OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Armida Parsi-Pettinella

Armida Parsi-Pettinella (Gallese, prop de Roma, 30 d'agost de 1868 - Milà, 1949) fou una mezzosoprano italiana.

## Biografia

Debutà el 1893 cantant a l'estrena de Guglielmo Ratcliff de Mascagni i va tenir una reeixida carrera en els diferents teatres d'òpera italiana. Sovint va cantar a La Scala, on el 1895 va aparèixer com a Anna Bolena a Henri VIII de Saint-Saëns. A l'any següent, va tornar a cantar a La Scala, però aquesta vegada com Dalila a Samson et Dalila del mateix compositor. Com Dalila va actuar el 1902 al Teatre Verdi de Pisa. La cantant, que va estar casada amb el director Pettinella va ser convidada entre altres llocs a Londres, París, Madrid i Buenos Aires. El 1896 va actuar a l'Acadèmia de Música de Nova York, on va interpretar el paper de Madelon en l'estrena estatunidenca de l'òpera Andrea Chénier de Giordano.
A partir del 1900, va actuar durant tres temporades seguides al Gran Teatre del Liceu. Toscanini la va triar el 1903 per cantar Asrael de Alberto Franchetti i Un ballo in maschera. En aquest teatre barceloní estrenà el 4 de gener de 1902 l'òpera Els Pirineus de Felip Pedrell, en el paper de Raig de Lluna.
Seguiren altres aparicions a Montecarlo com a Eboli al Don Carlo de Verdi (1906), al Teatro Real de Madrid a Amleto d'Ambroise Thomas (1908). Després de 1911 va desaparèixer misteriosament, però va passar la seva vellesa a la Casa di Riposo Giuseppe Verdi de Milà. Abans de la Segona Guerra Mundial, junt amb el seu marit van obrir una escola de cant que fou força concorreguda.

## Referències

* ↑ Dades a The Library of Congress
* ↑ «Biografia a classicalcdreview.com». Arxivat de l'original el 2012-07-17. [Consulta: 17 agost 2012].
* ↑ Biografia a historicalbaritones.blogspot.com
* ↑ * Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III, pàg. 1051. (ISBN 84-7291-226-4)
# Sylvilagus gabbi

Sylvilagus gabbi és una espècie de mamífer lagomorf de la família dels lepòrids. Viu a altituds d'entre 0 i 800 msnm a Belize, Costa Rica, Guatemala, Mèxic, Nicaragua i Panamà. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals de plana. Està amenaçat per la desforestació. Fou classificat dins de S. brasiliensis fins a principis del segle xxi. Fou anomenat en honor del paleontòleg estatunidenc William More Gabb.

## Referències

* ↑ Ruedas, L.; Smith, A. T. «Sylvilagus gabbi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2019. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2019-1.RLTS.T87491157A87491160.en. [Consulta: 28 juliol 2023].
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Tocantinópolis Esporte Clube

El Tocantinópolis Esporte Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Tocantinópolis a l'estat de Tocantins.

## Història

El club va ser fundat l'1 de gener de 1989. El club guanyà la Copa Tocantins el 1990 i el 2004. També guanyà el Campionat tocantinense els anys 1993 i 2002.

## Estadi

El club disputa els seus partits com a local a l'Estadi João Ribeiro, anomenat Ribeirão. Té una capacitat màxima per a 8.000 espectadors.

## Palmarès

* Campionat tocantinense:
** 1993, 2002
* Copa Tocantins:
** 1990, 2004

## Referències

* 1 2 3 Placar Guia 2011, 1350-C, 01-01-2011, pàg. 97.
* ↑ «Tocantins State League - List of Champions». RSSSF, 12-05-2012. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estádios de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el de maig 10, 2013. [Consulta: Abril 3, 2011].
# Can Cardona (Avià)

Can Cardona és una masia situada al municipi d'Avià a la comarca catalana del Berguedà, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia orientada a migdia de tres crugies, estructurada en planta baixa i tres pisos superiors coberta a dues aigües amb teula àrab. El parament és a base de carreus de pedra units amb morter. Les obertures són grans i allindanades, amb balcons correguts a cada pis. En trobem una altra d'arc de mig punt a manera de remat de l'edifici.
Actualment la porta d'entrada és al primer pis, a la part de llevant. De fet, aquesta construcció ha patit moltes modificacions entre finals del segle xix i principis del segle xx. La part més antiga és la del darrere i a mesura que s'avança en el temps, cada cop es fa servir més morter.

## Història

L'actual propietari, el senyor Vilardaga, conserva contractes d'arrendament de la casa des d'un 1680. La masia del costat, la Tavella i el Regatell, són també propietat de Can Cardona. A finals del segle passat es construïren les sortides que li donen una configuració característica.

## Referències

* 1 2 3 «Can Cardona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# Llop de Llemotges

* Per a altres significats, vegeu «Llop (desambiguació)».
Llop de Llemotges (Llemotges, s. VI - 637) fou un bisbe de Llemotges. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Segons la tradició, Llop era el custodi de la tomba de Sant Marcial de Llemotges. Durant el regnat de Clotari II, fou escollit com a dissetè bisbe de Llemotge, malgrat que volgué renunciar-hi. Participà en la fundació de l'abadia de Solenhac, amb Sant Eloi de Noyon, en 632.

## Veneració

Part de les seves relíquies es guarden a l'església de Saint-Michel-des-Lions de Llemotges. La Confraria de Sant Llop, confraria masculina, s'encarrega de perpetuar-ne el culte, juntament amb el dels altres sants, Marcial i Valèria de Llemotges, les relíquies dels quals també són a la mateixa església.
# Erquinghem-le-Sec

Erquinghem-le-Sec és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 512 habitants. Limita al nord amb Escobecques, a l'est amb Hallennes-lez-Haubourdin i a l'oest amb Beaucamps-Ligny.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 139 | 234 | 246 | 255 | 345 | 434 | 512 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1995-2006 | Jean-Marie Thorez |
| 2006-2008 | Pascal Fontaine |
| 2008- | Eric Pauron |
# Club Esportiu Palamós

El Club Esportiu Palamós és un club de bàsquet de Palamós fundat el 22 d'abril del 1988. El 1989 va crear el sènior femení.

## Referències

* ↑ Club Esportiu Palamós Gran Enciclopèdia Catalana
# Talaiot de Son Taixaquet des Llobets

El talaiot de Son Taixaquet des Llobets és un talaiot situat just devora les cases de la possessió de Son Taixaquet, al municipi de Llucmajor, Mallorca. Pertany al període de la cultura talaiòtica, el seu portal està orientat al sud-est i té planta rectangular, amb 10,7 m de diàmetre màxim per 2,6 m d'alçària.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 69. ISBN 84-500-5970-4.
# Tirit

Tirit és un plat típic de la cuina turca, que s'elabora a base de pa dur. (Definició en el diccionari turc de la Societat de la Llengua Turca) Per a la seva elaboració es prepara un brou, generalment de carn d'ovella o de vedella, en la província de Samsun també d'oca, i és tallat i agregat el pa dur, o pa torrat, s'afegeix julivert, cebes, sal i pebre.

## Vegeu també

* Papara
* Kaz tiridi

## Referències

* ↑ http://www.tdk.gov.tr/index.php?option=com_gts&kelime=T%C4%B0R%C4%B0T Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
# Can Carbó (Santa Cristina d'Aro)

Can Carbó és una masia de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de grans dimensions i estructura complexa de tipus basilical, amb cobertes a diferents nivells, a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana principal. És formada per tres naus allargades, cobertes amb voltes, que posteriorment es van subdividir per a formar diferents dependències. Conserva, en un dels angles, una garita com a únic element de fortificació. Totes les obertures són emmarcades amb pedra i els murs són arrebossats i emblanquinats.

## Referències

* ↑ «Can Carbó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Louviers (Colorado)

Louviers és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 237 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Louviers tenia 237 habitants, 100 habitatges, i 67 famílies. La densitat de població era de 82,4 habitants per km².
Dels 100 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59% hi vivien parelles casades, en un 4% dones solteres, i en un 33% no eren unitats familiars. En el 31% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 2,5% entre 18 i 24, un 24,1% entre 25 i 44, un 32,1% de 45 a 60 i un 14,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.932 $ i la renda mediana per família de 68.594 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.632 $ mentre que les dones 12.063 $. La renda per capita de la població era de 25.534 $. Cap de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Louviers». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Louviers». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Erpis

Erpis és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Va ser descrita per Francis Walker el 1863. Conté només una espècie, Erpis macularis, que es troba a Borneo.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 9 gener 2019].
* ↑ List of the Specimens of Lepidopterous Insects in the Collection of the British Museum
* ↑ Walker, Francis. List of the Specimens of Lepidopterous Insects in the Collection of the British Museum: Lepidoptera Heterocera (en anglès). Trustees, British Museum, 1863, p. 133.
# Los Seixos (Sant Martí de Canals)

