OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions als Pirineus Orientals
## Eleccions legislatives

El departament dels Pirineus Orientals està representat a l'Assemblea Nacional francesa per quatre diputats, escollits en circumscripcions electorals uninominals. Les darreres eleccions legislatives, en què es van escollir els diputats de la dotzena legislatura, van tenir lloc els diumenges 9 (la primera volta) i 16 de juny de 2002 (la segona).
A les tres primeres circumscripcions van resultar guanyadors els candidats de la UMP, mentre que a la 4a la victòria fou per al candidat del Partit Socialista. En totes quatre circumscripcions els diputats van ser escollits en una segona volta, en no haver-hi obtingut cap candidat la majoria absoluta en la primera volta de les eleccions.

## Eleccions regionals

El departament dels Pirineus Orientals és una de les cinc circumscripcions electorals en què es divideix el territori de la regió del Llenguadoc-Rosselló per a escollir el seu Consell Regional. Els cinc districtes electorals es corresponen amb els cinc departaments existents a la regió.
Les darreres eleccions regionals franceses es van celebrar el 21 (la primera volta) i el 28 de març (la segona volta) del 2004. Vegeu a continuació els resultats de la 1a volta de les eleccions regionals del 2004 als Pirineus Orientals:
| Candidatura | Partits | Candidat | Vots | % |
| Union toute | PS, PCF, Verts i PRG | Georges Frêche | 60.719 | 33,64 |
| Union pour le Languedoc-Roussillon | UMP | Jacques Blanc | 40.418 | 22,39 |
| Front National pour le Languedoc-Roussillon | Front National | Alain Jamet | 31.566 | 17,49 |
| La relève Marc Dufour | UDF | Marc Dufour | 12.723 | 7,05 |
| Chasse, Pêche, Nature, Traditions | CPNT | Alain Esclopé | 11.241 | 6,23 |
| Ecologiste et citoyenne | CAP 21 | Georges Fandos | 9.245 | 5,12 |
| Communiste Révolutionnaire - Lutte Ouvrière | LCR i LO | David Hermet | 7.964 | 4,41 |
| Llenguadoc - Catalunya 2004 | ERC i Unitat Catalana | Christian Lacour | 4.900 | 2,71 |
| La vraie droite en Languedoc-Roussillon | MNR | Elisabeth Pascal | 1.716 | 0,95 |
A la segona volta d'aquests comicis només van passar tres llistes: la llista d'esquerres encapçalada per Georges Frêche, la llista de la UMP i la del Front National. Com ja va passar a la primera volta, la candidatura més votada fou la de l'esquerra, aquest cop amb el 50,75%. La llista de la UMP, que encapçalava el president sortint Jacques Blanc, va aconseguir el 32,70% dels vots. La llista del FN només va poder aconseguir el 16,55% dels vots emesos, un percentatge lleugerament inferior a l'aconseguit a la primera volta.
Els 11 escons que corresponen a la circumscripció dels Pirineus Orientals (dels 67 que formen el Consell Regional del Llenguadoc-Rosselló) es van repartir entre les tres candidatures presents a la segona volta de les eleccions de la següent forma:
* Union toute: 7 escons
* Union pour le Languedoc-Roussillon: 3 escons
* Front National pour le Languedoc-Roussillon: 1 escó

## Referències

* Le Monde. Cahier résultats: Second tour des régionales et des cantonales. París, 30 de març del 2004.
# Sgian dubh

El sgian dubh (en anglès, skean dhu) és el nom gaèlic escocès d'un petit punyal que forma part del vestit tradicional de les Terres altes d'Escòcia. Segons si el propietari que el porta és dretà o esquerrer, el duu a la cama dreta o esquerra.

## Etimologia i pronunciació

El nom sgian-dubh és en gaèlic escocès. El significat principal de "dubh" és "negre". En sentit figurat equival a "amagat". "Sgian-dubh" vol dir "ganivet amagat". Amagat a la bota o al mitjó, a la banda de la mà més hàbil per a usar-lo. La pronunciació és segons el gaèlic escocès: [s̪kʲɪnˈt̪uh]. Les formes angleses són: "skene-dhu" and "skean-dhu".

