OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ciril Freixa

Ciril Freixa Pàmies (Reus, 1820 - Barcelona, 21 de novembre de 1890) va ser un funcionari i periodista català.

## Biografia

Va néixer el 1820, segons el registre de defunció, fill de Josep Freixa i Maria Pàmies, petits propietaris reusencs.
El 1859 Ciril Freixa va fundar la societat de socors mutus "La Humanidad" a l'òrbita ideològica del Partit Democràtic. Va ser la societat de protecció mútua més important i de més llarga durada de la ciutat. Va ser obligada a tancar el 1939. Domiciliada al carrer de l'Hospital, tenia una cooperativa de consum de queviures pels associats.
Ciril Freixa va ser un dels fundadors i el primer president del Centre de Lectura de Reus. Amic del republicà federal i periodista Josep Güell i Mercader, s'enfrontà diverses vegades amb el corregidor de la ciutat, una mena de sots-governador d'ideologia conservadora. Col·laborà activament a l'Eco del Centro de Lectura amb articles de caràcter social, defensant la necessitat d'instrucció de la classe treballadora. Va publicar també a la Revista del Ateneo, portaveu de l'Ateneo Artístico y Literario. Va publicar importants articles teòrics a La Antorcha del Trabajo, i a la Revista del Fomento Artístico, dues publicacions impulsades pels membres del Partit Republicà Federal. Traslladat a Barcelona el 1873, va ser oficial primer de l'Audiència i secretari de la Companyia del Ferrocarril d'Igualada a Martorell. Va prendre part en la fundació del periòdic liberal barceloní Crónica de Cataluña, periòdic que es fusionà amb La Corona de Aragón, i més endavant va ser director d'aquesta publicació.
Va morir a Barcelona el 1890. Estava casat amb Magdalena Muntaner.

## Referències

* 1 2 Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1890, número de registre 8171.
* ↑ Anguera, Pere. El Centre de Lectura de Reus: una institució ciutadana. Barcelona: Edicions 62, 1977, p. 13. ISBN 8429712879.
* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 291-292.
* ↑ Arnavat, Albert. Moviments socials a Reus 1808-1874. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1992, p. 308. ISBN 8460438686.
# Laiphognathus longispinis

Laiphognathus longispinis és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,1 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima temperat que viu entre 5-30 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó, Taiwan i Hong Kong.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1955. New species and new records of fishes from Moçambique. Part I. Mem. Mus. Dr. Alvaro de Castro Núm. 3. 3-27.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Murase, A., 2007. A new species of the blenniid fish, Laiphognathus longispinis (Perciformes: Blenniidae), from southern Japan and Taiwan. Ichthyological Research, 54 (3): 287-296.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Hiramatsu, W. i Y. Machida, 1990. First record of the blenniid fish Laiphognathus multimaculatus from Japan. Jap. J. Ichthyol. 37(2):187-190.
* ↑ Lin, P.-L., K.-T. Shao i J.-P. Chen, 1994. Five new records of coastal fishes from western Taiwan. Zool. Studies 33(2):174-176.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Laiphognathus multimaculatus

Laiphognathus multimaculatus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al llarg de l'Àfrica oriental fins a Inhaca (Moçambic), i, en direcció est, fins a Nova Guinea, Salomó i el Japó.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Hiramatsu, W. i Y. Machida, 1990. First record of the blenniid fish Laiphognathus multimaculatus from Japan. Jap. J. Ichthyol. 37(2):187-190.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea. A revised and annotated checklist. Vol. 1. Myxinidae to Synbranchidae. Research Bulletin Núm. 41. Department of Fisheries and Marine Resources, Port Moresby, Papua Nova Guinea. 194 p.
* ↑ Kailola, P.J., 1991. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. III. Gobiidae to Molidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea. 153 p.
* ↑ Lin, P.-L., K.-T. Shao i J.-P. Chen, 1994. Five new records of coastal fishes from western Taiwan. Zool. Studies 33(2):174-176.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (editors), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Werner, T.B i G.R. Allen, 1998. Reef fishes of Milne Bay Province, Papua New Guinea. A T. Werner i G. Allen (eds). A rapid biodiversity assessment of the coral reefs of Milne Bay Province, Papua New Guinea. RAP Working Papers 11, Conservation International, Washington DC.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Laran (mitologia)

Laran és el nom d'una divinitat etrusca, el déu de la guerra, que equival al grec Ares i al romà Mart.
Se'l representa com un guerrer jove nu que porta un casc, una llança i un escut, i de vegades com un guerrer adult barbut i armat. Era també un guardià de la pau i de les fronteres, com indiquen uns cips trobats a la ciutat de Bettona. Tenia una esposa, Turan, deessa de l'amor.
Està associat al picot, l'ocell que transmetia els missatges del déu a través del seu vol. Com altres déus etruscs, el seu nom és de gènere neutre. Es coneix el seu nom gràcies a les inscripcions d'un mirall trobat a Populònia on se'l representa lluita contra Celsclan, un gegant fill de la terra.
S'han trobat terracotes i imatges sobre miralls de bronze, procedents de Veii i Caere, que el mostren armat. Una altra figura de Laran sembla ser la monumental estàtua de bronze coneguda com el Mart de Todi.

## Referències

* 1 2 De Grummond, Nancy T. Etruscan myth, sacred history, and legend. Filadèlfia: University of Pennsylvania Museum of Archaeology and Anthropology, 2006, p. 82-84. ISBN 9781931707862.
* ↑ Jannot, Jean-René. Devins, dieux et démons: regards sur la religion de l'Étrurie antique. París: Piccard, 1998, p. 44. ISBN 9782708405233.

## Vegeu també

* Mitologia etrusca
# Larbi Aherdane

Larbi Aherdane (Casablanca, 6 de juny de 1954) és un exfutbolista marroquí de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció del Marroc.
Pel que fa a clubs, destacà a Wydad Athletic Club.

## Referències

* ↑ «Perfil a sports-reference.com». Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ Le club fêté par ses anciens joueurs Arxivat 2018-08-27 a Wayback Machine. lematin.ma
* ↑ La dream team du Maroc maroc-football.com
# Charles Neidich

Charles Neidich (Nova York, 1953) és un clarinetista i director d'orquestra estatunidenc d'arrels russes i gregues.

## Carrera inicial

Novaiorquès d'origen rus i grec, Charles Neidich va començar els estudis de clarinet amb el seu pare, Irving Neidich, als vuit anys, i els va continuar amb el reconegut professor Leon Russianoff i, més tard a Moscou, amb Boris Dikov. La seva reputació ha crescut constantment des del seu debut al recital de Nova York el 1974 quan encara era estudiant a Yale. Una sèrie de premis van ajudar a llançar la seva primera carrera: la Medalla de Plata al Concurs Internacional de Música de Ginebra de 1979, segon premi del Concurs Internacional de Múnic de 1982 i un dels tres grans premis del Concurs Internacional Accanthes de París de 1984. El 1985 va guanyar el primer gran concurs de clarinet als Estats Units, el "Walter W. Naumburg Competition", que el va catapultar com a solista.

## Assoliments

Neidich ha influït a l'hora de restaurar versions originals d'obres i presentar-les al públic. Una llista dels clàssics del clarinet que ha restaurat a la seva forma original inclou obres tan diverses com el Concert de Mozart, els concerts de Weber i Copland, el Soireestücke de Robert Schumann i lAndante and Allegro d'Ernest Chausson. Neidich partidari de la nova música i ha estrenat obres de Milton Babbitt, Elliott Carter, Edison Denisov, Helmut Lachenmann, William Schuman, Ralph Shapey, Joan Tower, Katia Tchemberdji, Vasilii Lobanov i altres. Ha defensat el concert de John Corigliano, interpretant-lo a tots els Estats Units, sobretot amb la Syracuse Symphony Orchestra i la Jacksonville Symphony Orchestra en actuacions. Neidich va fer nombrosos enregistraments tant sobre instruments moderns com històrics, tant com a solista com amb el seu conjunt de vent d'instruments d'època Mozzafiato.
Neidich va centrar la seva atenció en la direcció, apareixent amb lOrquestra de cambra Avanti, Tapiola Sinfonietta, Hèlsinki, el Festival Kirishima al Japó, amb el Nou Món i la Simfonia de San Diego (en un triple paper de director, solista i compositor) i Bulgària amb la Filharmònica Estatal de Plovdiv.
Del 1985 al 1989 va ser professor de clarinet a l'"Eastman School of Music" i actualment és professor de la "Juilliard School of Music", la "Manhattan School of Music", el "Mannes College The New School for Music" i el "CUNY Queens College".