Los Seixos és una gran partida rural del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Claverol, al Pallars Jussà, en territori dels pobles de Claverol (Conca de Dalt) i de Sant Martí de Canals. El lloc és al nord-oest de Sant Martí de Canals, i, més lluny, al sud/sud-oest de Claverol. Prop de la riba esquerra de la Noguera Pallaresa, a la cua del pantà de Sant Antoni, és entre el barranc de la Font d'Artic (al nord) i el barranc de Sant Martí (al sud). Segons Joan Coromines, un sas o un seix és un planell allargat en forma de terrassa, no àrida ni fèrtil, sovint amb conreus magres i coberta de matolls, que sovint solia estar plantat de vinya. Procedeix d'un ètim preromà, sasso-, emparentat amb una arrel indoeuropea, sasio-, que apareix associada al color gris.
Consta de 67,3589 hectàrees amb conreus de secà, ametllers, oliveres, zones de matolls, de bosquina i alguns trossos improductius. Està dividida en diverses parts, d'on el nom en plural: el Seix de Baix, el Seix de Dalt, el Cap del Seix, el Seix de Ron, a més de l'extens Seix i Fener.

## Referències

* ↑ COROMINES, Joan. "Sas". A Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana. VII R-SOF. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa de Pensions "La Caixa", 1996. ISBN 84-7256-297-2
* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 23 juny 2010].
# Talaiot de Trebalúger

L'assentament del talaiot de Trebalúger és un Bé d'Interès Cultural ubicat al municipi des Castell (Menorca). Està format per un monument en forma de torre de grans dimensions, és a dir un talaiot. És de planta el·líptica i està situat sobre un sortint rocós. L'excavació de l'interior de la part alta del talaiot va descobrir una casa del període pretalaiòtic a Menorca. És a dir que, a aquest jaciment hi observarem dos edificis de dues èpoques diferents, un més antic a la part alta del promontori, la casa, i un de més modern, el talaiot. El monument està envoltat per una estructura poligonal que s'hi adossa, d'època talaiòtica. El conjunt està afectat per l'acció d'un forn de calç situat damunt de les estructures, en el costat oest, que aprofità pedres de les estructures com a matèria primera.

## Les estructures arqueològiques

Les excavacions arqueològiques van documentar una edificació de planta irregular allargada, de coberta sustentada probablement per tres línies de pilars de fusta assentats sobre bases de pedra, i capçalera lleugerament absidal, que s'havia assentat al cim del promontori rocós. Els murs estan construïts amb doble parament de pedres petites, amb una tècnica menys perfeccionada que la talaiòtica. L'entrada a aquest edifici estaria a la banda est —en la qual s'observen dues "garites" o espais de dimensions reduïdes—, però està emmascarada per la construcció talaiòtica posterior. A l'interior es van registrar estructures de combustió, ceràmiques grans i de petites dimensions i fragments de gresols de fosa. Dues datacions radiocarbòniques o C14 ens indiquen que aquest hàbitat va estar en ús des de 1430-970 aC, és a dir, en la temporalitat corresponent al bronze final (naviforme II), fins que en el turó on s'assentava es va aixecar un gran talaiot de planta oblonga que va sepultar el primitiu assentament. Aquest talaiot està construït amb tècnica i parament de construcció ciclòpia de grans dimensions.
Les dimensions de l'edifici pretalaiòtic o casa són: eix E-O 12,70 m; eix N-S 7,40 m Les dimensions del talaiot són: eix E-O 28,40 m; eix N-S 22 m

## Període cronològic

* Bronze Mitjà
* Bronze final
* Talaiòtic

## Intervencions arqueològiques

Del 1987 al 1990 es van succeir una sèrie d'intervencions arqueològiques codirigides per part dels arqueòlegs Aantoni López, Joana Gual i Llus Plantalamor que van consistir en la retirada de pedres del voltant del talaiot i l'excavació del recinte interior i de la seva façana sud.

## Vegeu també

* Naveta d'habitació
* Taula

## Referències

* ↑ «Talaiot de Trebalúger. Menorca Talaiòtica, candidata a Patrimoni Mundial de la UNESCO». Consell Insular de Menorca.
* 1 2 GUAL, J.M.; LOPEZ, A.; PLANTALAMOR, Ll. Investigacions arqueològiques al talaiot de Trebalúger. Ateneu de Maó. Revista de Menorca. 1990.
* ↑ GUAL, J.M.; LOPEZ, A.; PLANTALAMOR, Ll. Trebalúger: un exemple de la perduració de l'hàbitat a la prehistòria de Menorca. Institut Menorquí d'Estudis. Meloussa 2. 1991.
* ↑ PLANTALAMOR, Ll.; VAN STRYDONCK, M. La cronologia de la Prehistòria de Menorca (Noves datacions C14). Conselleria d'Educació i Cultura del Govern Balear. Treballs del Mme 20. 1997.
# Marco d'Oggiono

Marco d'Oggiono (h. 1470 - h. 1549) va ser un pintor italià i principal alumne de Leonardo da Vinci, les obres del qual va copiar repetidament.

## Biografia

Va néixer a Oggiono a la vora de Milà. Dels detalls de la seva vida no se sap quasi res, ni tan sols la data de la seva important sèrie de frescs a l'església de Santa Mariade la Pau a Milà. Va morir probablement a Milà. Lanzi considera com any de la seva mort 1530, però diversos escriptors a Milà sostenen que va ser el 1540, i la data més en general acceptada és la de 1549.

## Obres

Fou un artista molt treballador, però a les seves pintures els falta vivacitat de sentiment i puresa de dibuix, mentre que a la seva composició, bé s'ha dit que "la intensitat del color fa de la intensitat de sentiment." Va copiar El Sant Sopar de Leonardo da Vinci repetides vegades, i una de les seves millors còpies es troba a la Royal Academy of Arts d'Anglaterra.
Les seves dues pintures més notables, una a la Pinacoteca de Brera (representant sant Miquel), i l'altra a la col·lecció privada de la família Bonomi (representant la Mare de Déu), estan signades amb el nom de Marcus.
Els seus quadres poden veure's a Berlín, París, Sant Petersburg i Torí. El de Rússia és una intel·ligent còpia d'El Sant Sopar de Leonardo.
No pot ser considerat com un artista important, ni tan sols un bon copista, però a les seves pintures el cel i les muntanyes i els paisatges distants sempre mereixen prendre's en consideració i en aquests probablement radiqui el millor de la seva producció.

## Referències

* Aquest article incorpora text traduït de la Catholic Encyclopèdia (domini públic)
# Torneig Comte de Godó 1973

El Trofeu Comte de Godó 1973 és una competició tennística que es jugà sobre terra batuda pertanyent al circuit Grand Prix. La 21a edició del torneig es va celebrar entre el 8 i el 14 d'octubre de 1973 en el Reial Club de Tennis Barcelona a Barcelona, Catalunya.

## Quadre individual masculí

| 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final | Final |
| 2 | M. Orantes | 2 | 6 | 6 |
| | J. Ganzabal | 6 | 4 | 4 | 2 | M. Orantes | 6 | 6 | |
| | B.C. Mottram | 6 | 6 | | | B.C. Mottram | 2 | 2 | |
| | P. Bertolucci | 4 | 2 | | | | | | | 2 | M. Orantes | 6 | 6 | 6 | |
| | K. Johansson | 6 | 4 | 1 | | | | | | | B. Borg | 3 | 2 | 3 | |
| | A. Pattison | 4 | 6 | 6 | | A. Pattison | 9 | 1 | | | | | | | |
| | J. Fillol | 2 | 4 | | | B. Borg | 11 | 6 | | | | | | | |
| | B. Borg | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | | 2 | M. Orantes | 6 | 1 | 6 | 4 |
| | B. Phillips-Moore | 6 | 7 | | | | | | | | | | | | | 1 | I. Nastase | 2 | 6 | 8 | 6 |
| 5 | R. Laver | 3 | 5 | | | B. Phillips-Moore | 5 | 6 | 4 | | | | | | |
| | E. Dibbs | 3 | 3 | | 4 | J. Kodes | 7 | 2 | 6 | | | | | | |
| 4 | J. Kodes | 6 | 6 | | | | | | | 4 | J. Kodes | 1 | 6 | 0 | 3 |
| | J. Higueras | 6 | 6 | | | | | | | 1 | I. Nastase | 6 | 4 | 6 | 6 |
| | C. Barazzutti | 4 | 0 | | | J. Higueras | 3 | 3 | | | | | | | |
| | J. Pinto-Bravo | 6 | 2 | 2 | 1 | I. Nastase | 6 | 6 | |
| 1 | I. Nastase | 3 | 6 | 6 | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Pierre Barthes Rod Laver | 4 | 3 | |
| | Jiri Hrebec Jaime Pinto-Bravo | 6 | 6 | | | Jiri Hrebec Jaime Pinto-Bravo | 6 | 6 | 4 |
| 4 | Antonio Muñoz Manuel Orantes | 6 | 6 | | 4 | Antonio Muñoz Manuel Orantes | 3 | 7 | 6 |
| | Jean-Baptiste Chanfreau Georges Goven | 3 | 4 | | | | | | | 4 | Antonio Muñoz Manuel Orantes | 6 | 3 | 2 |
| | Jan Kodes Vladimir Zednik | 2 | 6 | 6 | | | | | | 2 | Ilie Nastase Tom Okker | 4 | 6 | 6 |
| | Bjorn Borg Ion Tiriac | 6 | 3 | 4 | | Jan Kodes Vladimir Zednik | 3 | 2 | |
| | Paolo Bertolucci Adriano Panatta | 3 | 2 | | 2 | Ilie Nastase Tom Okker | 6 | 6 | |
| 2 | Ilie Nastase Tom Okker | 6 | 6 | | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (català) (castellà) (anglès)
* Quadre individual masculí
* Quadre dobles masculins
Barcelona Open :
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
# Serra de l'Espinal

La Serra de l'Espinal és una serra situada al municipi d'Agramunt a la comarca de l'Urgell, amb una elevació màxima de 425,3 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lleó de Belfort

El Lleó de Belfort (en francès: Lion de Belfort) és una escultura monumental en embalum rodó de l'escultor alsacià Frédéric Auguste Bartholdi, situada a Belfort, Franc Comtat, França, al peu del penya-segat de la ciutadella. Representa un lleó ajagut, amb la pota recolzada sobre una fletxa. Sembla visiblement disposat a posar-se dret i es recolza en un pedestal de jardí de rocall. L'escultura fou classificada monument historique de França el 20 d'abril de 1931.
Commemora la resistència de la ciutat assetjada pels Prussians durant la guerra francoprussiana de 1870, després de la qual la zona corresponent a l'actual territori de Belfort fou l'única part d'Alsàcia que va romandre francesa.
Amb una llargària de 22 m i una alçada de 11 metres, és l'estàtua de pedra més gran de França, es va fer amb blocs de pedra sorrenca de color rosa de Perusa, esculpits individualment i després traslladats a una terrassa verda i recolzats a la paret calcària grisa sota el castell de Belfort, ciutadella construïda per Vauban i després reconstruïda pel general Haxo, per poder ser muntats allà.
L'obra simbolitza la resistència heroica de Belfort portada pel coronel Denfert-Rochereau durant el setge de la ciutat per part de l'exèrcit prussià, que va durar 103 dies, des de desembre de 1870 fins a febrer de 1871).
* El Lleó de Belfort vist de cara
* El Lleó de Belfort, Denfert-Rochereau a París.
* Rèplica de Montréal.
* El Lleó abans de la seva inauguració el 18 de setembre de 2011.

## Referències

* ↑ Lion sculpté par Bartholdi, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
* 1 2 Dominique Lhomme «Le Lion de Belfort» (en francès). L'Alsace.fr, 2010 [Consulta: 6 gener 2010].
* ↑ Aurélie Jacques. «Bartholdi entre au musée», 28-04-2011.
# Tadahiro Nomura

Tadahiro Nomura -en japonès: 野村 忠宏, transliteració: Nomura Tadahiro- (Nara, Japó, 10 de desembre de 1974, Prefectura de Nara) és un judoka japonès, ja retirat, guanyador de tres medalles olímpiques d'or. És nebot del també judoka i medallista olímpic Toyokazu Nomura. Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova masculina de pes extra lleuger (-60 kg.). Posteriorment aconseguí revalidar aquest títol en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), esdevenint l'únic judoka japonès en aconseguir tres títols olímpics. Al llarg de la seva carrera ha aconseguit guanyar dues medalles en el Campionat del Món de judo, una d'elles d'or.
# Stephanolepis cirrhifer

Stephanolepis cirrhifer és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Hokkaido fins al mar de la Xina Oriental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Stephanolepis cirrhifer» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Enllaços externs

* AQUATAB