OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anita – Tänze des Lasters

Anita – Tänze des Lasters és una pel·lícula alemanya del 1988 dirigida per Rosa von Praunheim. La pel·lícula segueix una dona gran delirant que es creu que és Anita Berber (1899–1928), una ballarina alemanya que, amb la seva parella, Sebastian Droste, va arribar a representar la decadència del Berlín dels anys 20 amb el seu ball nu, la seva addicció a la cocaïna i la seva vida sexual desinhibida.
La història d'Anita Berber s'explica a través dels pensaments i el record de la dama gran (interpretada per Lotti Huber) que està tancada en un manicomi. Allà, en els seus somnis i intercanvis amb pacients i personal, es reviuen escenes de la vida escandalosa de l'Anita. La pel·lícula està dividida en dues seccions amb totes les escenes que tenen lloc sobre l'asil rodades en blanc i negre i la part d'Anita Berber rodada en color.

## Notes

* 1 2 Murray, Images in the Dark, p. 108

## Referències

* Murray, Raymond. Images in the Dark: An Encyclopedia of Gay and Lesbian Film and Video Guide. Philadelphia: TLA Publications, 1994. ISBN 978-1-880707-01-2.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Fonteu Magne

Fonteu Magne (en llatí Fonteius Magnus) va ser un advocat romà del segle i, probablement nadiu de Bitínia.
Va ser un dels acusadors de Ruf Varè (Rufus Varenus) per extorsió mentre havia estat procurador de Bitínia. Varè va ser defensat per Plini el jove i Fonteu li va respondre.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/ACL3129.0002.001/190?rgn=full+text;view=imageSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Londres:+Taylor+and+Walton,+1846,+p. 180. ]
# Fontevrault

«Fontevrault» té aquests significats:
Toponímia
* Fontevraud-l'Abbaye, municipi francès, situat al departament de Maine i Loira i a la regió de País del Loira.
* Abadia de Fontevrault, abadia que es troba el municipi de Fontevraud-l'Abbaye.
Religió
# Amoya

Amoya és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Amoya gracilis (Bleeker, 1875)
* Amoya madraspatensis (Day, 1868)
* Amoya moloanus (Herre, 1927)
* Amoya signatus (Peters, 1855)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Bleeker, P., 1875. Gobioideorum species insulindicae novae. Arch. Néerl. Sci. Nat., Haarlem v. 10: 113-134.
* ↑ Day, F., 1868. On some new or imperfectly known fishes of India. Proceedings of the Zoological Society of London. 1868 (pt 1): 149-156.
* ↑ Herre, A. W. C. T., 1927. Gobies of the Philippines and the China Sea. Monogr. Bur. Sci. Manila Monogr. 23: 1-352, frontispiece + Pls. 1-30.
* ↑ Peters, W. (C. H.), 1855. Übersicht der in Mossambique beobachteten Seefische. Monatsb. Akad. Wiss. Berlin 1855: 428-466.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Amoya moloanus

Amoya moloanus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja peixets i invertebrats.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: Illes Ryukyu, les Filipines, Indonèsia, Papua Nova Guinea i el delta del riu Mekong.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Herre A. W. C. T., 1927. Gobies of the Philippines and the China Sea. Monogr. Bur. Sci. Manila Monogr. 23. 1-352. frontispiece + Pls. 1-30.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Herre, A. W. C. T., 1927. Gobies of the Philippines and the China Sea. Monogr. Bur. Sci. Manila Monogr. 23: 1-352, frontispiece + Pls. 1-30.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Amoya moloanus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Rainboth, W.J., 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, 265 p.
* 1 2 Rainboth, W.J., 1996.
* 1 2 Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Kailola, P.J., 1991. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. III. Gobiidae to Molidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea. 153 p.
* ↑ Blaber, S.J.M., J.W. Young i M.C. Dunning, 1985. Community structure and zoogeographic affinities of the coastal fishes of the Dampier region of north-western Australia. Aust. J. Mar. Freshwat. Res. 36:247-266.
* ↑ Fish Team of the Trang Project, 2002. Illustrated fish fauna of a mangrove estuary at Sikao, southwestern Thailand. Trang Project for Biodiversity and Ecological Significance of Mangrove Estuaries in Southeast Asia, Rajamangala Institute of Technology and the University of Tokyo, Trang i Tòquio. 60p.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1927. The Philippine Bureau of Science monographic publications on fishes: gobies of the Philippines and China Sea. Monogr. Bur. Sci. Manila 23:1-352.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20): 977 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Francesc Bacó

Francesc Bacó, o Franciscus de Bachone o també Francis de Bachone (Girona, ? - Camprodon, 8 d'agost de 1372), fou un religiós carmelita català, professor de teologia a París.

## Biografia

Segons Félix Torres Amat, entrà de frare en el convent dels carmelites de Peralada. Estudià a París i hi ensenyà teologia i sagrades escriptures durant 19 anys.
El 1366 fou nomenat procurador general i poc després provincial de Catalunya de l'Orde del Carme.
Torres Amat, indica que fou un gran literat, excel·lent poeta i tan savi que era conegut a Paris com a doctor sublimis.

## Obres

* Commentaria in quatuor libros sententiarum
* Repertorium praedicantium: magnum et insigne opus
* Sermones plures ad populum
* De bello militantis Ecclesiae et Antichristi ipsam impugnantis, lib. I

## Notes

* ↑ Fèlix Torres Amat, Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes, Barcelona, 1836, pàg. 71.
* ↑ Fèlix Torres Amat, op.cit-, pàg. 71.
* ↑ Segons Torres Amat, op.cit-, pàg. 71, "Con este título pomposo publicó el autor su obra en la que recoge muchas sentencias de los santos padres para uso de los predicadores".
* ↑ Segons Torres Amat, op.cit-, pàg. 71, "Esta obra la dedicó i remissió a Gregorio XI".

## Bibliografia

* Fèlix Torres Amat, Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes, Barcelona, 1836.
# Francesc Badenes i Dalmau

Francesc Badenes i Dalmau (Alberic, Ribera Alta, 2 de desembre de 1859 - València, 21 de gener de 1917), escriptor i poeta valencià, va ser un dels personatges més destacats de la Renaixença juntament amb Teodor Llorente. Va formar part de la societat Lo Rat Penat des de l'any 1878, i les seues idees progressistes el van dur a ingressar l'any 1888 en la societat L'Oronella. Va participar assíduament en els Jocs Florals de la ciutat de València, en els quals va ser guardonat el 1898 amb la Flor Natural.
Va cultivar la poesia de caràcter romàntic, caracteritzada per un viu sentiment del paisatge. Als divuit anys va estrenar el seu primer drama, Honradez y perfidia, poemes llargs, que va obtindre un èxit clamorós. L'any següent va publicar el poema El torbellino (1881), que van seguir, el 1897, Mariola, Flors del Xúquers i, el 1900, Rondalles del poble, amb pròleg d'Artur Masriera i ambdues de caràcter dramàtic, que, amb Cants de la Ribera (1911), constitueixen el millor i més inspirat de la seua obra poètica.
Va traduir a correctes versos castellans els Idil·lis i cants místics, i el poema Sant Francesc, de Jacint Verdaguer, i és autor també d'un Estudi folklòric sobre l'origen de la llengua valenciana. Va col·laborar en nombroses publicacions periòdiques, diaris com ara Las Provincias, El Correo i El Pueblo, de València, i revistes com Terra Valenciana, Vixca València, a més de Lo Rat Penat.
Va obtenir nombrosos premis en certàmens literaris, i aconseguí la Flor natural i el títol de Mestre en Gai Saber. La seua biblioteca va ser donada a la Biblioteca Valenciana per la seua neta, Teresa Cebrian Badenes, juntament amb els quadres i objectes de valor personal que conservaven el record del poeta. És una biblioteca eminentment literària que mostra el món intel·lectual i personal de l'autor.

## Obres

* Honradez y perfidia
* El torbellino (1881)
* Mariola (1897)
* Flors del Xúquer (1897)
* Rondalles del poble (1900)
* Cants de la Ribera (1911)
* Veus de natura
* Llegendes i tradicions valencianes (1899)
* Rebrotada (1915)

## Referències

* ↑ Crespo i Martínez, Jaume. «Francesc Badenes i Dalmau». Memòriavalencianista.cat. La Hiperenciclopèdia Històrica del Valencianisme. Fundació Josep Irla. [Consulta: 22 gener 2017].
* ↑ «Francesc Badenes i Dalmau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Biblioteca Valenciana Arxivat 2013-10-05 a Wayback Machine. amb la biblioteca de Francesc Badenes
* Poesies de Francesc Badenes
# Ford Madox Brown

