OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thomas Bruce

Thomas Bruce (20 de juliol de 1766 - 14 de novembre de 1841), setè Comte d'Elgin, i 11è Duc de Kincardine, va ser un diplomàtic, militar i arqueòleg anglès.

## Biografia

Thomas va ser el segon fill de Charles Bruce, cinquè Comte d'Elgin i la seva dona Martha Whyte. Va rellevar al seu germà gran, William, el sisè comte, el 1771 quan només tenia cinc anys.
L'any 1785 va ingressar a l'exèrcit on va arribar a ser general de divisió i el 1790 va iniciar la seva carrera diplomàtica sent nomenat primer ambaixador a Brussel·les i després a Berlín. Del 1799 al 1802 va ostentar el càrrec d'Enviat Extraordinari a Constantinoble, a l'Imperi Otomà, i va obtenir un molt controvertit permís de les autoritats otomanes per treure de l'Acròpolis part de les escultures del Partenó d'Atenes, que van ser portades al seu país entre els anys 1803 i 1812, i que actualment són al Museu Britànic de Londres. El govern grec ha demanat la devolució de les escultures a Grècia, fins ara sense èxit.
També va fer traslladar a Londres, entre altres elements patrimonials, les columnes jòniques de l'entrada del Monestir de Dafni.

## Notes

Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.

## Referències

* 1 2 3 Ceram, C. W.. El mundo de la arqueología (en castellà). 2. ed. Barcelona: Ediciones Destino, 1973, p. 47. ISBN 84-233-0819-7.
* ↑ «Grècia reclama als britànics el retorn de les escultures». UPI.com, 22-06-2009. [Consulta: 3 agost 2011].
* ↑ Sierra, Catalina. «Devuélveme el arte de mi país» (en castellà). El País, 06-04-2009. [Consulta: 3 agost 2011].
# (841) Arabella

Arabella és l'asteroide número 841. És un asteroide del cinturó principal i va ser descobert per l'astrònom Max Wolf des de l'observatori de Heidelberg (Alemanya), l'1 d'octubre de 1916.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
# Santo António (Fogo)

Santo António (crioll capverdià Sanu Antóniu) és una vila a l'oest de l'illa de Fogo a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada 6 kilòmetres al nord-est de São Filipe.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Geshurites (del nord)

Els geshurites o gueixurites van ser un poble beduí de l'est del Jordà a la frontera dels territoris de la tribu de Manasès, al país de Bashan. S'esmenten juntament amb els Maacatites i van conservar els seus territoris enfront dels israelites.
Una altra tribu amb igual nom vivia al sud de Palestina.

## Referències

* ↑ Deuteronomi. 3:14
* ↑ Primer llibre de Samuel. 27:8

## Vegeu també

* Geshur.
# Rita Ferrer i Miquel

Rita Ferrer i Miquel (Palafrugell, 24 d'agost de 1951) és una directora coral i professora de música catalana. És la directora i fundadora de l'Escola de Música de Palafrugell (1967). També ha dirigit la coral iit de Juny de Palafrugell. És autora de la tesi doctoral El cant coral infantil i juvenil educa en valors, hàbits i competències.
Inicia els estudis musicals amb Carme Garriga i Núria Rota a l'Escola de les Germanes Carmelites de Vedruna, per seguir els estudis de piano amb Jaume Ferrer i amb Emili Garcia, amb qui també estudia harmonia. És titulada Superior en Solfeig, Harmonia, Transposició i Acompanyament, i professora de Piano pel Conservatori Superior de Música del Liceu. Es forma en pedagogia musical amb Ireneu Segarra i a l'Escola de Pedagogia Musical (EPM), i en direcció coral amb Pierre Cao, Denis Menier, Josep Prats, Jordi Casas, Manuel Cabero, Fieder Bernius i Francesc Llongueres.
Ha estat portaveu i impulsora de l'Associació Catalana d'Escoles de Música, que es va constituir el 1992 i que és la primera associació d'aquest tipus a Espanya. L'any 2007 rep el Premi Peix Fregit a tota una trajectòria.

