OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Vallmitjana

La Vallmitjana és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia orientada vers a migdia, amb el carener paral·lel a la façana, a la part dreta de la qual hi ha una primitiva torre adossada. A la part superior de la qual s'hi obren uns badius. És coberta a quatre vessants. A la part dreta del cos principal s'hi adossaren uns porxos que priven la visibilitat del portal d'entrada que data del segle xviii. Aquesta entrada està coberta en volta de creueria que uneix la masia amb la torre. La construcció és de pedra, arrebossada i pintada al damunt. Presenta la tipologia de mas benestant del segle xviii i que guarda el record medieval de torre de defensa. Actualment ha quedat envoltada de dependències agrícoles que dificulten veure l'antiga fesomia del mas.

## Història

És una masia d'història mil·lenària, els habitants de la qual conserven l'antic nom. Aquest mas junt amb d'altres del terme, no depenia del Sr. del Castell de Taradell, sinó que estava sota el domini eclesiàstic, ara un alou. Figura entre els masos que en el plet de 1398 protestaren dient que, segons la constitució, només es devien a la defensa del Castell en temps de guerra però no en temps de pau. Està situat en un dels camins del Castell de Taradell, en el vell camí ral de Viladrau i el pla de les Forques, seguint vers el mas Boix cap a les Balmes del Castell.

## Referències

* 1 2 «La Vallmitjana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# La Vallée (pel·lícula)

La Vallée, coneguda també com a Obscured By Clouds és una pel·lícula francesa de 1972 escrita i dirigida per Barbet Schroeder. El repartiment inclou Bulle Ogier com a Viviane, una dona que va en un viatge estrany i accidental d'autodescobriment a través de la selva de Nova Guinea.
Pink Floyd va enregistrar-ne la banda sonora en l'àlbum Obscured by Clouds. Després que l'enregistrament s'hagués acabat, la banda es va barallar amb la companyia de la pel·lícula, el que va portar a la publicació de la banda sonora com a Obscured By Clouds, en lloc de La Vallée. En resposta, la pel·lícula va ser retitulada com a La Vallée (Obscured By Clouds) en el seu llançament.
L'actriu que apareix als crèdits com a "Monique Giraudy" és en realitat un àlies de Miquette Giraudy, una vocalista durant molt de temps i experimentada artista dels sintetitzadors, qui va formar part de la banda de rock progressiu/rock espacial Gong amb la seva parella Steve Hillage, amb qui més tard va formar un grup electrònic anomenat System 7.

## Repartiment

* Bulle Ogier: Viviane
* Jean-Pierre Kalfon: Gaëtan
* Valérie Lagrange: Hermine
* Michael Gothard: Olivier
* Jérôme Beauvarlet: Yann
* Miquette Giraudy ('apareix com a Monique Giraudy'): Monique
* La tribut Mapuga i els seus caps.

## Referències

* ↑ «The Valley (Obscured by Clouds) (1972)» (en anglès). IMDb. [Consulta: 3 juliol 2019].
* ↑ Mason, Nick. «There Is No Dark Side». A: Inside Out: A Personal History of Pink Floyd. New. Widenfeld & Nicolson, 2004, p. 164. ISBN 0-297-84387-7 [Consulta: 16 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Interview with Barbet Schroeder and additional info
# La mort de Sardanàpal

La mort de Sardanàpal (en francès, Mort de Sardanapale) és una pintura del romàntic francès Eugène Delacroix que va fer en la primera època de la seva carrera i que es troba al museu del Louvre, a París. El quadre representa el dramàtic episodi del suïcidi del rei llegendari Sardanàpal, incendiant el seu palau, amb totes les seves dones i els seus cavalls, i la ciutat, quan aquesta és assetjada sense cap esperança de llibertat i per a evitar que l'enemic s'apropiés dels seus béns.
El poeta romàntic anglès Lord Byron havia publicat sis anys abans, i va ser traduït al francès l'any següent, és a dir el 1822, el drama Sardanapalus. Sembla que Delacroix s'hauria inspirat d'aquesta novel·la pel seu quadre. A El presoner de Chillon Delacroix també s'inspira d'un poema del mateix autor.
El compositor romàntic francès Hector Berlioz va escriure una cantata sobre el mateix tema, que li va aportar el seu primer gran èxit oficial.

## Bibliografia

* MANEYRE-DAGEN, N. Leer la pintura. Spes Editorial, S.L., 2005. ISBN 84-8332-598-5.

## Referències

* ↑ Web oficial del museu del Louvre(francès)
* ↑ "El presoner de Chillon" a la web del Louvre

## Enllaços externs

* Comentari del quadre al museu del Louvre (anglès) (francès)
# Kyogo Furuhashi

Kyogo Furuhashi (古橋 亨梧, 20 de gener de 1995) és un futbolista japonès.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2019. Va disputar 1 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2019 | 1 | 0 |
| Total | 1 | 0 |

## Referències

* ↑ Kyogo Furuhashi a National-Football-Teams.com (anglès)
# Kyoko Hamaguchi

Kyoko Hamaguchi –en japonès, 浜口京子, Hamaguchi Kyōko– (Taito, 11 de gener de 1978) és una esportista japonesa que va competir en lluita estil lliure.
Va participar en tres Jocs Olímpics d'Estiu, obtenint en total dues medalles de bronze, en Atenes 2004 i Pequín 2008, ambdues en la categoria de 72 kg, i l'11è lloc a Londres 2012. Als Jocs Asiàtics va aconseguir tres medalles: or en Busan 2002, plata en Doha 2006 i bronze en Canton 2010.
Va guanyar 10 medalles al Campionat Mundial de Lluita entre els anys 1997 i 2010.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2004 | Atenes ( Grècia) | 3 | Lliure 72 kg |
| 2008 | Pequín ( R.P. de la Xina) | 3 | Lliure 72 kg |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1997 | Clarmont d'Alvèrnia ( França) | 1 | Lliure 75 kg |
| 1998 | Poznań ( Polònia) | 1 | Lliure 75 kg |
| 1999 | Boden ( Suècia) | 1 | Lliure 75 kg |
| 2000 | Sofia ( Bulgària) | 3 | Lliure 75 kg |
| 2002 | Calcis ( Grècia) | 1 | Lliure 72 kg |
| 2003 | Nova York ( Estats Units) | 1 | Lliure 72 kg |
| 2005 | Budapest ( Hongria) | 2 | Lliure 72 kg |
| 2006 | Canton ( R.P. de la Xina) | 2 | Lliure 72 kg |
| 2008 | Tòquio ( Japó) | 3 | Lliure 72 kg |
| 2010 | Moscou ( Rússia) | 3 | Lliure 72 kg |
| Jocs Asiàtics ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2002 | Busan ( Corea del Sud) | 1 | Lliure 72 kg |
| 2006 | Doha ( Qatar) | 2 | Lliure 72 kg |
| 2010 | Canton ( R.P. de la Xina) | 3 | Lliure 72 kg |

## Referències

* ↑ «Kyoko Hamaguchi» Arxivat 2009-10-21 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Kyoko Hamaguchi» en Iat.uni-leipzig.de (anglès)
# Cerová

Cerová és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1696.

## Geografia

El municipi está situat a una altitud de 303 metres i ocupa una superfície de 21,880 km². Te una població de 1.157 persones.
# Cerny-en-Laonnois

Cerny-en-Laonnois és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 72 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Cerny-en-Laonnois era de 72 persones. Hi havia 23 famílies de les quals 5 eren unipersonals (5 dones vivint soles i 5 dones vivint soles), 9 parelles sense fills i 9 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 29 habitatges, 26 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 2 estaven desocupats. 27 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 26 habitatges principals, 21 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 17 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Cerny-en-Laonnois el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 12 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 43 persones, 31 eren actives i 12 eren inactives. De les 31 persones actives 26 estaven ocupades (17 homes i 9 dones) i 5 estaven aturades (1 home i 4 dones). De les 12 persones inactives 1 estava jubilada, 4 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Cerny-en-Laonnois a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Cerny-en-Laonnois a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cestraeus plicatilis