Ford Madox Brown (Calais,16 d'abril de 1821 – Londres, 6 d'octubre de 1893) va ser un pintor anglès. Encara que estretament relacionat amb la Germanor Prerafaelita, no va arribar a ser-ne membre. Compartia amb ells el seu rebuig a la pintura acadèmica i el seu interès per l'art medieval. Va ser molt amic de Dante Gabriel Rossetti, i va formar part de la companyia de disseny de William Morris, Morris, Marshall, Faulkner & Co., el 1861.
Es va formar com a pintor a diverses ciutats, entre elles Bruges, Gant i Anvers, però la que més li va marcar va ser Roma, on va estar entre 1845 i 1846, freqüentant als natzarens, un corrent artístic nascut el 1806 a Viena. Va tenir l'oportunitat d'estudiar a fons la pintura italiana. El 1846, vidu de la seva primera esposa, Elisabeth Bromley, va tornar a Anglaterra. Anys després va conèixer a Rossetti, set anys més jove que ell, qui li va presentar a Millais i a Hunt.
Brown es va dedicar sobretot a la pintura històrica i de tema bíblic. El seu caràcter tímid i solitari es va accentuar a causa de certes tragèdies familiars i nombroses defuncions d'índole personal. Aquests incidents, sumats al seu interès pels problemes de l'època (la desigualtat social, la industrialització, l'emigració) van produir una obra intensa amb temes que canviaven mentre que l'estil sempre era el mateix.
El 1865 va organitzar una mostra personal a Piccadilly on va rebre crítiques bones i dolentes per igual: algunes persones lloaven la seva gran perícia tècnica, el seu ús de la llum i els seus temes, però uns altres van rebutjar el seu estil de composició i la seva excessiva vena melodramàtica. No obstant això, va aconseguir diversos encàrrecs de particulars, i entre ells el més important va ser la seva participació en els frescos del municipi de Manchester, representant la història de la ciutat, una obra que li va portar pràcticament 10 anys de la seva vida.
Un dels seus quadres més famosos és Adéu a Anglaterra ("The Last of England"), retrat d'una parella d'immigrants a bord d'un vaixell que els allunyarà d'Anglaterra per sempre. Es va inspirar en la partida de l'escultor prerafaelista Thomas Woolner, qui va emigrar a Austràlia. Destaquen també Treball ("Work", 1852–1865), i el cicle de dotze pintures sobre la història de Manchester, a l'ajuntament de la ciutat. Les seves obres es caracteritzen pel seu ric colorit, cuidada estètica i minuciositat en els detalls d'abillaments i escenaris.
El seu fill Oliver Madox Brown (1855–1874) va mostrar grans dots com a pintor i poeta, però va morir prematurament. El seu net va ser el famós novel·lista Ford Madox Ford.
# Amphilius chalei

Amphilius chalei és una espècie de peix pertanyent a la família dels amfílids i a l'ordre dels siluriformes.

## Etimologia

Amphilius prové del mots grecs amphi (en ambdós costats) i leios (greix, gras), mentre que chalei fa referència al Dr. Francis Chale per les seues contribucions durant molts anys en l'estudi dels peixos de Tanzània i per la seua participació en la recol·lecció d'aquesta espècie.

## Descripció

El cos, moderadament prim, fa 7 cm de llargària màxima i, generalment, presenta taques fosques al llarg dels flancs, però pot ésser completament de color marró. Aleta dorsal a gran distància per davant de les aletes ventrals. Aleta adiposa baixa i llarga (molt més que en Amphilius jacksonii). Peduncle caudal llarg. Aleta caudal forcada, més oscada que la d'Amphilius uranoscopus i amb els lòbuls arrodonits a la part posterior. Aletes pectorals amb 6-6 radis tous i pelvianes amb 12-12. 38-39 (38) vèrtebres. Absència de taques a les aletes.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical, el qual viu a Àfrica: les aigües molt clares del llac Malawi i part de la conca del riu Rufiji a Tanzània.

## Observacions

És inofensiu per als humans, el seu índex de vulnerabilitat és baix (10 de 100), és actiu durant part del dia i es pot conservar fàcilment a un aquari si la temperatura de l'aigua no supera els 24 °C.

## Referències

* ↑ Günther, A., 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. v. 5: i-xxii + 1-455.
* 1 2 3 4 Seegers, L., 2008. The catfishes of Africa: A handbook for identification and maintenance. Aqualog Verlag A.C.S. GmbH, Alemanya. 604 p. Pàg. 138.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ Romero, P., 2002. An etymological dictionary of taxonomy. Madrid, l'Estat espanyol.
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Thomson, A. W. i L. M. Page, 2010. Taxonomic revision of the Amphilius uranoscopus group (Teleostei: Siluriformes) in Kenya, with the description of a new species from the Athi River. Bull. Flor. Mus. Nat. Hist. 49(2):45-66.
* ↑ Morphology Data of Amphilius chalei - FishBase (anglès)
* ↑ Species in Malawi - FishBase (anglès)
* ↑ List of Freshwater Fishes reported from Tanzania - FishBase (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Enllaços externs

* YouTube (anglès)
* Imatge a Flickr
# Antoni Gómez i Cros

Antoni Gómez i Cros (València, 1809 - Madrid, 1863) va ser un pintor neoclassicista valencià. Va estudiar a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles a València i a Madrid fou deixeble de Vicent López i Portaña a l'Acadèmia de Belles Arts de San Fernando a Madrid. El 1846 entrà com a pintor de cambra de la reina Isabel II. Va ser premiat en diferents concursos de l'Acadèmia de Belles Arts de San Fernando i participà en les exposicions del 1856, el 1860 i el 1862. Va pintar retrats seguint l'estil del seu mestre, obres de temes històrics o llegendaris i natures mortes. Però també s'especialitzà en pintura religiosa on destaca la seva obra titulada El degollament dels innocents del 1855.

## Referències

* ↑ «Enciclopèdia Catalana Online». [Consulta: 4 desembre 2013].
* ↑ «Museo del Prado Enciclopedia Online». [Consulta: 4 desembre 2013].

## Bibliografia

* ALCAHALÍ, Barón de, Diccionario biográfico de artistas valencianos. Valencia: Federico Doménech, 1897, p. 145.

## Enllaços externs

* Obras digitalizadas de Antonio Gómez Cros en la Biblioteca Digital Hispánica de la Biblioteca Nacional de España
* Biblioteca Virtual del Patrimonio Bibliográfico. Diccionario biográfico de artsitas valencianos. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Antoni II

Antoni II és el nom dels següents personatges:
* Antoni II Acciaiuoli (segle XV), duc d'Atenes i senyor de Mègara, Sició, Tebes i Livàdia
* Antoni II Boncompagni-Ludovisi (Roma, 1735 - 1805), príncep regnant del Piombino
* Antonio II Correggio (segle XV), senyor de Correggio, Campagnola Rossena i Fabbrico
* Antoni II della Scala (?-1412), senyor de Verona al morir el seu pare Guillem della Scala el 1404 i deposat aquell mateix any
* Antoni II Montefeltro (1343-1404), senyor/comte d'Urbino (1364-69)
* Antoni II o Antoni Caulees, patriarca de Constantinoble
# Bartomeu Guasp i Gelabert

Bartomeu Guasp i Gelabert (Alaró, Mallorca, 1893 – Palma, 1976), fou un sacerdot, escriptor i poeta mallorquí.
Ordenat sacerdot l'any 1920, publicà articles i llibres sobre història eclesiàstica de Mallorca, entre els quals destaca La vida ermitana a Mallorca des del segle xiii a l'actualitat (1946).
El 1924, essent capellà de l'església de Pòrtol (Marratxí) recopilà una llista dels capellans encarregats, vicaris 'in capite', ecònoms i rectors de l'església de Pòrtol, en un quadern manuscrit intitulat Notes vàries (recollides dels llibres i papers d'aquest arxiu vicarial) que podran servir per una Monografia històrica de l'Església de Nostra Senyora del Carme de Pòrtol que serví posteriorment el 1975 a mn. Cristòfor Tries i Serra per fer-ne la llista completa, en la qual Guasp hi figura entre els anys 1922-26.
Col·laborà en la publicació quinzenal Documenta. Noticias históricas i documentales referentes a la villa de San Juan, que es va editar des de 1941 fins al desembre de 1947.

## Poesia

Considerat un poeta menor adscrit a l'Escola Mallorquina, recollí la seva obra a Poesies (1972). Va compondre l'oda Coves de Sant Miquel (1949), inspirat per les Coves de Campanet.
Un exemple de la seva poesia és la següent, publicada a Obra diversa en vers i en prosa, i dedicada al retaule gòtic de l'Església Parroquial de Santa Maria del Camí.
Calats relleus de sòbria galanura broden l'acert d'aquest retaue vell on de l'artista el seny discret fulgura qui el va pintar amb anònim pinzell.
Dins un fons d'or de l'edat mitjana que té un suau matís flordelisat d'espatles a una gòtica barana i en un coixí gentil amb majestat.

## Obres

* Artístiques, 1928 poema presentat als Jocs Florals de Barcelona
* Rustiquesa, 1928 poema presentat als Jocs Florals de Barcelona
* La vida ermitana a Mallorca des del segle xiii a l'actualitat, 1946
* Poesies, 1972
* Datos y noticias para la historia de Alaró y su castillo, Imp. Moderna, Llucmajor, 1973 «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 maig 2010].

## Vegeu també

* Escola Mallorquina

## Referències

* ↑ Per exemple, “índice de documentos acerca de la fundación de monjas Teresas en Palma. Boletin de la Sociedad Arqueológica Luliana XXXII. Palma, 1967, citat per Antònia Maria Perelló a ELS TEMPLES CUPULATS DEL SEGLE XVll A CIUTAT DE MALLORCA, dins www.racó.cat”
* ↑ Referència dins Tot Marratxí
* ↑ «Referència dins Col·lectiu Teranyines, a Mallorcaweb.com». Arxivat de l'original el 2007-05-08. [Consulta: 11 maig 2010].
* ↑ «Bartomeu Guasp i Gelabert». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Bartomeu Guasp i Gelabert». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Referència al poema dins el lloc web de l'ajuntament de Campanet». Arxivat de l'original el 2010-05-24. [Consulta: 11 maig 2010].
* ↑ "A Santa Maria del Camí. Corona poètica". La font de les tortugues, Palma, 1961, pàg. 27
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques, any 1928, document 40
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques, any 1928, document 75
# Campionat de Catalunya de muntanya

El Campionat de Catalunya de muntanya és la màxima competició d'aquesta modalitat que es disputa a Catalunya. Organitzat per la Federació Catalana d'Automobilisme (FCA) anualment des de 1961, el campionat inclou pujades de muntanya automobilístiques celebrades en diferents indrets de Catalunya i d'Andorra.
Al llarg de la seva història, han format part del campionat curses tan emblemàtiques com ara la Pujada a la Rabassada, la Pujada al Montseny o la Pujada a Sant Feliu de Codines.

## Palmarès

Font:
    A 5 de desembre de 2016
| Any | Pilot |
| 1961 | Joan Fernández |
| 1962 | ? |
| 1963 | ? |
| 1964 | Joan Fernández |
| 1965 | Jaume Juncosa Runner |
| 1966 | Joan Fernández |
| 1967 | Joan Enguix |
| 1968 | Joan Fernández |
| 1969 | Manuel Juncosa |
| 1970 | ? |
| 1971 | ? |
| 1972 | Joan Fernández |
| 1973 | Joan Fernández |
| 1974 | Joan Fernández |
| 1975 | Geni Baturone |
| 1976 | Joan Fernández |
| 1977 | Joan Fernández |
| 1978 | Alfonso Tórmez |
| 1979 | Joan Fernández |
| 1980 | Joan Fernández |
| 1981 | Joan Fernández |
| 1982 | Joan Fernández |
| 1983 | Fernando Gómez |
| 1984 | Fernando Gómez |
| 1985 | Fermí Vélez |
| 1986 | Joan Vinyes |
| 1987 | Joan Vinyes |
| 1988 | ? |
| 1989 | Joan Fernández |
| 1990 - 2016: Sense dades ||
* 1 2 3 Segons la Gran Enciclopèdia Catalana, el campió d'aquell any fou Joan Fernández.

## Referències

* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Apèndix. El llibre d'or de l'automobilisme a Catalunya». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 289-295. ISBN 84-320-6249-9.
* 1 2 3 4 5 6 «Joan Fernández Garcia». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ «Manel Juncosa Obiol». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial
# Nictalodòncia

La nictalodòncia és una configuració del talònid de la primera i segona dents molars inferiors (m1 i m2) que es dona en alguns grups de ratpenats, en la qual el postcrístid connecta l'hipocònid i l'hipoconúlid. Es tracta d'un caràcter plesiomòrfic observable en un bon nombre de ratpenats que no tenen les dents adaptades específicament per al frugivorisme, el nectarivorisme o l'hematofàgia. La configuració oposada és la miotodòncia, en la qual el postcrístid connecta l'hipocònid i l'entocònid.

## Referències

* 1 2 Fracasso, M. P. d. A. «Diversidade de Chiroptera do quaternário de Serra da Mesa (GO) com ênfase na morfologia do aparelho mastigatório» (en portuguès). Universitat Federal de Rio de Janeiro, 2003. [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ Horáček, I. «On the early history of vespertilionid bats in Europe: The Lower Miocene record from the Bohemian Massif» (en anglès). Lynx, 32, 2001, pàg. 123-154.
# Frosins

Frosins (francès Frouzins) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana