro». Assemblée des Régions et Districts de Côte d'Ivoire. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 26 març 2015].
* ↑ «Côte d'Ivoire: administrative units, extended». Geohive. [Consulta: 26 març 2015].
# Dihidroxibenzè

Un dihidroxibenzè és un compost químic orgànic en què dos grups hidroxil són substituïts per un anell de benzè. Aquests compostos aromàtics es classifiquen dintre dels fenols. Hi ha tres isòmers:
* 1,2-dihidroxibenzè (orto-isòmer), conegut generalment com a catecol
* 1,3-dihidroxibenzè (meta-isòmer), conegut comunament com a resorcinol
* 1,4-dihidroxibenzè (para-isòmer), conegut com a hidroquinona.

## Classificació

    orto isòmer meta isòmer para isòmer Catecol pyrocatecol 1,2-dihidroxibenzè o-dihidroxibenzè 1,2-benzenodiol o-benzenodiol Resorcinol 1,3-dihidroxibenzè m-dihidroxibenzè resorcin 1,3-benzenodiol m-benzenodiol Hidroquinona 1,4-dihidroxibenzè p-dihidroxibenzè 1,4-benzenodiol p-benzenodiol
Aquests tres compostos són sòlids granulars incolors o blancs a la temperatura i pressió ambient, però amb l'exposició a l'oxigen poden enfosquir. Els tres isòmers tenen la fórmula química C$_6$H$_6$O$_2$.
Semblantment a altres fenols, els grups hidroxils de l'anell aromàtic d'un benzenodiol són àcids febles. Cada benzenodiol pot perdre un H$^+$ d'un dels hidroxils per formar un tipus d'ió fenolat.
La oxidació de Dakin és una reacció redox orgànica en la qual un orto o para-hidroxilat fenil aldehid o cetona reacciona amb el peròxid d'hidrogen en base per formar un benzenodiol i un carboxilat. En general, el grup carbonil s'oxida i el peroxid d'hidrogen es redueix.

## Vegeu també

* Resorcinol (adhesiu)
* Trihidroxibenzè
* Tetrahidroxibènzè
* Curat per UV

## Referències

* ↑ Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry (en anglès). Weinheim: Wiley-VCH, 2002. DOI 10.1002/14356007.a19_313. ISBN 978-3527306732.
# Dàwud

Dàwud és el nom dels següents personatges:
Dawud forma part del nom de molts personatges:
* Abu Abd Allah Yakub ben Dawud, visir abbàssida
* Abu Daud al-Sidjistani, tradicionalista àrab
* Ahmad ibn Yahya ibn Djabir ibn Dawud al-Baladhuri, historiador àrab
* Alp Arslan Adud al-Dawla Abu Shudja Muhammad ben Dawud Çagribeg, segon sultà seljúcida
* Çağrı Beg Dawud, cap turc seljúcida
* Daud Khan, sobirà farúquida de Khandesh
* Dawud ibn Adjab Shah, líder bohora
* Dawud Khan Gudjarati, sultà de Gujarat
* Dawud Khan Kararani, príncep bengalí
* Dawud Pasha, gran visir otomà
* Dawud Pasha, primer governador otomà del Mont Líban
* Dawud Pasha Kodja, gran visir otomà
* Dawud Pasha Mamluk, mameluc, darrer governador autònom de l'Iraq otomà
* Eduardo César Daud Gaspar, més conegut com a Edu, futbolista brasiler
* Kara Dawud Pasha, gran visir otomà
* Mirza Davud Huseynov, bolxevic àzeri
* Rukn al-Dawla Daud, emir ortúkida d'Hisn Kayfa i després de Khartpert
El nom Dawud també forma part del nom d'accidents geogràfics:

## Vegeu també

* David (desambiguació)

## Notes

* ↑ Per a l'elaboració d'aquesta llista s'ha respectat la forma emprada a la Viquipèdia i s'ha seguit estrictament una ordenació alfabètica. S'ha pres com a criteri per a la inclusió a la llista que en el nom de l'article hi aparegués el nom Dawud, tot i que no en fos el nom principal