Cestraeus plicatilis és una espècie de peix de la família dels mugílids i de l'ordre dels mugiliformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 32,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i els ous pelàgics.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Cèlebes, Nova Caledònia, les Noves Hèbrides i Fiji.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Harrison, I.J. i H. Senou, 1997. Order Mugiliformes. Mugilidae. Mullets. p. 2069-2108. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Volum 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). FAO, Roma, Itàlia.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. II Scorpaenidae to Callionymidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Marquet, G., B. Séret i R. Lecomte-Finiger, 1997. Inventaires comparés des poissons des eaux intérieures de trois îles océaniques tropicales de l'Indo-Pacifique (la Réunion, la Nouvelle-Calédonie et Tahiti). Cybium 21(1) suppl.:27-34.
* ↑ Séret, B., 1997. Les poissons d'eau douce de Nouvelle-Calédonie: impications biogéographiques de récentes découvertes. Mém. Mus. natn. Hist. nat. 171:369-378.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr., 2003. Family Mugilidae (Mullets). p. 655-656. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Harrison, I.J., 1995. Mugilidae. Lisas. p. 1293-1298. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cesarina Ricci de Tingoli

Cesarina Ricci de Tingoli (Cingoli, 1573 $^{(Gregorià)}$ - segle XVII) fou una compositora italiana.

## Biografia

Estava emparentada amb la família del cardenal Giovanni Ricci (1497-1574) per naixement i amb la noble família Tingoli per matrimoni. La seva única publicació coneguda és Il Primo libro de madrigali a cinque voci, con un dialogo a otto novamente composti et dati in luce (Venècia, 1597). Aquesta publicació ha arribat fins als nostres dies en dos volums i un manuscrit de tabulatura. No s'han conservat els llibrets del cantus i del quintus. El primer llibre conté 14 madrigals de cinc parts i un diàleg a vuit veus de Ricci i dos madrigals d'Alberto Ghirlinzoni, un compositor conegut només per aquesta publicació. Els textos són de Torquato Tasso, Giovanni Battista Guarini i Antonio Ongaro, tots associats a l'acadèmia del cardenal Cinzio Aldobrandini, a qui també està dedicada la publicació.
Ruggiero Giovannelli podria haver estat el mestre de Cesarina Ricci.

## Referències

* ↑ Stammbaum der Tingoli Arxivat 10-27-2016 a Wayback Machine., mugi.hfmt-hamburg.de
* ↑ Cesarina Ricci de Tingoli Arxivat 08-13-2014 a Wayback Machine., mugi.hfmt-hamburg.de
* ↑ «Il primo libro de madrigali à cinque voci. Con vn dialogo a otto. Nouamente composti & dati in luce» (en anglès). Europeana. [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ Ricci de Tingoli, Cesarina - composer, oxfordindex.oup.com
* ↑ Ricci de Tingoli, Cesarina, oxfordmusiconline.com

## Bibliografia

* Christine Fischer. "Cesarina Ricci de Tingoli", Grove Music Online, ed. L. Macy (consultat el 29 d'octubre de 2006), grovemusic.comArxivat 2008-05-16 a Wayback Machine. (accés per subscripció).
* Thomas Bridges, "Cesarina Ricci" The Norton/Grove Dictionary of Women Composers, editors Julie Anne Sadie i Rhian Samuel. Norton & Company, Nova York i Londres, 1995. ISBN 0-393-03487-9
* Julie Anne Sadie i Rhian Samuel, The New Grove Dictionary of Women Composers, ISBN 0-333-515986
# La noia de la perla

La noia amb turbant, coneguda també com La noia de la perla (en neerlandès Het meisje met de parel), és un quadre fet per Vermeer de Delft, entre 1665 i 1667, que actualment es troba al Museu Mauritshuis, La Haia.

## Descripció

En la producció de Vermeer, hi ha quatre obres en les quals amb prou feines hi ha al·lusions narratives, la qual cosa indica que podria tractar-se de retrats.
En aquest grup, sobresurt la tela de La noia de la perla, una de les obres més famoses del pintor de Delft. La ubicació de la model en un primer pla reforça aquesta hipòtesi, encara que per desgràcia en desconeixem el nom; s'ha suggerit, però, que podria tractar-se de Maria, la filla de Vermeer. El bust de la noia, de perfil, es retalla davant d'un fosc fons neutre i el seu cap, entregirat, dirigeix la mirada cap a l'espectador. La seva boca, oberta lleugerament com si anés a parlar, dota de major realisme la composició, recordant obres de Ticià, Tintoretto, Rembrandt o Rubens.
La model vesteix una jaqueta de tonalitats brunes i groguenques, en la qual sobresurt el coll blanc de la camisa, i cobreix el seu cap amb un turbant blau del qual cau un drap d'intens color groc, que hi crea un contrast cromàtic. La gran perla que li ha donat nom adorna l'orella de la jove, i recull el brillant reflex de la llum que n'il·lumina el rostre.
L'obra va originar el 1999 una novel·la amb el mateix títol (original anglès: Girl with a Pearl Earring), de Tracy Chevalier. Aquesta composició literària, al seu torn, fou adaptada al cinema, en la pel·lícula del 2003 Girl with a Pearl Earring dirigida per Peter Webber i protagonitzada per Scarlett Johansson, Colin Firth, Tom Wilkinson i Cillian Murphy.

## Referències

* ↑ Schülz, Karl. Vermeer. La obra completa. Taschen, p. 230. ISBN 978-3-8365-6940-8.
* ↑ von Tunzelmann, Alex. «Girl with a Pearl Earring: plenty of style, but not a whole lot of substance» (en anglès). The Guardian, 25-07-2013. [Consulta: 24 maig 2021].

## Enllaços externs

* Web del Museu Mauritshuis Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine. (neerlandès)(anglès).
* Web monogràfica dedicada a aquesta pintura (anglès).
# Centre de Cultura Popular de Sant Andreu

El Centre de Cultura Popular de Sant Andreu és un centre de promoció de la cultura popular a Barcelona situat sota la plaça de Can Galta Cremat -nom popular d'una antiga fàbrica tèxtil que hi havia en aquest indret- ubicada al Carrer d'Arquimedes, 30 del Districte de Sant Andreu. És la seu de diverses entitats d'arrel tradicional catalana d'aquest districte: l'Associació de Puntaires de Sant Andreu, La Bastonera de Sant Andreu, el Foment Sardanista Andreuenc, els Geganters i Grallers de Sant Andreu, la Germandat de Trabucaires, Grallakatú, Sambandreu, La Satànica de Sant Andreu, els Timbalers de Sant Andreu i Zingària, Associació de dones per a la recuperació de danses mediterrànies. També hi tenen la seu algunes entitats d'àmbit de ciutat o nacional: TEB (Taller Escola Barcelona), la Coordinadora de Ball de Bastons de Catalunya, la Coordinadora de Trabucaires de Catalunya i la Federació Catalana dels Tres Tombs. Aquestes entitats són un dels principals motors de la vitalitat cultural d'aquest districte, en el qual tenen lloc esdeveniments d'allò més arrelats i participatius com la Festa Major i els Tres Tombs, que se celebren amb motiu de Sant Antoni Abat. D'altra banda, el Centre Municipal de Cultura Popular de Sant Andreu és escenari de trobades, conferències, xerrades, exposicions, projeccions i tallers d'activitats de cultura tradicional.

## Referències

* ↑ «Centre de Cultura Popular de Sant Andreu». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Pseudoryzomys simplex

Pseudoryzomys simplex és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a l'Argentina, Bolívia, el Brasil i el Paraguai. El seu hàbitat natural són les planes amb pluges estacionals intenses, incloent-hi sabanes i matollars. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, però algunes poblacions estan afectades per la destrucció i fragmentació del seu medi.

## Referències

* ↑ Percequillo, A. et al. Pseudoryzomys simplex. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 24 desembre 2016.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Narian-Mar

Narian-Mar o Niariana Mar (en nenets: Няръянa марˮ que vol dir «ciutat vermella»; rus: Нарьян-Мар) és una ciutat nenets a Rússia i centre administratiu del districte autònom de Nenètsia, un dels subjectes federals de Rússia (per bé que per alguns aspectes se'l considera dins de l'óblast d'Arkhànguelsk). És un port fluvial i marítim, al marge dret del riu Petxora. És a 110 km del Mar de Barents.
Narian-Mar és al nord del Cercle Àrtic, al sud d'Andeg i a l'est d'Oksino. El cens rus (2002) va donar una població de 18.611; el 1973 la població era de 17.000. Té un aeroport propi.
Narian-Mar fou fundada el 1935 per a la construcció de plantes industrials.
Antigament es dedicava al comerç de fusta, però això ha decaigut.
Les principals atraccions turístiques són el memorial de la Segona Guerra Mundial, una església ortodoxa i una oficina de correus.

## Clima

El mes de gener té una temperatura mitjana de -18,2 i el de juliol de +13,1.

## Referències

* ↑ Vista d'ocell de Narian-Mar a wikimapia
* ↑ Pàgina no oficial de Narian-Mar

## Enllaços externs

* Google Maps
# Caesar IV

Caesar IV és un videojoc de construcció de ciutats ubicat a l'antiga Roma, desenvolupat per la companyia Titled Mill Entertainment. El joc fou publicat per Sierra Entertainment el 26 de setembre de 2006 a Amèrica del Nord. El joc té un motor tridimensional i un modelat individual pel que als components dels personatges que intervenen en aquest.
# Ceropegia fusca

Ceropegia fusca és una espècie de la família de les Apocinàcies, endèmica de les Illes Canàries. És una planta crassa comuna localment a zones rocoses seques fins als 600 m. És una espècie que s'usa com a planta ornamental.

## Referències

* ↑ «Ceropegia fusca» a The Plant List. Data consulta: 09 de maig de 2014.

## Enllaços externs

* (en castellà)Ceropegia fusca i altres plantes de Tenerife
* (en anglès) Ceropegia fusca a Sage Reynolds Ceropegia Journal
# La Font Gran (Taradell)

La Font Gran és una obra de Taradell (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Font de pedra adossada a un mur (4,5x2,7). El mur és orientat al NW i al centre hi ha una carcassa o mascaró de lleó a la boca del qual brolla l'aigua. L'expressió del rostre és severa, les celles enfilades cap amunt emmarquen els ulls que miren vers l'aigua, un dipòsit que discorre al llarg del mur amb brolladors. Està rodejada de teules de pedra i prop d'un antic torrent avui sec, a pocs metres un gran plataner d'un metre i mig de diàmetre. Malauradament avui les fonts han estat renovades i l'espai que les envolta cuida't. L'aigua es bomba a la població, bé que es deixa un raig permanent.

## Història

Font abans de Sant Genís o de Taradell. És possible que els primers pobladors del lloc es reunissin a redós de la deu. Els documents ja ne parlen el 1212 i els abeuradors consten el 1526. Els pairares la feien servir per blanquejar i rentar la llana i l'any 1723 s'hi va establir un tint. A mitjans del segle xviii els paraires van buscar un millor aprofitament del doll i va construir la font actual, tot i que el setial per posar els càntirs i galledes era més baix que l'actual.

## Referències

* 1 2 «La Font Gran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# La Font Canaleta (Castellterçol)

La Font Canaleta és un paratge del terme municipal de Castellterçol, a la comarca del Moianès.
És en el sector sud-occidental del terme, ran del termenal amb Granera. És a l'esquerra de la Riera del Marcet, just quan aquesta riera entre en terme de Castellterçol, al nord-oest d'on el torrent de la Manyosa s'hi aboca. Es troba a llevant de la Pineda de la Manyosa, a ponent de l'extrem nord-oest del Serrat de l'Horta, a migdia i a la part superior de l'Obaga de Vilanova i al sud-est del Forat Negre.

## Enllaços externs

* La Font Canaleta en el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya