OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de sigles de tres lletres

A continuació es mostra una taula amb la llista de sigles de tres lletres de la A a la Z (només majúscules). No inclou caràcters amb accents, números ni altres símbols.
# Frank Ticheli

Frank Ticheli (Monroe, Louisiana, 21 de gener de 1958) és un compositor estatunidenc d'obres orquestrals, corals, de cambra i de banda. Viu a Los Angeles, Califòrnia, on és professor de composició a la Universitat de Califòrnia del Sud. Va ser el compositor resident de la Orquestra Simfònica del Pacífic de 1991 a 1998, component nombroses obres per a aquesta orquestra. Algunes de les seves obres formen part del repertori basic de les bandes de música.

## Referències

* ↑ «https://www.windrep.org/Frank_Ticheli». [Consulta: 12 gener 2020].
* ↑ «https://music.usc.edu/frank-ticheli/». [Consulta: 12 gener 2020].
* ↑ «https://www.naxos.com/person/Frank_Ticheli/39133.htm». [Consulta: 12 gener 2020].
* ↑ «https://sites.google.cat/site/fticheli/services». [Consulta: 12 gener 2020].
# Fontalba

Fontalba és un paratge dels Pirineus situat al terme municipal de Queralbs, al Ripollès i a uns 2000 m d'altitud. S'hi pot arribar gràcies a una pista forestal d'uns 11 km oberta als anys 1970 per tal de poder baixar el bestiar i també era un projecte de carretera per arribar al santuari de Núria, que finalment no s'acabà de fer. Al final de la pista comença una ruta clàssica per a l'ascensió del Puigmal i un camí d'accés a peu a Núria sense gaire desnivell que en hi porta en una hora aproximadament.

## Referències

* ↑ GEC
# Mas Pagès

Mas Pagès és una masiaal poble d'Arenys d'Empordà al municipi de Garrigàs (Alt Empordà).
El mas Pagès, catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, és un dels més interessants que hi ha al veïnat del camí de dalt d'Arenys d'Empordà. Es tracta d'un conjunt format per l'annexió de dos cossos principals de planta baixa i dos pisos, arrenglerats a la línia de façana coberts amb teulada a dues vessants.
Les façanes, que es troben recobertes d'arrebossat, tenen una distribució irregular de les obertures, que en general són rectangulars. Com a elements singulars cal esmentar el cos de la dreta que presenta una terrassa al nivell del primer pis, i al cos esquerre una porta principal amb la data del 1793 i reixes a l'exterior de les finestres de la planta noble. El mas Pagès, en el seu aspecte actual, és una construcció del segle xviii, segons constà a la inscripció del 1793 de la porta d'accés de la façana. Tanmateix, aquesta data deu correspondre a una remodelació, ja que el mas és el resultat de l'annexió de diversos cossos d'origen més antic. És una de les mostres més interessants d'arquitectura popular del nucli d'Arenys d'Empordà, i conserva decoració interior característica del segle xviii.

## Referències

* ↑ «Mas Pagès (Arenys d'Empordà) - Garrigàs -». Pobles de Catalunya. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català. [Consulta: 3 setembre 2022].
* 1 2 «Mas Pagès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Crisip (fill de Pèlops)