## Referències

* Charles Neidich, artista escènic a la residència SUNY Stony Brook. Consultat el 30 de desembre de 2007
* Biologia de la Facultat: Mr. Charles Neidich Manhattan School of Music, recuperat l'1 de gener de 2008
# Club Deportivo Díter Zafra

El Club Deportivo Díter Zafra és un club de futbol d'Extremadura, de la ciutat de Zafra.

## Història

Els primers clubs a la ciutat de Zafra són el SD Segedano i la Sociedad Cultural Deportiva (1920) que s'uniren per formar el Zafra FC i que el 1930 es reanomena CD Zafra, el primer club de futbol de la ciutat que participa en una competició oficial (a la lliga d'aficionats), desapareixent el 1950. En la postguerra el futbol reneix amb equips com Sporting Segedano, Saparta CF, Unión Deportiva Segedana, Olímpica Segedana, Sport C.F., Gimnástica Segedana, Selección i C.D. Cigüeño. El 1950 es funda el Club Recreativo Metalúrgico Santa Brígida i el 1958 es refunda el CD Zafra. L'any 1961 es crea el Grupo Empresa Díter i el 1964 ambdós clubs s'uneixen i formen el club actual. La temporada 1977-78 debutà a la segona divisió B espanyola.
El Nou Estadi de Zafra fou inaugurat l'1 de juny de 1972 amb un partit contra el Reial Madrid.

## Dades del club

* Temporades a Primera Divisió: 0
* Temporades a Segona Divisió: 0
* Temporades a Segona Divisió B: 7
* Temporades a Tercera divisió: 25
* Millor posició a la lliga: 9è (Segona divisió B, temporada 77-78)
* Pitjor posició a la lliga: 20è (Segona divisió B, temporada 05-06)

## Enllaços externs

* Web oficial del club
* Web no oficial del club Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
* Web no oficial del club
# Club Deportivo Cuenca

El Club Deportivo Cuenca és un club de futbol equatorià de la ciutat de Cuenca.

## Història

El Deportivo Cuenca va ser fundat el 4 de març de 1971. El seu major triomf fou el 2004 quan guanyà la lliga equatoriana, classificant-se també per la Copa Libertadores.

## Palmarès

* Lliga equatoriana de futbol:
** 2004

## Jugadors destacats

* Ángel Liciardi
* Rubén Bareño
* José Luis "El Puma" Rodríguez
* Javier "El Candado" Klimovich
* Raúl Alvarado
* Walter "Mamita" Calderón
* Pablo Arevalo
* Pablo Marín
* Héctor González
* Claudio "Pampa" Biaggio
* Alberto Montaño

## Referències

* ↑ «Ecuador - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2012-01-04 a Wayback Machine.
* Web no oficial del club Arxivat 2007-01-26 a Wayback Machine. (castellà)
# Laura Balagué Gea

Laura Balagué i Gea (Barcelona, 20 de setembre de 1958) és una infermera i escriptora barcelonina de novel·la negra. Va estudiar infermeria i des de 1982 resideix a Sant Sebastià, on treballa en un centre de salut. Està casada i té dos fills. Escriu novel·la negra i entre els seus referents hi ha Vázquez Montalbán, P. D. James, Anne Perry, escriptores nòrdiques o Camilleri.

## Obres
### Relats

* Sala de espera en revista on-line La rosa profunda
* Viaje a Suiza (Adamar, 2005) dins de Tusilata: el narrador
* Falsas apariencias (La esfera cultural, 2016) dins de Lecciones de Asesinos expertos

### Novel·les

* Vestidos de novia (Ediciones ocasionales LFDCB (La fábrica de cosas bonitas), 2008)
* Las pequeñas mentiras (Ediciones B, 2015) (novel·la negra).
* Muerte entre las estrellas (Editorial Milenio, 2018) (novel·la negra).
* En el otro bolsillo (Editorial Erein, 2020, ISBN 978-8491096429) (novel·la negra).

### Llibres infantils

* La casa inquieta (Tandaia, 2018)

## Premis i reconeixements

* 2000. Segon premi en el XI Certamen de Contes Atenea.
* 2014. Premi La Trama de novel·la negra.

## Referències

* ↑ Seisdedos, Ania M. «Laura Balagué: «Donostia es un escenario muy apetecible para una novela negra»» (en castellà). .
* ↑ Elkar. «Laura Balagué “Las pequeñas mentiras” Presentación del libro | PostData» (en castellà).
* ↑ Monserrat, Daniel «Laura Balagué desvela 'las mentiras que todos llevamos encima'» (en castellà). El Periódico de Aragó, 29-01-2015.
* ↑ «Lecciones de Asesinos Expertos». Antología de relatos negros – Solo Novela Negra. Arxivat de l'original el 2016-10-27. [Consulta: 26 octubre 2016].
* ↑ sils.net. «negraycriminal.com : Librería virtual especializada en novela negra, policial, intriga ...». [Consulta: 20 octubre 2016].
* ↑ «Tandaia» (en castellà). [Consulta: 9 octubre 2018].
* ↑ XI Certamen de Cuentos "Premio Atenea". Asociación Cultural de Mujeres Atenea, 2000.
* ↑ «"Las pequeñas mentiras", de Laura Balagué, Premio La Trama de novela negra - Noticias Agencias». ABC.

## Enllaços externs

* Niu de Mones Arxivat 2016-10-31 a Wayback Machine.
# Cis (Trento)

Cis és un municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 306 habitants. Limita amb els municipis de Bresimo, Caldes, Cles i Livo.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Giuseppe Dapoz | Llista cívica |
# Claude Makélélé Sinda

Claude Makélélé Sinda (Kinshasa, 18 de febrer de 1973) és un exfutbolista i entrenador professional francès. Jugava com a migcampista defensiu i es retirà com a jugador al Paris St. Germain. Va ser internacional 72 vegades amb la selecció francesa.

## Palmarès
### Nantes

* Lliga francesa (1995)

### Reial Madrid

* Lliga espanyola (2001, 2003)
* Supercopa espanyola (2001, 2003)
* Lliga de Campions (2002)
* Supercopa d'Europa (2002)
* Copa Intercontinental (2002)

### Chelsea

* Lliga anglesa (2005, 2006)
* Copa de la Lliga anglesa (2005, 2007)
* Supercopa anglesa (2005)
* Copa anglesa (2007)

### Paris Saint-Germain

* Copa francesa (2010)

## Referències

* 1 2 «Perfil i estadístiques de Claude Makélélé» (en alemany). transfermarkt.de. [Consulta: 10 agost 2016].
* ↑ Wallace, Sam «Doing a Makelele – so good they named it after him». The Independent [UK], 24-02-2007 [Consulta: 4 desembre 2008].
* ↑ «What does a central midfielder do in 2010?». ZonalMarking.net, 30-07-2010. Arxivat de l'original el 29 de juliol 2016. [Consulta: 13 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Estadístiques del jugador – FootballDatabase.com (anglès)
* Perfil del jugador – BBC Sport Arxivat 2007-09-17 a Wayback Machine. (anglès)
Claude Makélélé amb França - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de França – Copa del Món de Futbol 2002
1 Ramé •
2 Candela •
3 Lizarazu •
4 Vieira •
5 Christanval •
6 Djorkaeff •
7 Makélélé •
8 Desailly •
9 Cissé •
10 Zidane •
11 Wiltord •
12 Henry •
13 Silvestre •
14 Boghossian •
15 Thuram •
16 Barthez •
17 Petit •
18 Leboeuf •
19 Sagnol •
20 Trézéguet •
21 Dugarry •
22 Micoud •
23 Coupet •
Seleccionador: Lemerre
Selecció de futbol de França – Eurocopa 2004
1 Landreau •
2 Boumsong •
3 Lizarazu •
4 Vieira •
5 Gallas •
6 Makélélé •
7 Pirès •
8 Desailly •
9 Saha •
10 Zidane •
11 Wiltord •
12 Henry •
13 Silvestre •
14 Rothen •
15 Thuram •
16 Barthez •
17 Dacourt •
18 Pedretti •
19 Sagnol •
20 Trézéguet •
21 Marlet •
22 Govou •
23 Coupet •
Seleccionador: Santini
Selecció de futbol de França – Copa del Món de Futbol 2006
1 Landreau •
2 Boumsong •
3 Abidal •
4 Vieira •
5 Gallas •
6 Makélélé •
7 Malouda •
8 Dhorasoo •
9 Govou •
10 Zidane •
11 Wiltord •
12 Henry •
13 Silvestre •
14 Saha •
15 Thuram •
16 Barthez •
17 Givet •
18 Diarra •
19 Sagnol •
20 Trézéguet •
21 Chimbonda •
22 Ribéry •
23 Coupet •
Entrenador: Domenech
Selecció de futbol de França – Eurocopa 2008
1 Mandanda •
2 Boumsong •
3 Abidal •
4 Vieira •
5 Gallas •
6 Makélélé •
7 Malouda •
8 Anelka •
9 Benzema •
10 Govou •
11 Nasri •
12 Henry •
13 Evra •
14 Clerc •
15 Thuram •
16 Frey •
17 Squillaci •
18 Gomis •
19 Sagnol •
20 Toulalan •
21 Diarra •
22 Ribéry •
23 Coupet •
Entrenador: Domenech :
# Clara González de Behringer

Clara González de Behringer (Remedios, departament de Panamà, Colòmbia, 11 de setembre de 1900 - Ciutat de Panamà, 11 de febrer de 1991) fou una advocada, política i educadora panamenya. Va ser la primera dona del seu país a obtenir una llicenciatura en dret. Fou la primera jutgessa del Tribunal Tutelar de Menors creat el 1951. Feminista convençuda, va crear el Partit Nacional Feminista el 1923 i l'Escola de Cultura Femenina el 1924.

## Biografia

Va ser filla d'una indígena ngöbe i un espanyol. Després d'aconseguir el títol de professora de primària el 1918, va entrar en l'Escola Nacional de Dret el 1919. Tres anys més tard es convertiria en la primera dona de Panamà a aconseguir el títol de llicenciada en dret. La seva tesi de graduació va tenir per títol: La mujer ante el derecho panameño i va ser un dels primers documents que tracten dels drets legals de les dones a Panamà. Malgrat haver conclòs els seus estudis va haver d'esperar fins al 1924 que la llei 55/1924 li permetés exercir, aixecant així la prohibició existent d'exercici de l'advocacia per part de les dones.

## Obra

* La Instrucción cívica en las Escuelas Secundarias de Panamá, Imprenta Nacional, Panamà, 1927.
* El Instituto Nacional en sus Bodas de Plata, Impreso y fotograbado por The Star and Herald Co., Panamà, 1934.
* La familia en relación con la delincuencia juvenil, Publicaciones del Tribunal Tutelar de Menores, Panamà, 1952.

## Referències

* ↑ Biografía de Clara González de Behringer Arxivat 2018-06-27 a Wayback Machine. - Biblioteca Nacional de Panamá.
* 1 2 Pizarro, Patricia; Araúz, Celetino Andrés. «Clara González de Behringer». Arxivat de l'original el 2008-11-22. [Consulta: 26 juny 2017].
* ↑ «Clara González Carrillo de Behringer». Arxivat de l'original el 2019-04-06. [Consulta: 26 juny 2017].
# Clodia de rege ptolemaeo et de exsulibus byzantinis

Clodia de rege ptolemeo et de exulibus byzantinis va ser una llei romana establerta a proposta del tribú de la plebs Publi Clodi Pulcre l'any 696 de la fundació de Roma (58 aC) quan eren cònsols Luci Calpurni Pisó Cesoní i Aule Gabini. Establia la conversió del regne de Xipre en província romana. El seu rei Ptolemeu de Xipre, vestit amb les insígnies reials i assegut al tron, havia de ser deposat i tots els seus béns adjudicats a l'erari. També establia també que Marc Porci Cató Uticense, acompanyat d'un qüestor i amb facultats de pretor, aniria a l'illa per vendre els béns reials i portar a Roma el producte de la venda. La llei també establia que els habitants de Bizanci que havien estat desterrats tornarien a la seva ciutat sota la protecció de Roma.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 32-33 [Consulta: 16 abril 2022].