OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Laugh, Clown, Laugh

Laugh, Clown, Laugh és una pel·lícula muda estatunidenca dirigida per Herbert Brenon, estrenada el 1928.

## Argument

Tito, pallasso en un circ rodamón, troba una nena abandonada. Decideix adoptar-la. Li posa Simonetta, com el seu company Simon, i l'educa com la seva filla. Un dia, la nena, ja gran, coneix Nils, un home molt ric. Aquest s'enamora perdudament d'ella, però Simonetta el rebutja. Tito, mentrestant, de sobte s'adona que Simonetta ja no és una nena. L'home tracta de demostrar-li el seu amor, però també s'adona que la noia que sempre l'ha considerat com un pare.

## Repartiment

* Lon Chaney: Tito Beppi
* Bernard Siegel: Simon
* Loretta Young: Simonetta
* Cissy Fitzgerald: Giancinta
* Nils Asther: Conte Luigi Ravelli
* Gwen Lee: Lucretia

## Notes de producció
### Final alternatiu

La pel·lícula sobreviu en una versió incompleta, però la part desapareguda no afecta la història. La versió supervivent sembla acabar força abruptament, com els pocs segons difuminats entre la cinta perduda. El final alternatiu feliç - on Tito sobreviu a la seva caiguda i Simonetta és casa amb Luigi, i tots queden com amics propers - rodada per la insistència de l'estudi, també s'ha perdut.

### Història

La pel·lícula es basa en la producció de Broadway de 1923 Laugh, Clown, Laugh, protagonitzada per Lionel Barrymore i la seva segona muller Irene Fenwick en el paper de Simonetta. L'obra de David Belasco i Tom Cushing, basada en la història Ridi, Pagliaccio de Fausto Martini (1919) es va representar al Teatre Belasco del 28 de novembre de 1923 al març de 1924, amb un total de 133 actuacions. La producció també va presentar Lucille Kahn en un paper secundari.
MGM va retardar la producció d'aquesta pel·lícula diversos anys, perquè Chaney ja hi havia aparegut com a pallasso en la pel·lícula de 1924 He Who Gets Slapped i a causa de l'especulació que Lionel Barrymore podria reprendre el seu paper al teatre. A canvi, MGM va emparellar Barrymore amb Chaney en West of Zanzibar.

## Referències

* ↑ «Laugh, Clown, Laugh». The New York Times.
# Graham Coxon

Graham Leslie Coxon (nascut el 12 de març de 1969 a Rinteln, Alemanya) és un cantautor, més conegut per ser el guitarrista del grup de rock Blur.
Va contribuir amb els primers 7 àlbums de la banda, des del Leisure de 1991 fins a les sessions del 2002 per al album Think Tank. Coxon és capaç de tocar molts instruments. Ha tret sis discos com solista, la meitat d'ells encara quan seguia amb Blur.

## Biografia

Graham va estudiar la carrera de Belles Arts al Goldsmith College de Londres per dos anys, fins que va decidir abandonar-la pel sobtat èxit de la seva banda Seymour que més tard canviaria el seu nom a Blur. De fet, fou a Golsmith College on va conèixer Alex James, qui juntament amb Damon Albarn van fundar Seymour. Més tard se'ls afegiria Dave Rowntree, el quart membre de la banda.
El seu estil individual es pot notar en cançons com "Beetlebum" i "You're So Great" (ambdues del disc Blur de 1997) i Coffee & TV (del disc 13, del que en va dissenyar la portada).
Va deixar la banda el 2002 després de problemes amb els altres membres. La seva última contribució amb Blur va ser en la gravació d'estudi de "Battery on Your Leg", l'última cançó de l'àlbum Think Tank.

## Discografia en solitari

* The Sky is Too High (1998)
* Golden D (2000)
* Crow Sit on Blood Tree (2001)
* The Kiss of Morning (2002)
* Happiness in Magazines (2004)
* Love Travels at Illegal Speeds (2006)
# Néicer Reasco

Néicer Reasco (Esmeraldas, 23 de juliol de 1977) és un exfutbolista equatorià de la dècada de 2000.
Fou 54 cops internacional amb la selecció de l'Equador amb la qual participà en el Mundial de 2006.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de L.D.U. Quito, São Paulo, i Newell's Old Boys.