## Construcció

Els antics sgian-dubh tenien formes variades, algunes amb la punta esmolada en el contratall. La forma moderna de la fulla, en "punta de llança" i un sol tall ha esdevingut universal. Les dimensions típiques són de l'ordre dels 80 mm. Els materials tradicionals eren molt rics, amb fulles d'acer més o menys decorades. El mànec podia ser de banús tallat a mà, "boog-wood" o cristall de quars negre. Les fulles d'acer damasquinat o decorades amb motius cèltics. L'ús modern és exclusivament cerimonial i són freqüents les imitacions a base de materials de menor qualitat. La fulla no està gens esmolada d'acord amb les necessitats actuals.

## Legislació

A Anglaterra i Gal·les és legal i permès de dur un sgian-dubh quan hom vesteix el vestit tradicional. Als Estats Units d'Amèrica i a Escòcia hi ha hagut problemes per portar sgian-dubh, per ser considerat una arma. En viatges aeris cal deixar-lo amb l'equipatge.

## Referències

* ↑ James Logan. The Scotish Gaël; Or, Celtic Manners: As Preserved Among the Highlanders, Being an Historical and Descriptive Account of the Inhabitants, Antiquities, and National Peculiarities of Scotland .... Andrus, 1843, p. 220–.
* ↑ James Logan. The Scottish Gaël; or Celtic manners, as preserved among the Highlanders. ed. with mem. and notes by A. Stewart. H. Mackenzie, 1876, p. 372–.
* ↑ Oxford English Dictionary. 2nd edition, 1989. (subscription required).

## Enllaços externs

* The Sgian Dubh Arxivat 2010-09-05 a Wayback Machine. (Joe D. Huddleston)
* The Skean Dhu (Scotland for Visitors)
* http://www.rainnea.com/sgian-dubhs.htm
# Els poetes maleïts

Els poetes maleïts (del francès Els Poètes maudits) és una prosa poètica de Paul Verlaine publicada el 1888.
En aquesta obra s'honra sis poetes: Tristan Corbière, Arthur Rimbaud, Stéphane Mallarmé, Marceline Desbordes-Valmore, Auguste Villiers de L'Isle-Adam i Pauvre Lelian (anagrama de Paul Verlaine). Els comentaris que Verlaine donà sobre cadascun dels poetes és la descripció d'una font primària.
El qualificatiu de "poeta maleït" es va fer ràpidament famós, i va passar a ser utilitzat per a referir-se a altres escriptors que no necessàriament eren amics de Verlaine. També s'usa el terme maleïtisme. En general, el qualificatiu es refereix a un talentós poeta que, des de la seua joventut, rebutja els valors de la societat, encapçala provocacions perilloses, és antisocial o lliure; en general, mor abans que el seu geni siga reconegut pel seu valor raonable. Per la qual cosa, a més del mateix Paul Verlaine i els altres cinc poetes, també es poden definir com a "poetes maleïts" François Villon, Thomas Chatterton, Aloysius Bertrand, Gérard de Nerval, Charles Baudelaire, el comte de Lautréamont, Petrus Borel, Charles Cros, Germain Nouveau, Antonin Artaud, Émile Nelligan, Armand Robin, Olivier Larronde, John Keats, Edgar Allan Poe i Leopoldo María Panero.
* Tristan Corbière
* Arthur Rimbaud
* Stéphane Mallarmé
* Marceline Desbordes-Valmore
* Auguste Villiers de L'Isle-Adam
* Pauvre Lelian (anagrama de Paul Verlaine)

## Vegeu també

* Art independent
* Art marginal
* Flâneur
# Els traductors

Els traductors (francès: Les Traducteurs) és una pel·lícula de thriller francesa del 2019 dirigit per Régis Roinsard. S'ha doblat al català i el 12 d'abril de 2023 es va emetre per TV3.

## Sinopsi

Dèdal és una trilogia de supervendes l'últim llibre de la qual s'espera amb impaciència. Nou traductors estan tancats en un búnquer, sota una casa pairal francesa, per treballar-hi. Malgrat el secretisme, les primeres pàgines es filtren a la xarxa.

## Repartiment

* Lambert Wilson: Éric Angstrom, l'editor
* Alex Lawther: Alex Goodman, el traductor anglès
* Olga Kurylenko: Katerina Anisinova, la traductora russa
* Riccardo Scamarcio⁣: Dario Farelli, el traductor italià
* Sidse Babett Knudsen⁣: Helene Tuxen, la traductora danesa
* Eduardo Noriega⁣: Javier Casal, el traductor espanyol
* Anna Maria Sturm: Ingrid Korbel, la traductora alemanya
* Frédéric Chau⁣: Chen Yao, el traductor xinès
* Maria Leite: Telma Alves, la traductora portuguesa
* Manolis Mavromatakis: Konstantinos Kedrinos, el traductor grec
* Sara Giraudeau⁣: Rose-Marie Houeix, ajudant de l'Éric Angstrom
* Patrick Bauchau⁣: Georges Fontaine, el llibreter
* Sergueï Nesterenko: Marat
* Ilya Nikitenko: Ivan
* Miglen Mirtchev: Serguei
* Michel Bompoil: Robert Monteil
* Nicolas Koretzky⁣: Philippe Arthur
* Vinciane Millereau: Carole Bauer
* Jade Phan-Gia: Lucie Smadja
* Marc Arnaud: Paul Sierra
* Irina Muluile: inspectora Camara
* Stéphane Pézerat: inspector Pulaski
* Kester Lovelace: inspector britànic
* Jacob Hauberg Lohmann: marit de l'Helene Tuxen
* Alasdair Noble: Alex Goodman de jove
* Suzana Joaquim Mausdlay: assistenta de l'aeroport de Lisboa

## Referències

* ↑ «The Translators». Les Arcs Film Festival, 06-11-2018. Arxivat de l'original el 2020-10-07. [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ Mintzer, Jordan «'The Translators' ('Les Traducteurs'): Film Review». The Hollywood Reporter, 30-01-2020 [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ «Programació de TV3». CCMA. [Consulta: 7 abril 2023].
* ↑ Ayuso, Julia Webster. «Literary lockdown: how translating a Dan Brown novel made for a thriller plot» (en anglès). the Guardian, 30-04-2020. [Consulta: 16 gener 2022].
# Emilià de Nicea

Emilià de Nicea (grec antic: Αἰμιλίανος, llatí: Aemilianus) fou un epigramàtic grec nascut a Nicea. De la seva vida i època no es coneix res, i només s'han conservat tres dels seus epigrames que són inclosos a l'Antologia grega.

## Referències

* ↑ Aemilianus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 30
# Shevdivadar

Shevdivadar fou un estat tributari protegit de l'agència de Kathiawar, amb menys de 3 km² i un sol poble, amb una població de 246 habitants. Els seus sobirans eren de la casta khasia kolis i portaven el títol de rana. Al final del segle XIX el rana era Kusal Singh.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* The Golden Book of India per Sir Roper Lethbridge
# Shevchenko (cràter)

Shevchenko és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 143 km de diàmetre. Porta el nom del poeta ucraïnès Taràs Xevtxenko (1814-1861), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.
* Posició de Shevchenko en Mercuri

## Referències

* ↑ «Shevchenko». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 14-10-2016. [Consulta: 31 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Enneapterygius abeli

Enneapterygius abeli és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig, i vorejant la costa de l'Àfrica oriental, fins al sud de KwaZulu-Natal (Sud-àfrica), Maurici, les Seychelles i Comores.

## Referències

* ↑ «Enneapterygius abeli». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Khalaf, M.A., 2005. Fish fauna of the Jordanian Coast, Gulf of Aqaba, Red Sea. Journal of King AbdulAziz University-Marine Sciences. Vol. 15.
* ↑ Pereira, M.A.M., 2000. Preliminary checklist of reef-associated fishes of Mozambique. Maputo, Ministtry for the Coordination of Environmental Affairs (MICOA). 21 pp.
* ↑ Randall, J.E. i J. van Egmond, 1994. Marine fishes from the Seychelles: 108 new records. Zool. Verh. Leiden 297:43-83.
* ↑ Holleman, W., 2005. A review of the triplefin fish genus Enneapterygius (Blennioidei: Tripterygidae) in the western Indian Ocean, with descriptions of four new species. Smithiana, Bull. 5: 1-25.
* ↑ Winterbottom, R. i R.C. Anderson, 1997. A revised checklist of the epipelagic and shore fishes of the Chagos Archipelago, Central Indian Ocean. Ichthyol. Bull. Smith. Inst. (66):1-28.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Kulbicki, M., J.E. Randall i J. Rivaton, 1994. Checklist of the fishes of the Chesterfield Islands (Coral Sea). Micronesica 27(1/2):1-43.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Enneapterygius atriceps

Enneapterygius atriceps és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes. Es troba a les Hawaii i a l'atol Midway. És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 1-23 m de fondària. Els mascles poden assolir 2,6 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ «Enneapterygius atriceps». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V.G. i T.M. Orrell, 1996. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 5: Chaenopsidae, Clinidae, Dactyloscopidae, Labrisomidae, and Tripterygiidae. Smithson. Contrib. Zool. 576:38.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició Londres: Macdonald. Any 1985.
# Enrique Ayet Fortuño

Enrique Ayet Fortuño (Vila-real, 16 de juny de 1941 - 6 de gener de 2010) fou un polític valencià, alcalde de Vila-real i diputat a les Corts Valencianes en la IV Legislatura.

## Biografia

Llicenciat en dret, treballà com a advocat laboralista i milità al PSPV-PSOE. Fou elegit alcalde de Vila-real per majoria absoluta a les eleccions municipals espanyoles de 1983, 1987 i 1991. Durant el seu mandat es va segregar el nou municipi de Les Alqueries (1987), es va construir l'Auditori Municipal, piscines climatitzades, s'urbanitzaren molts carrers i es va millorar el Termet vora l'ermita de la Mare de Déu de Gràcia.
Després fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995. De 1995 a 1999 ha estat vocal, entre d'altres, de la Comissió de Governació i Administració Local i de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda de les Corts Valencianes.
El 1999 es retirà de la política i es dedicà a l'assessoria legal urbanística. Va morir la diada de reis de 2010 després d'una llarga malaltia.

## Referències

* ↑ «La ciudad llora la muerte de Enrique Ayet» (en castellà). El Periódico Mediterráneo, 07-01-2010. [Consulta: 27 gener 2024].
* 1 2 Fallece el ex alcalde de Vila-real y diputado socialista Enrique Ayet, Levante-EMV, 7 de gener de 2010
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-07-02. [Consulta: 1r juliol 2015].
# Enrique Ayúcar Alberdi

Enrique Ayúcar Alberdi (Bilbao, 21 de febrer de 1966) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Sorgeix del planter de l'Athletic Club. Després de destacar al filial, debuta amb el primer equip jugant 22 partits de la 86/87, en la qual també disputaria un partit de la Copa de la UEFA. Però, Ayúcar no va tenir continuïtat, i les dues següents temporades a San Mamés amb prou feines apareix.
En busca d'oportunitats, marxa al CE Castelló a la 89/90. Amb els valencians, en aquell temps a la màxima categoria, disputa 34 partits i marca un gol. Aquest bon joc seguiria l'any següent a les files del Real Burgos. El basc va romandre al conjunt castellà dues campanyes, en les quals juga 72 partits i marca 11 gols.
L'estiu de 1992 fitxa pel RCD Espanyol. Perd la titularitat i el seu equip baixa a Segona Divisió. En la categoria d'argent juga 21 partits i els catalans pugen de nou a Primera, però a partir d'ací, Ayúcar deixa de comptar: a l'Espanyol de la temporada 94/95 juga 4 partits i a la UD Salamanca de la temporada 95/96 només suma 22 minuts sobre el camp (suficients per marcar un gol). El Salamanca seria el seu darrer equip abans de retirar-se.
En total, Ayúcar suma 162 partits i 19 gols en primera divisió.

## Referències

* ↑ «Enrique Ayucar - Historial de fichajes» (en castellà). [Consulta: 3 maig 2024].
# Sis dies de Tolosa

Els Sis dies de Tolosa va ser una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es va disputar a Tolosa de Llenguadoc (França). Només es va organitzar l'edició de 1906.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1906 | Léon Georget Émile Georget | Jean Gauban Achille Germain | Georges Landrieux Antoine Wattelier |

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Sis dies de Winnipeg

Els Sis dies de Winnipeg era una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es corria a Winnipeg (Canadà). Només es va disputar una edició.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1948 | Charles Bergna Cecil Yates | Emile Ignat Henri Surbatis | Francis Grauss Marcel Guimbretiere |

## Referències

* ↑ «6 jours de Winnipeg (Etats-Unis)». [Consulta: 20 desembre 2022].
# Aimé Bonpland

Aimé Jacques Alexandre Bonpland (22 d'agost de 1773 – 4 de maig de 1858) va ser un explorador i botànic francès. La seva signatura com a botànic és: Bonpl.
El nom autèntic de Bonpland era Goujaud, i va néixer a La Rochelle. Després d'exercir com a cirurgià a l'armada francesa v acompanyar Alexander von Humboldt durant cinc dels seus viatges a Mèxic, Colòmbia i les zones que envolten l'Orinoco i l'Amazones. En aquestes exploracions va recollir i classificar unes 60.000 plantes la majoria de les quals encara desconegudes a Europa. Més tard va descriure-les a Plantes equinoxiales (Paris, 1808-1816). Un informe semifictici dels seus viatges es troba en la novel·la de Daniel Kehlmann Die Vermessung der Welt (mesurant el món).
Quan va tornar a París va rebre una pensió i la superintendència dels jardins de Malmaison, i publicà Monographie des Melastomes (1806), i Description des plantes rares cultivées à Malmaison et à Navarre (1813). El 1816 marxà a Buenos Aires, on va ser professor d'història natural i explorà Amèrica dels Sud. A Bolívia, el 1821, va ser arrestat per ordre de José Gaspar Rodríguez de Francia, el dictador del Paraguai, i va estar detingut fins a 1831.
Quan va ser alliberat residí a San Borga a la província de Corrientes, Argentina fins que va anar a Santa Ana, a la província de Misiones, actualment un llogaret anomenat "Bonpland" en el seu honor. Mori a Restauracion.
Hi ha un carrer anomenat Bonpland a Buenos Aires. Molts noms d'animals i plantes el recorden, incloent el calamar Grimalditeuthis bonplandi i l'orquídia Ornithocephalus bonplandi.
Hi ha també un cràter lunar anomenat Bonpland.

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.

## Enllaços externs

* View biographical information in Australian National Botanic Gardens
* View biographical information on and digitized titles by Aimė Bonpland in Botanicus.org Arxivat 2006-10-02 a Wayback Machine.
# Cap de la Serra (Castellar del Riu)

El Cap de la Serra és una muntanya de 1.847 metres que es troba al municipi de Castellar del Riu, a la comarca catalana del Berguedà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cap de la Serra de Blancafort

El Cap de la Serra de Blancafort és una muntanya de 871 metres que es troba entre els municipis d'Àger i Os de Balaguer, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cap de la Pleta Mala

El Cap de la Pleta Mala és una muntanya que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El pic, de 2.692,9 metres, s'alça a la carena que separa la Vall de Sarradé (O) i la Vall de Sant Nicolau (SE); amb el Cap de les Pales del Planell Gran al nord-est i el Serrat dels Ginebros al sud-oest.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Cap de la Pleta Mala. [Consulta: 12/10/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Cap de la Serra

«Cap de la Serra» té aquests significats: