OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Max O. Lorenz

Max Otto Lorenz (19 de setembre de 1876 a Burlington, Iowa - † 1 de juliol de 1959 a Sunnyvale, Califòrnia) va ser un economista nord-americà que va desenvolupar el concepte conegut com a corba de Lorenz el 1905 per tal de descriure les desigualtats de les rendes. Va publicar aquest concepte mentre era doctorand a la Universitat de Wisconsin-Madison. La seva tesi doctoral, publicada el 1906, es titulà Teoria econòmica de les tarifes ferroviàries i no feia cap referència al que potser és el seu concepte més famós.
La seva carrera va ser molt prolífica, tant en publicacions com en docència, sent consultat i treballador en diverses ocasions de l'Oficina del Cens dels Estats Units (equivalent a l'INE d'Espanya) i altres institucions nord-americanes d'informació estadística.
Va ser pare de tres fills amb la seva dona Nellie: Fred, Roger i Julian Lorenz.
El terme corba de Lorenz sembla haver estat emprat per primera vegada el 1912 al llibre de text The Elements of Statistical Method.

## Bibliografia

* Lorenz, M. O. (1905). Methods of measuring the concentration of wealth Publications of the American Statistical Association. Vol. 9 (New Series, No. 70) 209-219.
* Richard T. Ely, Adams, Thomas A. Adams, Max O. Lorenz i Allyn Young (1908). Outlines of Economics. Nova York: Macmillan.
* King, W.I. (1912). The Elements of Statistical Method. Nova York: Macmillan
* Christian Kleiber i Samuel Kotz. Statistical Size Distributions in Economics and Actuarial Sciences (pdf). Wiley, 2003, p. 263. DOI 10.1002/0471457175. ISBN 9780471150640.
# Renato Dirnei Florêncio

Renato Dirnei Florêncio (nascut el 15 de maig de 1979 a Santa Mercedes) és un futbolista brasiler que juga actualment al Sevilla FC.

## Palmarès
### Club
#### Santos

* Campionat brasiler de futbol: 2002, 2004

#### Sevilla

* Copa de la UEFA: 2005–06, 2006–07
* Copa del Rei de futbol: 2006–07, 2009–10

#### Botafogo

* Campionat carioca: 2013

### País

* Copa Amèrica de futbol: 2004
* Copa Confederacions de la FIFA: 2005

### Individual

* Bola de Ouro: 2003
# Premi Princesa d'Astúries de les Lletres

El Premi Príncep d'Astúries de les Lletres serà concedit a la persona, grup de persones o institució la tasca de la qual representi una aportació rellevant a la cultura universal en el camp de la llengua.

## Llista de guardonats

* 2020 Anne Carson
* 2019 Siri Hustvedt
* 2018 Fred Vargas
* 2017 Adam Zagajewski
* 2016 Richard Ford
* 2015 Leonardo Padura
* 2014 John Banville
* 2013 Antonio Muñoz Molina
* 2012 Philip Roth
* 2011 Leonard Cohen
* 2010 Amin Maalouf
* 2009 Ismail Kadare
* 2008 Margaret Atwood
* 2007 Amos Oz
* 2006 Paul Auster
* 2005 Nélida Piñón
* 2004 Claudio Magris
* 2003 Fátima Mernissi i Susan Sontag
* 2002 Arthur Miller
* 2001 Doris Lessing
* 2000 Augusto Monterroso
* 1999 Günter Grass
* 1998 Francisco Ayala
* 1997 Álvaro Mutis
* 1996 Francisco Umbral
* 1995 Carlos Bousoño
* 1994 Carlos Fuentes
* 1993 Claudio Rodríguez
* 1992 Francisco Morales Nieva
* 1991 Poble de Puerto Rico
* 1990 Arturo Uslar Pietri
* 1989 Ricardo Gullón
* 1988 Carmen Martín Gaite i José Ángel Valente
* 1987 Camilo José Cela
* 1986 Mario Vargas Llosa i Rafael Lapesa Melgar
* 1985 Ángel González
* 1984 Pablo García Baena
* 1983 Juan Rulfo
* 1982 Gonzalo Torrente Ballester i Miguel Delibes
* 1981 José Hierro

## Referències

* ↑ «Adam Zagajewski Premio Princesa de Asturias de las Letras». fpa.es, 03-07-2017 [Consulta: 3 juliol 2017].
* ↑ «El novel·lista nord-americà Richard Ford, Premi Princesa d'Astúries de les lletres 2016». 324.cat, 15-06-2016 [Consulta: 1r juliol 2016].
* ↑ «El novel·lista cubà Leonardo Padura, premi Princesa d'Astúries de les lletres». 324.cat, 10-06-2015 [Consulta: 12 juny 2015].
* ↑ «L'escriptor irlandès John Banville guanya el Premi Príncep d'Astúries de les Lletres 2014». 324.cat, 04-06-2014 [Consulta: 18 juny 2014].

## Enllaços externs

* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries - Premi de les Lletres Arxivat 2020-01-23 a Wayback Machine.
# Zhu Jun

    En aquest nom xinès, el cognom és Zhu.
Zhu Jun :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 朱儁 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 朱俊 |
Zhu Jun -nom estilitzat Gongwei (公伟)- (? - 195) va ser un polític durant el període de la Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Com a personatge de la novel·la històrica del Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong, se li atribueixen certes accions que ell en realitat no va dur a terme.
Zhu Jun aconseguí una sèrie de victòries sobre els rebels, incloent la seva victòria (assistit per Liu Bei i els seus germans de jurament) en derrotar Zhang Bao, un dels tres líders dels Turbants Grocs. A causa del seu servei, va ser ascendit a General de la Cavalleria Volant, la segona posició més alta en l'exèrcit imperial xinès en eixe moment després del Mariscal Regent (títol en possessió de He Jin) i igual al General dels Carruatge Voladors (que va ser concedit a Huangfu Song). Per desgràcia, va ocupar el càrrec durant menys d'un any abans que ell fóra evacuat del càrrec en el 189 per eunucs corruptes.
Zhu va lluitar en moltes batalles, i va ser amic de Sun Jian. En realitat ell recomanà Sun Jian a la cort imperial. En el 195, Zhu Jun va caure malalt i mai es va recuperar. Zhu Jun va morir de la malaltia; i durant la seva vida va tenir un sol fill, Fu Zhu.

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes

## Referències

* ↑ Luo Guanzhong, Three Kingdoms: A Historical Novel: No. 1, traduïda a l'anglès per Moss Roberts. pàgina 20. Foreign Languages Press. Desena impressió 2007. Primera Edició 1995. Beijing, Xina 1995. ISBN 978-7-119-00590-4
# Telecabina de la Massana

El telecabina de la Massana és un telefèric que uneix la Massana amb Pal Arinsal, a l'estació d'esquí de Vallnord, Andorra. Es va inaugurar el 27 de novembre del 2004. La línia fa 2.830 metres de longitud a 7 m/s, i el trajecte dura uns cinc minuts. Té 21 cabines amb capacitat per a 16 persones cadascuna, i pot transportar fins a 1.600 persones per hora. La construcció va costar 11 milions d'euros. L'estació inferior està situada al centre de la Massana, integrada al nucli urbà.

## Referències

* ↑ «Només Vaquèira-Beret i la Molina obriran les pistes aquest cap de setmana». Avui, 26-11-2004, p. 32.
* ↑ «Andorra espera superar els 2.500.000 forfets». Avui, 21-11-2004, p. 29.
# Santo André de Teixido

Santo André de Teixido és una parròquia del municipi gallec de Cedeira, a la província de la Corunya. Es troba en plena serra d'A Capelada, a prop dels penya-segats sobre el mar.
Tenia l'any 2015 una població de 48 habitants agrupats en 5 entitats de població: Biduído, A Candocia, Lamelas, Meizoso i Teixidelo.
A la localitat hi ha el santuari del mateix nom, conegut lloc de peregrinació. La capella de Santo André és un famós santuari on, segons la dita vai de morto quen non foi de vivo (hi va de mort qui no hi va anar de viu).

## Referències

* ↑ Instituto Galego de Estatística

## Enllaços externs

* Viatge a Santo André Arxivat 2008-05-21 a Wayback Machine.
* Cançoner de Santo André (gallec)
* Fotografia panoràmica de Santo André Arxivat 2008-09-15 a Wayback Machine.
# Taula de Canvis i Depòsits

La Taula de Canvis i Depòsits de la Ciutat de València fou un banc municipal creat per a les operacions mercantils de canvis i depòsits el 1407, complementari de la banca privada, i autoritzat pel rei Martí l'Humà a imitació de la Taula de Canvi de Barcelona que havia estat instituïda pocs anys abans, el 1401.
Una taula de canvi és una institució econòmica que apareix a l'Edat mitjana, amb l'augment dels viatges i comerç internacional. És el precedent més directe dels bancs públics.
Segons Sanchis Guarner, durant la segona meitat del XIV l'activitat mercantil a la Ciutat i Regne de València començava a ser tan intensa que la primera lletra de canvi que coneixem lliurada a l'Europa Occidental era precisament valenciana, del 1371 o del 1376 (per tal com totes dues lectures són possibles).
La primera Taula de Canvis i Depòsits de la Ciutat de València, però, fou liquidada el 1416. Calgué esperar el 1519 perquè s'inauguràs la Nova Taula, que perdurà fins a 1649. Durant algun temps s'ubicà al Saló Columnari de la Llotja de la Seda de València, que era el centre mercantil de la ciutat .
El 1649 aparegué la Taula Novíssima, que estigué en funcionament fins als decrets de Nova Planta. Amb l'abolició dels furs desaparegué el 1719.

## Referències

* Sanchis Guarner, Manuel: La Ciutat de València. Ajuntament de València, València. Cinquena Edició 1989, plana 172.
# Renato Giusti

Renato Giusti (Bonaldo, Verona, Vèneto, 25 de juliol de 1938) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1959 i 1963. En el seu palmarès destaquen dues victòries d'etapa al Giro d'Itàlia de 1961.

## Palmarès

* 1957
** 1r a la Vicenza-Bionde
* 1958
** 1r a la Vicenza-Bionde
** 1r a la Florència-Viareggio
** 1r a l'Astico-Brenta
* 1961
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1961. 30è de la classificació general
* 1962. Abandona
* 1963. 70 de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1961. Abandona

## Referències

* ↑ «GIUSTI Renato». [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Renato GIUSTI» (en italià). [Consulta: 5 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Joan Antoni Puig Montserrat

Joan Antoni Puig Montserrat (Felanitx, 1813 - Puerto Rico, 2 de gener de 1894) fou un religiós franciscà, bisbe de Puerto Rico i Senador.
Va comprar en subhasta El Santuari de Sant Salvador i el va donar al Bisbat de Mallorca l'any 1891. El van nomenar fill il·lustre de Palma i va ser senador del Senat d'Espanya en representació de Cuba i Puerto Rico.
Pius IX el va anomenar bisbe i va ser consagrat a Madrid el 24 de gener de 1875.
El govern d'Espanya va posar a la venda el Santuari de Sant Salvador de Felanitx amb el porcés anomenat Desamortitzacions espanyoles, cosa que va sebre molt de greu al poble de Felanitx. Afortunadament Joan Antoni Puig i Montserrat el va comprar en subhasta i el va donar al Bisbat de Mallorca. Joan Antoni Puig i Montserrat es un personatge que no és gaire conegut a Mallorca o a Felanitx.

## Referències

* ↑ Cheney, David M. «Bishop Juan Antonio Puig y Montserrat [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 1r agost 2018].
* ↑ «Juan Antonio Puig y Montserrat | Real Academia de la Historia» (en castellà). [Consulta: 1r agost 2018].

## Enllaços externs

* Real Academia de la Historia
* El Santuario de Sant Salvador
* María en los Pueblos de España
* Biografies Arxivat 2018-03-08 a Wayback Machine.
* Bisbat de Mallorca Arxivat 2020-10-01 a Wayback Machine.
# Podor

Podor és una petita ciutat del Senegal situada a 215 km a l'est de Saint-Louis. Podor és la capital del departement de Podor, un dels tres departaments de la regió de Saint-Louis i el més gran dels tres. Fou erigida en comuna mixta el 1952, i comuna plena (municipi) per la llei 60.025 de l'1 de febrer de 1960. Està dividida en sis barris : Sinthiane, Lao Demba, Mbodjène, Bir Podor, Thioffy et Souima.
En l'actualitat, Podor té una població de 9.472 habitants segons el cens oficial de 2002 i estimada el 2007 de 11.669 habitants. Està situada a la vora del riu Senegal i és per això que a l'octubre de 1999 va sofrir una greu inundació. Conserva com a vestigis de la seva antiga grandesa comercial el fort, els antics molls de pedra i un mercat que encara conserva part de la seva activitat centenària.

## Història

Fou l'antiga capital d'un dels primers regnes de la regió, el Tekrur, establert en el segle xi. En el segle XVII, la ciutat es va convertir en escala de la ruta del regne de Galam, indispensable per al comerç d'esclaus, ivori i goma aràbiga. D'aquesta forma, s'assegurava la presència francesa en el riu i a l'interior del Senegal, encara que els seus mitjans eren molt limitats.
Els francesos es van establir a Podor el 1743. Dos anys després, el 1745, es va construir un fort al voltant de la ciutat. Abandonada durant l'ocupació anglesa, la companyia del Senegal la va anar deixant de costat progressivament per considerar-la una ciutat poc rendible i mal situada. No obstant això, a mitjans del segle xix, el capità Louis Faidherbe va tornar a ocupar Podor i va reconstruir el fort que l'envoltava. A la fi d'aquest segle, la ciutat es va convertir en lloc de producció d'algunes companyies comercials que es van instal·lar al llarg del curs del riu.

## Bibliografia

* Louis Raymond E. Carrade, Contribution à la géographie médicale : Le poste de Podor (Sénégal), 1886
* Abdoulaye Racine Kane, Évolution d'une ancienne escale fluviale : Podor, Dakar, Université de Dakar, 1981, 99 p. (Mémoire de Maîtrise)
* Mamadou Ly ciré, La vie politique dans le cercle de Podor de 1945 à 1960, Dakar, Université Cheikh Anta Diop, 1992, 115 p. (Mémoire de Maîtrise)
* A. Niang, Étude économique des plantations irriguées dans la moyenne vallée du fleuve Sénégal à Podor, Bibliothèque nationale du Canada, 1995
* Catherine Paix, Petites villes dépendantes et sous-espaces dominés : Podor et n'Dioum dans la moyenne vallée du Sénégal, Institut d'étude du développement économique et social, Université de Paris I, 1979, 197 p.
* Hamidou Watt, Podor : de la fondation en 1744 à l'annexion du Fuuta en 1881 (les mouvements du commerce, de la population et l'importance politique de Podor), Dakar, Université Cheikh Anta Diop, 1993, 202 p. (Mémoire de Maîtrise)
* Mama Moussa Diaw, Les otages, éd société des écrivains, Paris 2007, France.
* Mama Moussa Diaw, Châtiments, Editions Phoenix International, USA, 2010

## Enllaços externs

* Lloc de la comuna de Podor
* Podor Arxivat 2013-07-23 a Wayback Machine. (Ard Saint-Louis)
* « Podor en cartes postales au début du siècle » Arxivat 2007-03-23 a Wayback Machine. (Anne Pezi, historienne de l'art, Université Paris VII)
# Podolie

Podolie és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1332.
# Telecabina de la Molina - Alp 2500

El Telecabina de la Molina - Alp 2500 es va posar en servei l'any 1999 a l'estació d'esquí de La Molina, gestionada per Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC), per enllaçar amb el domini esquiable de l'estació d'esquí de Masella, de tal manera que el conjunt de les dues estacions s'anomena Alp 2500. A més, a l'estiu és un dels principals atractius de La Molina, ja que l'estació superior es converteix en el punt de sortida de diverses activitats de lleure.

## Característiques

La línia fa 2800 m de llarg per un desnivell de 685 m. El telecabina té una capacitat de 8 passatgers per cabina o 640 kg. L'estació inferior es troba a 1655 m d'altitud i l'estació alta a 2340 m d'altitud. Hi ha 27 pilones per subjectar el cable i el telecabina funciona per tracció elèctrica. La línia té 48 vehicles i va ser construïda per Doppelmayr i Gangloff.
Està prop del refugi Niu de l'Àliga, dins el Parc Natural del Cadí-Moixeró. A uns 250 m prop del mateix se situa l'estació del telecabina. També és un punt de trànsit per fer senderisme i rutes de muntanya i com la Cavalls del Vent i integra una estació de la ruta de gran recorregut GR 4.

## Referències

* ↑ Venteo, Daniel; Badenas, Víctor; Contel, Judith. Cataluña logística. Cataluña en la cadena logística global (en castellà). MARGE BOOKS, 2021-02-17, p. 109. ISBN 978-84-16171-37-8.
* 1 2 «Telecabina La Molina-Alp 2500». trenscat.com. [Consulta: 16 octubre 2021].
* ↑ Cavalls del Vent (en castellà). Alhena Media, 2005, p. 79. ISBN 978-84-96434-18-9.
* ↑ «Cerdanya: La Molina-La Masella-Coll de Pal-Puigllançada-La Molina» (en anglès). .wikiloc.com. [Consulta: 16 octubre 2021].
* ↑ Fernández Sanvisens, Isaac. Cavalls del Vent : travessa senderista pel Parc Natural del Cadí-Moixeró. Cossetània Edicions, 2006-05, p. 35. ISBN 978-84-9791-172-6.
# Edberg

Edberg és un poble del centre d'Alberta, aproximadament, 31 km al sud de Camrose.
Johan A. Edstrom, va anomenar el poble per si mateix.

## Demografia

El 2016, el cens de població era de 151 habitants en 61 dels seus 65 habitatges privats totals,una diferència del −101,0% l'any 2011 on hi vivien 168. Amb una superfície de 35 km², tenia una densitat de població de431,4/km² el 2016.

## Referències

* ↑ Place-names of Alberta. Ottawa: Geographic Board of Canada., 1928, p. 46.
* ↑ «Population and dwelling counts, for Canada, provinces and territories, and census subdivisions (municipalities), 2016 and 2011 censuses – 100% data (Alberta)». Statistics Canada, 08-02-2017. [Consulta: 8 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Edberg - Lloc web oficial
# Metro de Kōbe

El Metro de Kōbe (神戸市営地下鉄, Kōbe-shiei chikatetsu) és un ferrocarril metropolità de la ciutat de Kobe, capital de la prefectura de Hyogo, Japó. La xarxa va ser fundada el 1977 i és propietat de la regidoria de transports de Kōbe, ens públic pertanyent a l'ajuntament. Com a la majoria de grans ciutats japoneses, la xarxa pública de ferrocarril es complementa amb altres de privades i del tercer sector.

## Història

L'agost de 1917 s'inaugurà a Kôbe el tramvia municipal, el qual prestà servei a la ciutat fins al seu desmantellament el març de 1971. El metro es va plantejar el mateix any com un sistema de substitució als antics tramvies per a prestar servei als barris del nord i l'oest de la ciutat. La construcció de la primera línia començà el mateix any. El març de 1977 s'inaugurà i començà el seu servei la línia Seishin de 5,7 quilòmetres des de l'estació de Myōdani fins a l'estació de Shin-Nagata.
Des de 1977, la xarxa ha estat en constant creixement. Al març de 1987es creà la línia Seishin-Yamate, la qual cobrix 22,7 quilòmetres des de l'estació de Seishin-chūō fins a l'estació de Shin-Kōbe. Després d'això, la línia es va vore complementada per una de privada, la línia Hokushin, la qual circula entre Shin-Kôbe i l'estació de Tanigami i que el maig de 2020 va passar a mans públiques formant part de manera oficial del metro de Kôbe. Les dues línies juntes formen la "línia verda", que serveix el nord de la ciutat. Tot i la tragèdia del terratrèmol de Kobe de 1995i amb el desig d'unir els districtes de Hyōgo i Nagataamb el cor de la ciutat, el juliol de 2001 s'inaugurà la línia Kaigan, de 7,9 quilòmetres, entre l'estació de Shin-Nagata i l'estació de Sannomiya-Hanadokeimae.

## Línies

| Color i icona | Color i icona | No. | Nom | Nom original | Inaugurada | Darrera extensió | Llargaria | Estacions |
| Verd | | S | Línia Seishin-Yamate | 西神・山手線 | 1977 | 1987 | 22,7 km | 16 |
| Blau | | K | Línia Kaigan | 海岸線 | 2001 | - | 7,9 km | 10 |
| Marró | | S | Línia Hokushin | 北神線 | 1988 | - | 7,5 km | 2 |
| Total: | Total: | Total: | Total: | Total: | Total: | Total: | 129,9 km | 123 |

## Parc mòbil

* Sèrie 1000 (1977-)
* Sèrie 2000 (1988-)
* Sèrie 3000 (1992-2021)
* Sèrie 5000 (2001-)
* Sèrie 6000 (2019-)
* Sèrie 7000 (1988-)

## Referències

* ↑ https://www.japanvisitor.com/japan-transport/kobe-subway
* ↑ http://www.jametro.or.jp/en/japan/kobe.html
# Joan Oliart i Pons

Joan Oliart i Pons (Barcelona, 6 d'abril de 1932) és un periodista i polític català.
Graduat social i periodista, ha treballat com a director comercial per a diverses empreses de 1960 a 1984. En 1977 s'afilià a la Federació Catalana del PSOE, de la que en fou secretari de propaganda de la Federació de Barcelona, càrrec que va ocupar fins al 1979 dins del Partit dels Socialistes de Catalunya.
Ha estat diputat al Parlament de Catalunya pel PSC per la circumscripció de Barcelona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980, 1984, 1988, 1992 i 1995. Dins del Parlament de Catalunya fou vicepresident de la Comissió de Justícia, Dret i Seguretat Ciutadana de 1984 a 1992, membre de la Comissió de Justícia, Dret i Seguretat Ciutadana (1980-1988), de la Comissió d'Indústria, Energia, Comerç i Turisme i de la de Política Territorial.
També substituí Jordi Maragall i Noble com a senador per la circumscripció de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1996. En el Senat d'Espanya va participar en la Comissió Constitucional, va ser membre de la Ponència per a Informació de Textos Legislatius, vocal de la Comissió d'Educació i Cultura, va participar en la Comissió de l'Interior i Funció pública, en la Comissió General de les Comunitats Autònomes, en la Comissió de Reglament i Comissió Mixta per al Problema de Drogues.
Fou diputat per Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 2000. Al Congrés dels Diputats Secretari Segon de la Diputació Permanent, Secretari Primer de la Mesa del Congrés dels Diputats i adscrit a la Comissió d'Infraestructures i Secretari Primer de la Comissió de Reglament; vicepresident de la Delegació Espanyola en el Grup d'Amistat amb l'Assemblea Nacional Francesa, vicepresident de la Delegació espanyola en el grup d'amistat amb el Marroc i vicepresident de la Delegació espanyola en el grup d'amistat amb la Duma Russa.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la I Legislatura p. 82
* 1 2 Joan Oliart i Pons Arxivat 2014-12-16 a Wayback Machine. al web del PSC de Ciutat Vella

## Enllaços externs

* Fitxa de Joan Oliart al Senat espanyol
* Fitxa de Joan Oliart Arxivat 2011-11-25 a Wayback Machine. a discursia.com
* Fitxa de Joan Oliart al Congrés dels Diputats
# Podolkhi (Novi Oskol)

* Per a altres significats, vegeu «Podolkhi».
Podolkhi - Подольхи (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 264 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Segre (desambiguació)

«Segre» té aquests significats:
* El riu Segre, riu de Catalunya, afluent de l'Ebre per l'esquerra.
* Segre (departament), fou un departament francès de la Catalunya integrada dins el Primer Imperi de Napoleó I.
* El diari Segre, diari publicat a Lleida i amb difusió a les Terres de Ponent.
* Segré, municipi francès del departament del Maine i Loira.
* El Segre Mitjà (o Mig Segre) és una contrada i comarca històrica de Catalunya.
* El Baix Segre és una contrada del Pla de Lleida. També dona nom a un arxiprestat del Bisbat de Lleida.
* El polígon industrial "El Segre", de Lleida.