## Referències

* ↑ Reasco's FEF player card Arxivat 2017-03-23 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Ecuador - International Appearances by Player a rsssf
* ↑ Brazilian FA Database (portuguès)
* ↑ globoesporte (castellà)
* ↑ Néicer Reasco a National-Football-Teams.com (anglès)
# Le Dossier 51

Le Dossier 51 és una pel·lícula dramàtica francesa del 1978 dirigida per Michel Deville i basada en una novel·la de Gilles Perrault. Deville i Perrault van guanyar un premi César al millor guió original o adaptació. La pel·lícula es va projectar a la secció Un Certain Regard al 31è Festival Internacional de Cinema de Canes.
Michel Deville va veure que el guió de la pel·lícula era refusat per molts productors francesos, que li van aconsellar que abandonés el projecte. Va ser finalment Daniel Toscan du Plantier qui va acordar produir-lo a Gaumont i a les seves pel·lícules posteriors.

## Sinopsi

Un servei d'intel·ligència francès sense nom (tot i que mai no queda clar) intenta obligar un diplomàtic francès a treballar per a ells. Els seus informes construeixen la línia principal de la pel·lícula.
El llibre s'assembla a un dossier (fitxer) que conté notes, notes, transcripcions d'escoltes telefòniques, informes de despeses i correspondència entre oficines (inclosos els detalls administratius, fins i tot alguns esborranys) escrits en diversos estils personals. Tots els departaments de l'organització estan identificats per un déu grec o romà: Júpiter, Mercuri, Esculapi, Mart, etc. Els objectius de les seves investigacions tenen el nom substituït per números: 51 per a l'objectiu, 52 per a la seva dona, etc., deshumanitzant encara més el procediment.

## Repartiment

* Françoise Béliard - Sylvie Mouriat
* Patrick Chesnais - Hadès
* Jenny Clève - Agent 747
* Jean Dautremay - Esculapi 3
* Gérard Dessalles - Brauchite
* Jean-Michel Dupuis - Agent Hécate 8446
* Sabine Glaser - Paméla
* Nathalie Juvet - Marguerite Marie
* Françoise Lugagne - Madame Auphal
* Christophe Malavoy - Agent 8956
* Claude Marcault - Liliane Auphal / 52
* François Marthouret - Dominique Auphal / 51
* Jean Martin - Vénus
* Claire Nadeau - The 9000 Friend
* Michel Aumont - Veu de Mart

## Premis

* Prix Méliès 1978
* César al millor guió original o adaptació 1979: Gilles Perrault
* César al millor muntatge 1979 : Raymonde Guyot
* Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1978: Conquilla de Plata a la millor direcció

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Dossier 51». festival-cannes.com. [Consulta: 23 maig 2009].
* ↑ Romain Le Vern «MICHEL DEVILLE : « Personne ne voyait Miou-Miou lire Baudelaire »». Chaos Reigns, 04-01-2016. Arxivat de l'original el 2017-09-21 [Consulta: 1r setembre 2020]. Arxivat 2017-09-21 a Wayback Machine.
* ↑ Premis del 1978 al web del Festival de Sant Sebastià
# Daniel López Menéndez

Daniel 'Dani' López Menéndez (nascut el 7 d'octubre de 1983) és un exfutbolista asturià que va jugar com a lateral esquerre. Actualment fa de director esportiu de la UP Langreo.

## Carrera de jugador

Nascut a Oviedo, Astúries, López va participar en 150 partits de Segona Divisió durant cinc temporades. Va representar a la competició la UD Salamanca (dos anys), UD Las Palmas (dos) i CD Numància.
López es va retirar el 2019 als 35 anys després de passar la darrera part de la seva carrera a les lligues inferiors i a la seva regió natal. També va jugar un any a la segona divisió grega amb l'Iraklis FC.

## Post-jubilació

Després de retirar-se, López es va convertir en el director de futbol de la UP Langreo del seu darrer club.

## Vida personal

El germà gran de López, José Alberto, es va dedicar a l'esport com a entrenador, i va passar la major part de la seva carrera a l'Sporting de Gijón.

## Referències

* ↑ Tello, Félix «Dani López, nuevo lateral izquierdo» (en castellà). , 17-07-2010 [Consulta: 14 octubre 2019]. Arxivat 14 October 2019$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Breve enciclopedia numantina» (en castellà). , 29-05-2013 [Consulta: 14 octubre 2019].
* 1 2 Gutiérrez, Nacho «Dani López es el lateral para el Avilés» (en castellà). , 28-06-2013 [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ Bernardo, Marta «Dani López: "Todos tenemos que ayudar a crear peligro"» (en castellà). , 23-10-2014 [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ Díaz, José M. «OFICIAL: Langreo, firma Dani López» (en castellà). Todo Mercado Web, 30-06-2016. [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ Martín, Manuel. «El Langreo echa al Náxara del playoff con una ‘manita’» (en castellà). Nueve Cuatro Uno, 10-06-2018. [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ Pérez, P. «El Langreo piensa en Dani López para la dirección deportiva» (en castellà). , 04-06-2019 [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ Núñez, H. «Los "Danis" ya mandan» (en castellà). , 20-06-2019 [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ Álvarez, I. «Mareo toma el mando en El Molinón» (en castellà). , 20-11-2018 [Consulta: 14 octubre 2019].

## Enllaços externs

* Daniel López Menéndez a BDFutbol
* Fitxa de Daniel López Menéndez a Futbolme (castellà)
* Daniel López Menéndez a La Preferente (castellà)
* Daniel López Menéndez, Fitxa a Soccerway
* Daniel López Menéndez a FootballDatabase.eu
# Ellen Beck

Ellen Beck (Lerchenborg, 3 d'octubre de 1873 - Copenhaguen, 17 de novembre de 1953)va ser un cantant i professora de cant danesa.
Beck va començar els estudis de cant amb Algot Lange als 15 anys i després va estudiar amb Vittore Devilliers a París el 1898. Després del seu debut el 1891 va tenir un paper important en la vida musical danesa i el 1906 va ser nomenada cantant de cambra reial. Beck va oferir diversos concerts aclamats, fins i tot fora de Dinamarca. Va tenir entre les seves alumnes a Sylvia Schierbeck.

## Referències

* Svensk uppslagsbok. Malmö 1939
* Ellen Beck. Dansk kvindebiografisk leksikon. Läst 31 december 2010.
# Gan De

Gan De (en xinès: 甘德, en Wade-Giles: Kan Te) va ser un astrònom xinès del segle iv aC.

## Vida

No se sap gairebé res de la seva vida, però es coneix que va ser un dels primers astrònoms xinesos, va fer observacions astronòmiques i les va registrar amb les seves coordenades.
Per autors posteriors, se sap que va escriure dos llibres: Suixing Jing (Tractat sobre Júpiter) i Tianwen Xingzhan (Prediccions astrològiques), però tots dos s'han perdut.

## Descobriment de les taques solars

Gan De va fer les primeres referències clares a les taques solars en el 364 aC.

## El descobriment de Ganimedes

En un tractat compilat en el segle viii dC, el Tractat d'astrologia Kai Yuan, se cita un paràgraf del Suixing Jing, en el qual Gan De afirma que existeix una petita estrella vermellosa enganxada al costat de Júpiter. Això ha donat peu a algun investigador a suposar que Gan De va albirar el satèl·lit Ganimedes dos mil anys abans que el seu teòric descobridor: Galileo Galilei.
El fet que la magnitud de Ganimedes (5,6) estigui al límit de les possibilitats de visió de l'ull humà i que la seva distància de Júpiter sigui tan minsa (5,9 arcmin), fa molt improbable aquest albirament, però no impossible. Mai no podrem saber si Gan De va veure realment Ganimedes o no.

## Referències

* ↑ Hockey, 2007, p. 404.
* ↑ Selin, 1997, p. 342.
* ↑ «Early Astronomy and the Beginnings of a Mathematical Science». NRICH (University of Cambridge), 2007. [Consulta: 14 juliol 2010].
* ↑ Ze-Zong, 1982, p. 664.

## Bibliografia

* Hockey, Thomas (ed.). Biographical Encyclopedia of Astronomers (en anglès). Springer, 2007. ISBN 978-0-387-31022-0.
* Selin, Helaine. Encyclopaedia of the History of Science, Technology, and Medicine in Non-Western Cultures (en anglès). Dordrecht: Kluwer Academic Publishers, 1997. ISBN 0-7923-4066-3.
* Ze-Zong, Xi «The discovery of Jupiter's Satellite made by Gan De 2000 years before Galileo» (en anglès). Chinese Physics, Vol 2, 1982, pàg. 664-667. Arxivat de l'original el 2020-11-04 [Consulta: 12 juliol 2013].

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Gan De» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Laufenburg (Argòvia)

Laufenburg és un municipi del cantó d'Argòvia (Suïssa), cap del districte de Laufenburg.