Crisip (en grec antic Χρὐσιππος Chrisippos), segons la mitologia grega, va ser un heroi famós per la seva bellesa, fill de Pèlops i de la nimfa Axíoque.
Quan Laios, rei de Tebes i pare d'Edip, va ser expulsat per Zetos i Amfíon, es va refugiar a la cort de Pèlops, que el va acollir hospitalàriament. Però Laios es va enamorar del jove Crisip i el va raptar, segons Apol·lodor de casa seva o bé quan contemplava els Jocs Nemeus. Pèlops va maleir Laios de forma solemne, cosa que originà la maledicció dels labdàcides, els descendents de Làbdac i de Laios. Crisip se suïcidà de vergonya.
Hel·lànic explica que tot i ser fill extramatrimonial, el pare preferia el seu primogènit als fills de la seva esposa, Atreu i Tiestes. Aquests temien, que Pèlops llegués el regne a Crisip. Això suscità la gelosia de la seua madrastra Hipodamia, la dona de Pèlops, que va animar els seus fills, germanastres de Crisip, a matar-lo, per evitar que fossin desposseïts per l'intrús. Sembla que van ofegar-lo en una font.
Hi ha moltes més versions de la història del bell Crisip, dels seus enamorats i de la seva mort. En una altra versió hauria sigut la causa de la famosa baralla entre Edip i el seu pare Laios al que no havia reconegut com son pare. La raó de la baralla en la qual Edip finalment va matar Laios, era ni més ni menys que ambdós estaven enamorats del bell Crisip. En la versió de Praxil·la va ser raptat per Zeus mateix. Teseu ha estat considerat també com un raptor de Crisip. En qualsevol versió, és un dels casos de pederàstia més antics de la mitologia.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, J. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 57. ISBN 8429741461.
* ↑ Vegeu la nota n°35 del traductor en: Túcidides, Història de la guerra del Peloponès (català)-(grec antic), vol. I: llibre I, Fundació Bernat Metge, ISBN 9788498590531, pàgina 139
* 1 2 Steuding,«Chrysippus» Columnes 902 i 903-905, a: W.H. Roscher (editor),Ausführliches Lexikon der griechischen und römischen Mythologie (alemany), volum 1, Leipzig, 1886 (en català: Diccionari extensiu de la mitologia grega i romana)
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, p. 120. ISBN 9788496061972.
# Qaplan II Giray

Qaplan o Kaplan II Giray (1739 - 1771) fou kan de Crimea.
Fou designat nureddin (segon hereu) el 1768/1769 i va pujar al tron el febrer de 1770. Va nomenar com a khalgay a Islam Giray i com a nureddin a Bakht Giray.
Va enviar al seu kalghay (hereu) i al seu nureddin (segon hereu) a defensar Crimea contra l'atac rus mentre ell romania a Moldàvia, a Jassy, on manava 80.000 homes i dirigia la campanya otomana contra els russos per orde del gran visir İvazzade Halil Pasha, dominant una forta posició al Prut que semblava inexpugnable, però no va poder resistir a l'artilleria russa i es va haver de retirar a Kalchi i el general Rumyantsev (Rumanzev) va creuar el Prut i va derrotar les forces otomanes i crimeanes; el kan no va poder organitzar un contraatac per la indisciplina de les tropes. Els russos van ocupar Kiliya, Bender i Izmail i els nogais se'ls van unir al Budjak abandonat la lleialtat a Turquia.
Assetjat a Özu (Okzakov) va poder sortir i arribar a Crimea on a l'estiu el kalghay i l'otomà Ibrahim Pasha van poder rebutjar als russos a Or-kapi després Perekop; els caps tribals de Crimea (mirzes) no participaven en la lluita i estaven a l'aguait del que passava per fer com els nogais i passar-se als russos si les coses anaven mal dades; els otomans asseguraven que aquesta política tenia el suport del kan i encara que no era cert, fou destituït el novembre de 1770 sent efectiva el febrer de 1771. El va succeir Selim III Giray.
Va morir el juliol de 1771 de pesta.

## Bibliografia

* O. Retowski, Die Münzen der Girei, Moscou, 1905
* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Formica rufa

La formiga roja (Formica rufa) és una espècie de formiga de la subfamília dels formicins (Formicinae) nativa d'Europa, Turquia i Uzbekistan, però també es troba a Amèrica del Nord, tant en boscos de coníferes com de fulla ampla.

## Característiques

Les obreres són de dos colors, vermell i negre marronós, i són polimorfes, mesuren 4,5–9 mm de llargada.

## Història natural

Com altres formigues poden ruixar amb àcid fòrmic com a defensa. Precisament l'àcid fòrmic va ser extret per primera vegada l'any 1671 pel naturalista John Ray destil·lant un gran nombre de formigues triturades d'aquesta espècie.
Els nius de Formica rufa són grossos fets de munts d'herba, brots o acícules de coníferes.
Aquestes formigues principalment s'alimenten de les exsudacions ensucrades dels àfids, però també depreden petits invertebrats i són carronyaires. Formica rufa es fa servir en els boscos per al control biològic de plagues.
* Obrera de Formica rufa atacant una eruga
* Obrera de Formica rufa
* Un niu de Formica rufa

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ «IUCN Red List - Formica rufa».
* 1 2 3 4 5 Robinson, William H. Urban Insects and Arachnids: A Handbook of Urban Entomology. Cambridge University Press, 2005, p. 247. ISBN 0521812534.
* ↑ Charles Earle Raven. John Ray, naturalist : his life and works. Cambridge University Press, 1986. ISBN 0-521-31083-0.
* ↑ Wright PJ, Bonser R & Chukwu UO «The size-distance relationship in the wood ant Formica rufa». Ecological Entomology, 25, 2, 2000, pàg. 226–233. DOI: 10.1046/j.1365-2311.2000.00253.x.

## Enllaços externs

* Ants Shooting Acid - Info & Video of Formica rufa shooting formic acid.
* Southern wood ant, southern wood ant pictures Macro photography of southern wood ant
# Tivadar Schwartz

Tivadar (o Teodor) Schwartz (1893-1968) va ser un metge, advocat i esperantista hongarès d'origen jueu. Va fer servir el pseudònim de Teo Melas. És el pare del financer George Soros.
Tivadar Schwartz va canviar el seu cognom als anys 30 davant l'auge de l'antisemitisme. El nom Soros va ser triat per la seva doble forma en hongarès i esperanto. Va aprendre aquesta llengua auxiliar internacional durant el seu internament en un camp per a presoners de guerra a Sibèria durant la Primera Guerra Mundial. Es va escapar durant el caos del començament de la Revolució russa. La fuga va ser una aventura que posteriorment publicaria al llibre Modernaj Robinzonoj (Moderns Robinsons) el 1923.
A Budapest va cofundar Literatura Mondo el 1922, considerada la revista literària en esperanto més important del període d'entreguerres. En aquesta època va desenvolupar una important tasca editorial sobretot com a mecenes, juntament amb els escriptors Kálmán Kalocsay i Julio Baghy.
Durant la Segona Guerra Mundial i davant el començament de les persecucions antijueves, va optar per amagar-se i adoptar identitats falses per ell i per tota la seva família. Les seves peripècies les va descriure al llibre Maskerado ĉirkaŭ la morto (Mascarada al voltant de la mort), publicat el 1965 a La Laguna per Juan Régulo Pérez a l'editorial Stafeto. El llibre ha estat reeditat recentment i ha estat traduït a l'anglès, l'alemany, el rus, l'hongarès i el turc.
S'ha sostingut que el seu exemple va causar també una especial influència en els seus fills, l'enginyer Paul i el financer George Soros. Tots dos van aprendre esperanto a la seva infància, de manera que de vegades se'ls inclou entre el grup de parlants nadius d'esperanto. Els dos ho expliquen als pròlegs de l'edició anglesa del llibre Maskerado.
Després de la presa del poder pels comunistes a Hongria, els seus fills van escapar a Occident. George ho va fer aprofitant un Congrés Juvenil d'Esperanto. Anys després s'hi unirien Tivadar i la seva dona, que van viure els seus últims anys a Nova York.

## Referències

* 1 2 3 Ivan Širjaev; Ludoviko Kökény; Vilmos Bleier; Kálmán Kalocsay. Enciklopedio de Esperanto (en esperanto). Budapest: Literatura Mondo, 1933-1934.
# Thomas Evenson

Thomas Evenson (Manchester, 9 de gener de 1910 - 28 de novembre de 1997) va ser un atleta anglès, especialista en curses de fons i obstacles, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va guanyar la medalla de plata en els 3.000 metres obstacles del programa d'atletisme, rere Volmari Iso-Hollo i per davant de Joe McCluskey. Un error de càlcul va fer que els atletes disputessin una volta més en la final. Sense aquesta volta de més hauria guanyat la medalla de bronze. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, quedà eliminat en sèries en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles als Jocs de l'Imperi Britànic, on participà en representació d'Anglaterra. En guanyà una de bronze en la cursa de les 6 milles el 1930 i una de plata el 1934 en les 2 milles obstacles. Entre el 1930 i el 1934 guanyà vuit medalles al Cros de las Nacions, set d'or i una de bronze. A nivell nacional va guanyar el campionat de l'AAA de les dues milles obstacles el 1931, 1932 i 1936, i de cros el 1933.

## Millors marques

* Milla. 4' 22.2" (1932)
* 3.000 metres. 8' 46.3" (1933)
* 5.000 metres. 14' 54.8" (1931)
* 10.000 metres. 32' 38.3" (1942)
* 3.000 metres obstacles. 9' 18.8" (1932)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Tom Evenson». [Consulta: 20 maig 2022].
* ↑ «Thomas Evenson | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-05-20. [Consulta: 20 maig 2022].
* ↑ «International Cross Country Championships». [Consulta: 20 maig 2022].
* ↑ «British Athletics Championships 1919-1939». [Consulta: 20 maig 2022].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Thomas Ellis

Tom Ellis és el nom dels següents personatges:
* Thomas John Ellis, conegut com a Tom Ellis, actor gal·lès
* Tom Ellis (motociclista), pilot de motociclisme anglès
# Masia al carrer Sant Sebastià

La Masia al carrer Sant Sebastià és una obra de Badalona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia del segle xviii de planta baixa i un pis. Actualment es troba en un estat ruïnós. La façana principal al carrer Sant Sebastià intenta mantenir una simetria amb dues finestres amb baranes de ferro al pis, i dues portes a diferent nivell a la planta baixa. La teulada era de dos vessants. El ràfec és tradicional amb tortugada realitzada amb teules àrabs.

## Història

El carrer Sant Sebastià defineix l'estructura inicial de Dant la Vila a partir del teatre romà. Es va formar al segle xviii a conseqüència del creixement del nucli antic i va ser ocupat, en un primer moment, per masies al costat muntanya. Posteriorment es van anar ocupant els espais amb altres construccions.

## Referències

* 1 2 «Masia al carrer Sant Sebastià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Edifici d'aparcaments de l'Hospital Josep Trueta

L'Edifici d'aparcaments de l'Hospital Josep Trueta és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció de planta rectangular, desenvolupada en quatre nivells, destinats a aparcament de vehicles. El darrer nivell és cobert amb placa ondulada transparent de plàstic, que descansa sobre una senzilla estructura metàl·lica de jàsseres corbades. L'accés a l'interior es realitza pels extrems mitjançant rampes pels vehicles. Tot ell és d'obra vista i els tancaments laterals de les plantes són de malla deployé. L'estructura és de formigó armat.

## Història

És un edifici modern i es troba col·locat en terrenys propers a l'Hospital Universitari Dr. Josep Trueta, de l'Institut Català de la Salut, al qual serveix d'aparcament.

## Referències

* 1 2 «Edifici d'aparcaments». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Kordofan del Nord

La wilaya o estat de Kordufan Septentrional o Kordofan del Nord —àrab: شمال كردفان, Xamāl Kurdufān; en anglès North Kurdufan— és una de les quinze wilayes o estats del Sudan. Té una superfície de 221.900 km² i una població de 2.920.992 km (2008). La capital és al-Ubayyid. És un territori àrid i desèrtic.

## Història

L'estat fou creat el 14 de febrer de 1994 amb una superfície de 185.302 km², per divisió de l'estat de Kordofan en tres estats. Després de l'acord de Pau Complert de 9 de gener de 2005, una part del Kordofan Occidental es va agregar a l'estat el 16 d'agost del 2005.

## Governadors

* 14 de febrer de 1994 - setembre de 1994 Mohammed al-Amu
* 1994 - 1997 al-Awad al-Hassan
* 1997 - 2000 Ibrahim as-Sanussi
* 2000 - 2001 Osman al-Hadi Ibrahim
* 2001 - 2003 al-Awad Mohammed al-Hasan
* 2003 - 2004 Ghulam ad-Din Uthman
* 2004 - 2005 al-Awad Mohammed al-Hasan (segona vegada)
* 2005 - 2009 Faisal Hassan Ibrahim
* 2009 -2010 Mohamed Ahmed Al-Tahir Abu-Kalabish
* 22 de gener de 2010 - 3 de maig de 2010 Mohamed Ali Mansour (interí)
* 2010 - Mutasim Mirghani Hussain Zaki Dean

## Vegeu també

* Kordufan

## Referències

* Statoids
# Cayetano Luca de Tena y Álvarez Ossorio

Cayetano Luca de Tena y Álvarez Ossorio (Sevilla, 7 d'agost de 1862-Sant Sebastià, 6 de setembre de 1911), va ser un polític espanyol, alcalde de Sevilla.
Membre del Partit Liberal, va exercir el càrrec d'alcalde de Sevilla el 1906 i va ser elegit diputat a les Corts a les eleccions del 8 de maig de 1910 per Sevilla. També va ser president de l'Associació Sevillana de Caritat i vicepresident de la Societat d'Amics del País. Va estar casat amb Emilia Scholtz y Vaquera, el seu germà Torcuato Luca de Tena y Álvarez Ossorio (1861-1929), va fundar el diari ABC.
Quan era batlle de Sevilla, va impulsar el projecte de la Corta de Tablada destinat a facilitar la navegació cap al port de la ciutat. També va contribuir a la creació del grup escolar Reina Victòria, dissenyat per l'arquitecte Aníbal González, situat al carrer Pages del Corro del barri de Triana, que es va inaugurar el 1909 amb presència del rei Alfons XIII i la reina Victòria Eugènia de Battenberg. S'hi va col·locar una placa commemorativa. Aquest centre, modèlic en el seu moment, encara existeix, encara que se li va canviar de nom durant la II República espanyola com a José María del Campo.
Va morir a Sant Sebastià el 6 de setembre de 1911.

## Referències

* ↑ Congreso de los Diputados. Información histórica. Consultat el 26 de setembre de 2013.
* 1 2 «Sevilla de duelo» (en castellà). ABC de Madrid, 07-09-1911, pàg. 6.
* ↑ Checa Godoy, Antonio; Espejo Cala, Carmen. ABC de Sevilla, un diario y una cuidad : análisis de un modelo de periodismo local (en castellà). Sevilla: Secretariado de Publicaciones de la Universidad de Sevilla, 2007, p. 378. ISBN 978-84-472-0933-0.
* ↑ «1909-2009. Centenario del Reina Victoria» (en castellà). Diario de Sevilla, 06-05-2009.
# Consell General de l'Aude

El Consell General de l'Aude és l'assemblea deliberant executiva del departament francès de l'Aude, a la regió d'Occitània.
La seu es troba a Carcassona i des de 1998 el president és Marcel Raynaud (PS).

## Composició

El març de 2008 el Consell General de l'Aude era constituït per 35 elegits pels 35 cantons de l'Aude.
| Grup | Nombre de consellers generals | President del Grup | Estatut |
| Grup UMP i no inscrits | 5 | Julien Mario | Oposició |
| Grup « Majorité Départementale » (socialistes i aliats) | 30 | Michel Escande | Majoria |

## Vicepresidents

* Pierre Authier (PS), 1r vicepresident encarregat de les finances i recursos humans
* Paul Durand (PS), 2è vicepresident encarregat de la solidaritat i acció social
* Alain Marcaillou (PCF), 3è vicepresident encarregat del patrimoni i transports
* Pierre Tournier (PS), 4è vicepresident encarregat de les Infraestructures de transport
* Jacques Arino (PS), 5è vicepresident
* Michel Escande (PS), 6è vicepresident encarregat de l'ordenament territorial
* Marcel Martinez (PS), 7è vicepresident encarregat de desenvolupament econòmic i turístic
* Michel Brousse (PS), 8è vicepresident encarregat de medi ambient i prevenció de riscos naturals
* Anne-Marie Jourdet (PS), 9è vicepresident
* André Viola (PS), 10è vicepresident encarregat de l'ensenyament, cultura, esport, i jovetut

## Vegeu també

* Consell Regional del Llenguadoc-Rosselló
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* Web oficial del Consell General de l'Aude Arxivat 2010-01-15 a Wayback Machine.
# Consell General de l'Alta Garona

El Consell General de l'Alta Garona (occità Conselh general de Garona Nauta) és l'assemblea deliberant executiva del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.
La seu es troba a Tolosa de Llenguadoc i des de 1988 el president és Pierre Izard (PS).

## Composició

El març de 2008 el Consell General de l'Alta Garona era constituït per 53 elegits pels 53 cantons de l'Alta Garona.
| Partit | Sigles | Electes |
| Majoria (47 escons) |||
| Partit Socialista | PS | 43 |
| Divers Gauche | DVG | 2 |
| Partit Comunista | PCF | 1 |
| Partit Radical d'Esquerra | PRG | 1 |
| Oposició (6 escons) |||
| Unió pel Moviment Popular | UMP | 3 |
| Divers Droite | DVD | 3 |
| President del Consell General |||
| Pierre Izard (PS) |||

## Vegeu també

* Consell Regional de Migdia-Pirineus
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* Web oficial del Consell General de l'Alta Garona
# Corba de Moore

La corba de Moore és una corba fractal contínua que recobreix el pla. Concretament, es tracta d'una variant cíclica de la corba de Hilbert. Va ser descrita pel matemàtic Eliakim Hastings Moore l'any 1900.
Com que tendeix al recobriment de tot el pla, la seva dimensió de Hausdorff-Bezikóvitx és 2.

## Procediment

Cada iteració de la corba de Moore s'obté a partir de la corba de Hilbert d'ordre anterior, col·locant-ne quatre còpies de manera que formen una línia contínua. Es tracta per tant d'una modificació només en l'últim nivell de la corba de Hilbert en cada cas, la qual permet tancar el cicle ja que els dos extrems de la línia queden adjacents.
En pseudocodi es pot definir de la següent manera:

## Generalització per qualsevol dimensió

Hi ha una generalització elegant de la corba de Hilbert a més dimensions. Si es llegeixen els vèrtex d'un hipercub de n dimensions en ordre determinat pel codi Gray es pot generar una corba de Hilbert de n dimensions.
Per construir una corba de Moore d'ordre i en n dimensions, utilitzes 2$^n$ còpies de la corba de Hilbert d'ordre i-1 i n dimensions a cada cantonada de l'hipercub n-dimensional, les gires i les connectes amb segments de línia. Els segments afegits segueixen la ruta d'una corba de Hilbert d'ordre 1. Aquesta construcció funciona fins i tot per la corba de Moore d'ordre 1, si defineixes l'ordre 0 de la corba de Hilbert com un únic punt.

## Vegeu també

* Corba de Hilbert
* Corba de Peano

## Referències

* ↑ A. Bogomolny, «Plane Filling Curves from Interactive Mathematics Miscellany and Puzzles». [Consulta: 17 de març de 2020]
* ↑ Moore, E. H. «On Certain Crinkly Curves». Transactions of the American Mathematical Society, 1, 1, 1900, pàg. 72-90. DOI: 10.2307/1986405. JSTOR: 1986405.
* ↑ Weisstein, Eric W. «Hilbert Curve». A Wolfram Web Resource. MathWord. [Consulta: 17 març 2020].
* ↑ Dickau, Robert. «Hilbert and Moore 3D Fractal Curves». Wolfram Demonstrations Project, 07-03-2011. [Consulta: 17 març 2020].

## Enllaços externs

* Animated Moore curve, a space-filling curve (anglès)