## Referències

* ↑ «La Rita Ferrer ens parla dels 40 anys de la Coral Nit de Juny». Ràdio Capital, 05-04-2019.
* ↑ Oller, Oriol. «40è aniversari de l'Escola de Música». A: Crònica d'un any, 2007, p. 32.
* ↑ Hernàndez, Gaspar «El personatge: Rita Ferrer». El Punt, 05-08-1989, p. 34.
* ↑ «Tesi doctoral Rita Ferrer». Universitat de Girona. [Consulta: 5 març 2016].
* ↑ «Plaça gran - Rita Ferrer - Conservatori de Palafrugell». Ràdio 4.
* ↑ Bofill Miquel, Pep «Entrevista: Rita Ferrer i Miquel». El Punt, 08-11-1985, p. 35.
* ↑ Oller, Oriol. Música i festa a Palafrugell. Quaderns de Palafrugell n.19. Palafrugell: Ajuntament de Palafrugell i Diputació de Girona, 2010, p. 48. ISBN 978-84-936116-3-7.
* ↑ Vàzquez, Eva «L'Associació Catalana d'Escoles de Música, membre de ple dret de l'EMU». Diari de Girona [Girona], 14-11-1993, p. 37.
* ↑ Martín Casas, Marc. «Rita Ferrer, 40 anys de pedagogia musical». A: Crònica d'un any, 2008, p. 9.
# Rotherkopfita

La rotherkopfita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la neptunita. Rep el nom de la pedrera de basalt Rother Kopf, a Alemanya.

## Característiques

La rotherkopfita és un silicat de fórmula química KNa₂Fe²⁺(Fe²⁺)₂(Ti₁.₅Fe²⁺₀.₅)[Si₄O₁₂]₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de desembre de l'any 2023, i publicada l'any següent. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 76283.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Rother Kopf, a la localitat de Roth, a prop de Gerolstein, dins els camps volcànics d'Eifel (Renània-Palatinat, Alemanya), on es troba a les cavitats d'un xenòlit de quars-sanidina, incrustat en un basalt alcalí vesicular i associat amb fluoroflogopita i un mineral del supergrup dels amfíbols que està dividit en zones des de la potassicmagnesiofluoroarfvedsonita de l'exterior fins al potassicfluororichterita al nucli. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Rotherkopfite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 77». European Journal of Mineralogy, 36, 1, 06-02-2024, pàg. 165–172. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-165-2024 [Consulta: 7 febrer 2024].
* 1 2 Kampf, Anthony R.; Möhn, Gerhard; Ma, Chi; Rossman, George R.; Désor, Joy; Guan, Yunbin «Rotherkopfite, KNa2(Fe2+2.5Ti4+1.5)Fe2+(Si4O12)2, a new neptunite-group mineral without essential lithium, from Rother Kopf, Eifel volcanic fields, Germany». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 19-08-2024, pàg. 605–614. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-605-2024 [Consulta: 21 agost 2024].
# Castell de Muiden

Castell de Muiden o Muiderslot és un castell situat en Muiden, (Països Baixos). Es troba localitzat en la desembocadura del riu Vecht, en el que era el Zuiderzee, a uns 15 quilòmetres al sud-est d'Amsterdam. És un dels castells més coneguts als Països Baixos i ha aparegut en diversos programes de televisió que es desenvolupen a l'edat mitjana.

## Història

La història d'aquest castell comença amb el comte Florenci V d'Holanda que va construir un castell de pedra en la desembocadura del riu el 1280, quan va obtenir el control sobre una àrea que formava part de la Seu d'Utrecht. El riu Vecht era la ruta comercial cap a Utrecht, una de les ciutats comercials més importants d'aquesta època i el castell va ser utilitzat per exigir un peatge als comerciants. Les seves dimensions són relativament petites, mesura 32 per 35 metres, amb parets de maó de més d'1,5 metres de gruix i amb un gran fossat que ho envoltava.
El 1297 el castell va ser conquistat per Willem II Berthout, arquebisbe d'Utrecht i cap al 1300, el castell va quedar arrasat.

### Segle XIV

Cent anys més tard (ca. 1370-1386), Albert I de Wittelsbach, que en aquests moments era comte d'Holanda i Zelanda ho va reconstruir en el mateix lloc i amb les mateixes característiques que l'antic.

### P.C. Hooft

Un altre dels propietaris cèlebres del castell va ser Pieter Corneliszoon Hooft (1581-1647), famós poeta i historiador, que era governador i agent judicial de la zona d'Het Gooiland. Durant 39 anys va passar els seus estius al castell on convidava al seu cercle d'amics, escriptors i pintors com Joost van den Vondel, Constantijn Huygens, Gerbrand Bredero, Anna Visscher o Maria Tesselschade Visscher. Aquest grup va arribar a ser conegut com el Muiderkring. També va estendre els jardins i l'hort de pruneres.

### Segle xviii

A la fi del segle xviii, el castell va ser utilitzat com a presó, i posteriorment va quedar abandonat. La seva ruïna va fer que es posés a la venda el 1825 per a la seva demolició. Només la intervenció de rei Guillem I dels Països Baixos ho va impedir. Van passar altres setanta anys fins que es va reunir suficients diners per a la seva restauració.

### Ús actual

El castell és en l'actualitat un museu nacional (Rijksmuseum). L'interior del castell, les seves habitacions i cuines han estat restaurades a l'aparença que tenien al segle xvii i moltes de les habitacions mostren una col·lecció d'armes i armadures.
* Vista del castell-museu
* Despatx de PC Hooft
* Jardins

## Referències

* 1 2 3 A.T.E. Cruysheer, Het Muiderslot; een archeologische begeleiding en een historische interpretatie, Jaarboek 2005 van de Archeologische afdeling Naerdincklant, pp. 48-55
* ↑ Hans Kauffmann, Rembrandt und die Humanisten vom Muiderkring, Jahrbuch der Preuszischen Kunstsammlungen, 41.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Muiderslot
* Muiden Castle Arxivat 2017-07-03 a Wayback Machine.
* Vista
# Francesc Maria Masferrer i Vernis

Francesc Maria Masferrer i Vernis (Vic, Osona, 1889 - Buenos Aires, 1954) fou un advocat i polític català.

## Biografia

Fundà, amb Josep Oriol Anguera de Sojo, la Unió Jurídica de Catalunya i representà Catalunya en congressos de minories nacionals. El 1930 va fundar i dirigir el Diari de Vich. EL 1932 formà part del consell del Partit Catalanista Republicà i més tard es passà al Partit Nacionalista Català. El juny de 1936 va presidir el Congrés de Catalans de les Repúbliques del Plata. En acabar la guerra civil espanyola va exiliar-se a l'Argentina, d'on ja no va tornar.

## Referències

* ↑ «Francesc Maria Masferrer i Vernis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sagrada Família d'Igualada

La Sagrada Família d'Igualada és una església del municipi d'Igualada (Anoia). Està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El conjunt arquitectònic està format per dos edificis: la rectoria i l'església. Aquesta última està dividida en tres cossos que són: la nau principal, l'altar del Santíssim i la sagristia, units per una torre que fa de campanar. Els edificis estan rodejats per un gran finestral a la part superior, sense cap més obertura; les parets de totxo vist i les arestes romes. A l'interior de la nau principal hi ha columnes de totxo i una estructura metàl·lica que la cobreix. Tots els edificis són de quatre vessants fibrociment i coronats per una claraboia en forma de llanternó. Tots els materials de construcció: bigues metàl·liques formigó i totxo; són vistos, sense cap mena de falsejament. Hi ha absència d'elements ornamentals, a excepció de les tres talles de Jesús, Josep i Maria, que representen la Sagrada Família, tallades en fusta de bedoll per l'escultor Joan Mayné i Torras, situades en la part de l'altar major.

## Història

L'engrandiment i importància que pren un nou barri a Igualada, el "Poble Sec", provoca la necessitat d'una nova església parroquial. El projecte fou realitzat per l'equip d'arquitectes compost per Josep Maria Martorell i Codina, Oriol Bohigas i Guardiola i David Mackay, dirigint les obres aquest últim. És un edifici representatiu de l'arquitectura religiosa postconciliar.
* Interior
* Estructura del sostre
* Crucifix
* Escultures de la Sagrada Família obra de Joan Mayné i Torras

## Referències

* 1 2 3 «Sagrada Família d'Igualada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Segolena

«Segolena» té aquests significats:
* Santa Segolena de Troclar
* Ségolène Royal, política francesa, que fou cap del Partit Socialista Francès
# Fànnia

Fànnia és el nom dels següents personatges:
* Fànnia de Minturnae, protectora de Gai Mari
* Fànnia, segona dona d'Helvidi Prisc
* Gens Fànnia, família romana plebea
# Rita Donagh

Rita Donagh (Wednesbury, 30 d'abril de 1939) és una artista anglesa, coneguda per les seves pintures realistes i el seu dibuix minuciós. Entre 1954 i 1956, es va formar a les classes de dibuix al natural del Bilston College of Further Education. El 1962, es va llicenciar en Belles Arts en la Universitat de Newcastle upon Tyne on va tenir com a professor a Richard Hamilton amb qui es va casar el 1991. Ha compaginat la pràctica artística amb la docència a diferents centres educatius de Newcastle, Londres, Oxford i Liverpool.
L'any 1969 es va comprar una casa a Cadaqués amb Hamilton on feien estades llargues i hi treballaven i per on van passar artistes com Dieter Roth, Hanna Wilke i Hanna Kluge. El 1973 va participar en la exposició homenatge a Peter Harnden organitzada per Lanfranco Bombelli en l'antiga fàbrica d'anxoves que va donar lloc a la Galeria Cadaqués, d'on va sortir la sèrie de serigrafies Cadaques Portfolio One on Rita va presentar la serigrafia Duration and Extent.
La seva obra es política, tractant temes de dret civil i Irlanda. Des de 1977 la seva obra incorpora fotografies sobre moments rellevants de transformació social.

## Referències

* ↑ Bassas i Masanés, 2020, p. 179.
* ↑ Bassas i Masanés, 2020, p. 180.
* ↑ Bassas i Masanés, 2020, p. 180 i 181.

## Bibliografia

* Bassas, Assumpta; Masanés, Cristina. «Rita Donagh». A: Ajuntament de Figueres. Pintar, crear, viure. Dones artistes a l'Alt Empordà (1830-1939), 2020, p. 179-182. ISBN 978-84-120316-5-2.
# La Puerta (Texas)

La Puerta és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 1.636 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, La Puerta tenia 1.636 habitants, 409 habitatges, i 381 famílies. La densitat de població era de 734,5 habitants/km².
Dels 409 habitatges en un 64,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,1% hi vivien parelles casades, en un 14,9% dones solteres, i en un 6,8% no eren unitats familiars. En el 6,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 41,2% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 29,5% entre 25 i 44, un 12,8% de 45 a 60 i un 5,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.820 $ i la renda mediana per família de 17.281 $. Els homes tenien una renda mediana de 15.820 $ mentre que les dones 10.385 $. La renda per capita de la població era de 4.507 $. Aproximadament el 48,9% de les famílies i el 48,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- La Puerta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- La Puerta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Cast

* Aquest article tracta sobre l'esclau gal. Si cerqueu la virtut relacionada amb la temperança, sinònim de puresa, vegeu «Castedat».
Cast (llatí: Castus) era un esclau gal que, juntament amb el traci Espàrtac, el company de la Gàl·lia Crix, el celta Cànic i Enòmau, va ser un dels líders dels esclaus rebels durant la Tercera Guerra Servil (73 -71 aC). Va ser assassinat juntament amb el seu cocomandant Cànic i els seus seguidors gals i germànics per les forces romanes sota Marc Licini Cras a la batalla de Cantenna a Lucània l'any 71 aC.

## Referències

* ↑ Winkler 2008, p. 222
* ↑ Bury 1994, p. 331
* ↑ Strauss 2009, p. 213

## Fonts antigues

* Plutarc, Cras 11, 2–3.

## Bibliografia secundària

* Bury, John Bagnell. The Cambridge Ancient History, Volum 9. Cambridge University Press, 1994.
* Strauss, Barry. The Spartacus War. Simon & Schuster, 2009. ISBN 1-4165-3205-6.
* Winkler, Martin M. Spartacus: Film and History. John Wiley & Sons, 2008. ISBN 0-4707-7726-5.
# Viquipèdia en eslovè

La Viquipèdia en eslovè (en eslovè: Slovenščina Wikipedija) és l'edició en eslovè de la Viquipèdia.
Va ser creada el març del 2002. El 7 de febrer del 2005 va arribar als 10.000 articles. El gener del 2006 tenia més de 22.000 articles i representava la 21a Viquipèdia més grossa per nombre d'articles. L'abril del 2010 va superar els 86.000 articles. El 31 de març de 2016 ja en tenia 150.000.
La Viquipèdia en eslovè és una referència àmpliament utilitzat pel treball i una de les més visitades de les pàgines socials d'Internet per usuaris d'Eslovènia, però les estadístiques oficials en l'ús d'Internet no distingeixen entre les diferents edicions de la Viquipèdia, analitzant només el domini base de wikipedia.org.

## Referències

* ↑ «RIS: Najbolj obiskana spletna skupnost v Sloveniji je Youtube, sledita ji Facebook in Wikipedia» (en eslovè). Dnevnik, 16-09-2010 [Consulta: 2 juny 2011].
# Fàrfel

* No s'ha de confondre amb les croquetes de cigrons anomenades falafels..
El fàrfel (ídix: פֿאַרפֿל, farfl) és un plat elaborat amb farina i ou, de manera que forma una mena de pasta, típic asquenazita. S'elabora a partir de fideus d'ou que normalment es torren abans de cuinar-se. Es pot menjar en sopes o com a acompanyament.
Durant la festa jueva de la Pasqua, quan se segueixen normes nutricionals relacionades amb els cereals, el fàrfel matzah substitueix la versió a base d'ou; aquests fàrfels matzah consisteixen bàsicament en matzes trencades en petits trossos.
Baal Shem Tov, fundador del moviment hassidic, menjava farfel cada divendres a la nit perquè la paraula era similar al món farfaln que significa "esborrat, acabat i acabat". Considerava els fideus com a símbol de la fi de l'antiga setmana.

## Enllaços externs

* Foto

## Referències

* ↑ Nathan, Joan.. Jewish cooking in America. Expanded ed. Nova York: Alfred A. Knopf, 1998. ISBN 0375402764.
* ↑ Ungar, Carol, 1959-. Jewish soul food : traditional fare and what it means. ISBN 9781611686937.
# Segodunum (Aquitània)

* Per a altres significats, vegeu «Segodunum».
Segodunum (en grec antic Σεγόδουνον) era, segons Claudi Ptolemeu, la principal ciutat dels rutens, un poble gal de l'oest del Roine. Ptolemeu també l'anomena Etodunum.
A la Taula de Peutinger és esmentada com Segodum. El seu nom a l'alta edat mitjana era Civitas Rutenorum, i va originar el nom de la moderna ciutat de Rodés, situada al mateix indret.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Segodunum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 17 febrer 2021].
# La hora de los hornos

La hora de los hornos és una pel·lícula documental argentina realitzada l'any 1968 pels cineastes Fernando "Pino" Solanas i Octavio Getino, integrants llavors del Grupo de Cine de Liberación.
Aquest film està dividit en tres parts: "Neocolonialisme i violència", "Acte per a l'alliberament", dividit al seu torn en dos grans moments "Crònica del peronisme (1945-1955)" i "Crònica de la resistència (1955-1966)", i "Violència i alliberament". El narrador és el locutor i actor Edgardo Suárez. La hora de los hornos documenta les conseqüències de colonialisme a l'Amèrica Llatina prenen com a mostra Argentina: repressió militar, explotació econòmica i alienació cultural, oferint a la vegada recursos discursius vigents per a combatre l'imperialisme.
La pel·lícula va aconseguir el lloc 22 en una enquesta de les 100 millors pel·lícules del cinema argentí duta a terme pel Museo del Cine Pablo Ducrós Hicken l'any 2000.En una nova versió de l'enquesta organitzada en 2022 per les revistes especialitzades La vida útil, Taipei i La tierra quema, presentada en el Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata, la pel·lícula va aconseguir el lloc 6.

## Premis

* Mostra internazionale del cinema nuovo, Pesaro, Itàlia, 1968: Gran Premi de la Crítica.
* Festival internacional de Mannheim, RFA, 1968: Premi del Públic, Premi FIPRESCI, Cinemes d'Art i Assaig, Premi Ecuménic.
* British Film Institute, 1974: Millor film estranger.
* Escollida per la Crítica de Los Angeles entre els deu millors films dels anys 70.
* Festival de Mèrida, Veneçuela, 1968: Premi al millor film.
* Setmana de la crítica del Festival de Cannes 1969.

## Referències

* ↑ Como se hizo "La hora de los hornos" (Fernando Martínez Peña, Argentina 2007)
* ↑ «Las 100 mejores del periodo 1933-1999 del Cine Argentino». La mirada cautiva. Museo del Cine Pablo Ducrós Hicken [Buenos Aires], 3, 2000, pàg. 6–14. Arxivat de l'original el 21 de noviembre de 2022 [Consulta: 21 novembre 2022].
* ↑ «Top 100». Encuesta de cine argentino, 11-11-2022. [Consulta: 13 novembre 2022].
# Cast (Bretanya)

Cast (en bretó Kast) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 1.483 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.748 | 1.615 | 1.573 | 1.578 | 1.545 | 1.382 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jacques Gouerou | |

## Referències

Viccionari