## Enllaços externs

* Laufenburg (Argòvia) en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* Web oficial del municipi
# Zenete d'Algèria occidental

El Zenete d'Algèria occidental és un grup difús de dialectes de les llengües zenetes amazigues parlat al nord-oest d'Algèria, a l'oest de la capital Alger.
El grup zenete d'Algèria occidental de dialectes amazics inclou el chenoua (amb les varietats gouraya) i snous. També comprèn els dialectes amazics parlats a petites àrees de Blida, Medea, Miliana i Ouarsenis (p. ex. el shelif de Blench) així com els dialectes propers (o gairebé?) a l'extinció d'Achaacha, Aït H'lima i Bathia, per a la majoria dels quals hom no disposa de dates lingüístiques.

## Notes i referències

* 1 2 M. Kossmann, The Arabic Influence on Northern Berber, p.22 (Brill, 2013)
* ↑ Nota: Kossmann inclou el Beni Snous en el grup algerià occidental; tanmateix sovint és considerat un dialecte del tarifit (S. Chaker (1991), A. Renisio (1932))
* ↑ R. Basset, Etude sur la Zenatia de l'Ouarsenis et du Maghreb Central, pref. pp.I-III (Publ. de l'Ecole des Lettres d'Alger, 1895)
# Ober-Grafendorf

Ober-Grafendorf és una localitat del districte de Sankt Pölten, a l'estat de Baixa Àustria, Àustria, amb una població estimada a principi de l'any 2018 de 4544 habitants.
Està situada al centre de l'estat, al sud del riu Danubi i a l'oest de Viena.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadístiques del districte de Sankt Pölten. Consultat el 24 de juliol de 2018.

## Enllaços externs

* Ober-Grafendorf - Lloc web oficial
# Adrien Baillet

Adrien Baillet (13 de juny de 1649, La Neuville-en-Hez - 21 de gener de 1706) fou un teòleg i crític literari francès. És conegut per ser un biògraf de René Descartes.

## Biografia

Nascut en una família pobra, els seus pares només pogueren enviar-lo a una petita escola al poble, tot i que aprengué llatí dels frares en un convent proper. Baillet rebé una educació al seminari teològic i fou nomenat posteriorment professor al col·legi de Beauvais. El 1676 fou ordenat sacerdot i fou presentat en una petita rectoria a Méru. Més tard fou canonge a Beaumont-les-Nonains.
Insatisfet de la seva vida, se'n va a París, on el 1680 fou nomenat bibliotecari de François-Chrétien de Lamoignon, advocat general al Parlament de París. Lector insaciable, adquireix un ample saber mentre elaborava un catàleg raonat en 32 folis de la seva biblioteca.
A partir d'aleshores comença a produir obres d'erudició, consagrades en la seva major part a la història i a la religió. La resta de la seva vida la passà treballant, tan viva era la seva devoció a l'estudi que es permeté només cinc hores al dia per al descans.

## Obres

* Jugement des savants sur les principaux ouvrages des auteurs, 1685-1686, 9 volums (tom 1 - 1725) (tom 3 - 1725) (tomo 5 - 1722).
* Des Enfants devenus célèbres par leurs études et par leurs écrits, 1688.
* Des Satires personnelles, traité historique et critique de celles qui portent le titre d'Anti, 1689, 2 volums
* Auteurs déguisés sous des noms étrangers, empruntés, supposés, faits à plaisir, chiffrés, renversés, retournés ou changés d'une langue en une autre, 1690
* Histoire de la Hollande, depuis la trêve de 1600, où finit Grotius, jusqu'à notre temps, 1690, 4 volums
* Vie de Descartes, 1691, 2 volums
* Vie de Richer, 1693.
* Dévotion à la Vierge et le culte qui lui est dû, 1694.
* Les vies des saints, composées sur ce qui nous est resté de plus authentique et de plus assuré dans leur histoire, 1701, 3 volums (tomo 9 - 1739).
* Histoire des démêlés du pape Boniface VIII avec Philippe le Bel, roi de France, 1717.
* Histoire des festes mobiles dans l'Eglise, suivant l'ordre des Dimanches & des Feries de la Semaine. París: Chez Jean de Nully, 1703. 2 volums: I (580 pp) II (799 pp).

## Referències

* ↑ Dupin, Louis Ellies. «Adrien Baillet, prêtre». A: Nouvelle bibliothèque des auteurs ecclésiastiques. 17. Amsterdam: Pierre Humbert, 1711, p. 284-296.
* ↑ Sollier, Joseph Francis «Adrien Baillet». Catholic Enciclopaedia, Volume 2.
* ↑ Chisholm, Hugh. «Baillet, Adrien». A: Encyclopædia Britannica (en anglès). tom 3, 1911, p. 219.
# Daniel López Pinedo

Daniel López Pinedo (Barcelona, 16 de juliol de 1980) és un jugador de waterpolo català que ocupa la posició de porter.
Format als Maristes de les Corts, el 1996 va anar al Club Esportiu Mediterrani on va estar-hi fins al 2002. Posteriorment va jugar al Club Natació Sant Andreu i el 2006 va fitxar pel Club Natació Atlètic-Barceloneta on coincidí amb el gran domini de l'equip mariner. En el seu palmarès destaca una Lliga de Campions, nombroses lligues i copes del Rei, entre altres títols.
Amb la selecció espanyola, ha aconseguit dos medalles d'argent als Campionats del Món (2009, 2019), dos de plata (2018, 2019) als Campionats d'Europa, i dos d'argent als Jocs Mediterranis de 2009 i als de 2013. També ha obtingut el diploma olímpic en els Jocs Olímpics de Londres (2012) i de Rio de Janeiro (2016).

## Referències

* ↑ «Daniel López Pinedo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ López Jordà, Toni «Dani López Pinedo, el ‘abuelo’ de una Liga con el At. Barceloneta de gran favorito». lavanguardia.com, 17-10-2020 [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ Armengol, Joan Carles «Dani López Pinedo, como el buen vino». elperiodico.cat, 14-12-2018 [Consulta: 9 febrer 2021].
# En mar

* Aquest article tracta sobre un volum de l'Obra Completa de Josep Pla. Si cerqueu la narració inclosa al volum Aigua de mar, vegeu «Aigua de mar (llibre)».
En mar és el divuitè volum de l'Obra Completa de Josep Pla que inclou les seves cròniques periodístiques basades en viatges en mar com a col·laborador de la revista Destino, després de la Guerra Civil Espanyola.
Hi ha trams d'algunes obres, tanmateix, que no utilitza la via marítima.

## Llista

* Cabotatge mediterrani (1956)
* Viatge a l'Amèrica del Sud (1957)
* Un llarg viatge entre Kuwait, al Golf Pèrsic, i Valparaíso, a Xile (1959 – 1960)
* De Buenos Aires a Rotterdam (gener – febrer 1967)
* Intermezzo fluvial. Viatge al Rin: de Rotterdam a Basilea (primavera del 1966)

## Referències

* ↑ Bonada 1991: p. 198

## Bibliografia

* Bonada, Lluís. L'obra de Josep Pla. Barcelona: Teide, 1991 (El Blau Marí). ISBN 84-307-8434-9.

## Enllaços externs

* En mar al web de la Fundació Josep Pla Arxivat 2013-01-30 a Wayback Machine.
* Josep Pla al Golf Pèrsic i al Carib. El llarg viatge de la identitat occidental d'un escriptor
# Fàbrica Vella del Molí

La Fàbrica Vella del Molí és una obra d'Olesa de Montserrat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. La xemeneia de la fàbrica està inventariada de manera independent.

## Descripció

Antiga fàbrica del molí, construïda al costat del molí de Gualba i actualment dins el conjunt industrial del polígon Càtex-Molí. Es tracta d'una nau de planta rectangular de dues plantes més una tercera planta sotacoberta, que té un cos frontal més ample. Aquest té una part central de dues plantes i amb una torre quadrada cada flanc d'una planta més, construcció fabril del segle xix, estructurada en les típiques rengles de finestrals a cada pis. El cos frontal té una composició arquitectònica més elaborada, amb elements decoratius de maó a les baranes que coronen les dues torres, als finestrals i a les cantoneres. La fàbrica conserva el que queda de l'antiga xemeneia.

### Xemeneia

Xemeneia de forma troncocònica feta amb maó refractari, morter de calç i 8 anelles de ferro. La base és de planta circular sense ornamentació, només una petita cornisa diferencia el fust de la base. El fust ha estat recentment escapçat aproximadament a la meitat de la seva alçada original. El coronament ha desaparegut.

## Història

Originalment aquest immoble era un molí fariner. El 1922 va deixar definitivament de fer aquesta funció per dedicar-se completament a la industria tèxtil. Va passar a ser propietat de la Indústria Olesana S.A. dedicada al blanqueig, al tint i als estampats de teixits.
Durant les dècades de 1940 i 50 l'empresa va aprofitar el moment de gran expansió del tèxtil i continuà ampliant el conjunt, on hi van arribar a treballar unes 1000 persones. Era l'empresa que ocupava més olesans després de la colònia Sedó d'Esparraguera. Amb la crisi dels anys 70 van haver de tancar. L'any 1981 l'empresa fou adquirida per Immobiliària Catalana Tèxtil que ofereix les naus en lloguer. En els darrers anys s'ha reurbanitzat el conjunt i s'ha ampliat amb noves naus al sector de llevant.

## Referències

* 1 2 3 «Fàbrica Vella del Molí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 juliol 2018].
* ↑ «Xemeneia de la Fàbrica Vella del Molí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 juliol 2018].
# Rossano

* No s'ha de confondre amb Rossano Veneto.
Rossano (segle xi aC – 2018) és un antic municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Cosenza. L'any 2018 tenia 36.598 habitants. Limitava amb els municipis de Calopezzati, Corigliano Calabro, Cropalati, Crosia, Longobucco i Paludi.
El 31 de març de 2018 va fusionar amb Corigliano i la nova entitat va prendre el nom de Corigliano-Rossano.

## Fills il·lustres

* Domenico Scorpione (1645-¿) compositor i tractadista.

## Vegeu també

* Arquitectura longobarda

## Referències

* ↑ «Nuovi Comuni 2018 - fusioni e incorporazioni» (en italià). [Consulta: 28 novembre 2020].
# Graham Baker

Graham Baker és un director de cinema anglès. Va dirigir una sèrie de llargmetratges de Hollywood entre 1981 i 1999, inclosa la pel·lícula de ciència-ficció de 1988 Alien Nation.
Baker va estudiar pintura, disseny gràfic i arquitectura al Leicester College. La seva primera pel·lícula va ser el curtmetratge Leaving Lily (1975), que va ser nominat a un premi BAFTA. També ha dirigit anuncis de televisió, com ara la sèrie d'anuncis "Joe Isuzu" d'Isuzu Motors" a la dècada de 1980. El 2008 Baker va escriure l'obra musical Ipso Facto o The Rake's Return, amb cançons de Neil Innes.

## Filmografia

* Leaving Lily (curtmetratge) (1975)
* Omen III: The Final Conflict (1981)
* Impulse (1984)
* Alien Nation (1988)
* The Recruit (1990)
* Nascut per córrer (1991)
* Beowulf (1999)
* With Love From... Suffolk (2016) (co-director)

## Referències

* ↑ AV Club Interview with James Caan Arxivat 24 June 2013 a Wayback Machine.. Retrieved June 27, 2013.
* ↑ «Graham Baker - Creative Consultant». Arxivat de l'original el 24 desembre 2014. [Consulta: 24 desembre 2014].
* ↑ «Graham Baker - Director». Arxivat de l'original el 24 de desembre 2014. [Consulta: 24 desembre 2014].
* ↑ «Graham Baker». The New York Times, 2013. Arxivat de l'original el 2013-10-07.
* ↑ Kehr, Dave. «Alien Nation». Chicago Tribune, 07-10-1988. Arxivat de l'original el 2013-10-02. [Consulta: 26 desembre 2022].
* 1 2 «Pride & Prejudice (Director Graham Baker)». Starlog [Nova York], 01-12-1988, p. 65–72 [Consulta: 25 desembre 2014].
* ↑ «John Grierson Award (Short Film) in 1976». British Academy of Film and Television Arts. [Consulta: 25 desembre 2014].
* ↑ «Ipso Facto, or The Rake's Return». Arxivat de l'original el 7 de gener 2015. [Consulta: 24 desembre 2014].
* ↑ «Neil Innes offers audiences something completely different». East Anglian Daily Times, 25-11-2011 [Consulta: 24 desembre 2014]. Arxivat 25 de desembre 2014 a Wayback Machine.
# Yoshie Kasajima

Yoshie Kasajima (笠嶋 由恵, 12 de maig de 1975) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 1999. Va disputar 24 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 1999 | 5 | 1 |
| 2000 | 5 | 0 |
| 2001 | 9 | 2 |
| 2002 | 5 | 1 |
| Total | 24 | 4 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)