OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Felipa Plantagenet

Felipa Plantagenet (16 d'agost de 1355 - 5 de gener de 1382) va ser Comtessa de l'Ulster.
Va néixer al Palau d'Eltham, a Kent (Anglaterra) el 16 d'agost de 1355. Era l'únic fill de Lionel d'Anvers i Elisabet de Brugh. El seu pare era el Duc de Clarence i el segon fill del rei Eduard III d'Anglaterra, i la seva mare era la quarta Comtessa d'Ulster.
Vers el 1368 Felipa es va casar amb Edmund Mortimer, el tercer Comte de March. Els descendents de la parella jugarien un paper molt important en la futura història d'Anglaterra, ja que s'unirien per matrimoni a la Casa de York i acabarien reclamant el tron d'Anglaterra basant-se en el seu llinatge. Les seves aspiracions es veurien acomplertes amb la coronació d'Eduard IV.
Felipa morí el 5 de gener de 1382 a Cork, Irlanda.

## Descendència

Felipa i Edmund tingueren 5 fills:
* Elisabet de Mortimer (12 de febrer de 1370/1371 - 20 d'abril de 1417): Casada en primeres núpcies amb Enric Percy i en segones amb Tomàs Camoys)
* Roger Mortimer (11 d'abril de 1374 - 20 de juliol de 1398): 4t Comte de March. La candidatura al tron de la Casa de York era a través de la seva filla i hereva Anna Mortimer.
* Felipa de Mortimer (21 de novembre de 1375 - 24 de setembre de 1401): Casada en primeres núpcies amb Joan Hastings, 3r comte de Pembroke, en segones amb Sir Tomàs Poynings de Basing, i en terceres amb Ricard Fitzalan, 11è comte d'Arundel.
* Sir Edumnd Mortimer (9 de novembre de 1376 - 1409?): Casat amb Caterina Glyndŵr, la filla d'Owain Glyndŵr.
* Sir Joan de mortimer (vers 1378 - 1424)
# Nas (Bellver de Cerdanya)

Nas és un petit poblet que pertany al municipi de Bellver de Cerdanya, a la Cerdanya. És troba dins la vegueria de l'Alt Pirineu (Catalunya).

## Situació

Està situat a l'entrada del Parc Natural del Cadí-Moixeró, a la Batllia, a l'esquerra de Ridolaina. Depèn de l'Església de Santa Eugènia, situada a Santa Eugènia molt a prop de Nas. Les muntanyes més importants de la zona són el Roc Teixó i el Serrat de Nas.
A l'entrada de Nas hi ha un mirador, situat a la muntanya del Serrat de Nas, des del qual s'hi pot observar gran part de la Cerdanya.

## Història

El poble de Nas era també Anàs antigament (Annas a l'acta de la Seu). El seu nom és d'origen preromà i degut a la presència d'una antiga església es creu que el poble podria ser també molt antic.
Antigament, hi havia gent que es dedicava a l'agricultura i la ramaderia, ja que el seu territori està compost bàsicament de camps per al pasturatge i l'agricultura.

### Església de Santa Nazarí

Nas tenia una església anomenada Església de Sant Nazarí, dedicada a Sant Nazarí. Sobre aquesta església no hi ha gaire informació, però podria ser molt antiga. L'església no va arribar a acabar-se mai.

### Pobles Germans

Nas, Olià i Santa Eugènia de Nerellà, eren i són pobles germans, Santa Eugènia té una Església i un cementiri i Olià tenia un col·legi anomenat l'Estudi. Aquests tres pobles germans celebren conjuntament la seva Festa Major el tercer diumenge d'octubre.
* Pobles Germans
* Nas
* Olià
* Santa Eugènia de Nerellà

## Demografia

A l'any 2018, al poble de Nas, hi vivien 6 habitants.

## Llocs d'Interès
### Font de Nas

La Font de Nas és una font molt antiga situada al centre del poble al Carrer de Cortariu. Està composta per un safareig principal i una sortida d'aigua d'on surt una fresca i abundant aigua provinent del Serrat de l'Avetosa, al Parc Natural del Cadí-Moixeró.

## Referències

* ↑ http://www.enciclopedia.cat/EC-GEC-0045455.xml
* ↑ https://sites.google.cat/site/capdevilasoldevila/nas---bellver-de-cerdanya-1 Arxivat 2016-10-18 a Wayback Machine.
* 1 2 «Origen del nom del poble de Nas», 03-05-2019.
* ↑ http://www.cerdanya.org/TextoMunicipio.aspx?idMun=2 Arxivat 2016-01-15 a Wayback Machine.
Viccionari
# Almàs (nom)

Almàs és un nom masculí àrab (àrab: ألماس, Almās), pres directament del persa i que literalment significa ‘diamant’. Si bé Almàs és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Almas. Aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «ألماس». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «ألماس». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «ألماس» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Poblat ibèric de les Maleses

El poblat ibèric de les Maleses es troba al cim del turó que rep el mateix nom o el de les Corones. Aquest cim, a la vegada, serveix de límit municipal entre els termes de Montcada i Reixac i Sant Fost de Campsentelles.
Es tracta d'una elevació de 462 m de la Serralada de Marina, des d'on es pot dominar visualment tot el Vallès, part del Barcelonès i part del Maresme. Així mateix té bona visibilitat sobre els massissos del Montseny, Montserrat i Prepirineu.

## Història de les intervencions arqueològiques

El jaciment laietà de les Maleses ha estat objecte de diverses intervencions des de l'any 1928, moment en què la secció d'Arqueologia i Història de l'Agrupació Excursionista de Badalona realitza una primera intervenció. Posteriorment les tasques d'excavació van ser continuades per la Unió Excursionista de Catalunya de Gràcia. Durant els anys 1943-1948 i 1955-1956 intervé al jaciment Josep Maria Cuyàs i posteriorment Joaquim Font i Cussó, J. Fàbregas Bagué, l'agrupació d'A.G.E.S. de Santa Coloma de Gramenet i el Centre Espeologic Alpí Vallesa (CEAV) de Montccada Cant Sant Joan.
L'any 1982 es publiquen dos articles referents a jaciment de les Maleses. El primer està signat per Antonio Velasco i comenta l'excavació de tres habitacions. El segon està signat per Mercedes Durán i es correspon amb la memòria científica de la campanya realitzada l'any 1980 amb estudiants de tercer de BUP i COU de l'Institut de Batxillerat de Montcada i Reixac. L'excavació es va plantejar a la zona sud-est del jaciment i va permetre documentar cinc habitacions, un bancal i possiblement una sitja. El 1980, el jaciment va ser víctima de saquejos.
Entre els anys 1982 i 1985 es reprenen les campanyes d'excavació al jaciment, aquesta vegada sota la direcció de les doctores Mercedes Durán i Elisabeth Huntingford. Durant el novembre i el desembre del 1998 es feren les tasques de consolidació de totes les estructures excavades al llarg dels anys. A partir de l'any 2000, Mercedes Durán i Gemma Hidalgo assumeixen la gestió, coordinació i direcció d'un programa d'investigació a les Maleses, que ha vingut desenvolupant fins a l'actualitat un total de 16 campanyes d'excavació.
Durant tots aquests anys els alumnes de 1r de batxillerat de l'INS Montserrat Miró de Montcada i Reixac, han contribuït a la protecció i conservació del jaciment. Gràcies al projecte pedagògic desenvolupat al centre educatiu, els alumnes coneixen i descobreixen el mètode arqueològic de primera mà. Al mateix temps contribueixen a la protecció i conservació de les restes arqueològiques.
Les troballes de les excavacions de l'assentament, que és del segle iii aC, es troben exposades al Museu Municipal de Montcada.

## Referències

* ↑ M. Duran Penedo, E. Huntingford El poblat ibèric de Les Maleses Monte Catano 1 (1998) Montcada i Reixac
* ↑ Mercedes Durán, Gemma Hidalgo, Pedro Otiña: El poblado ibérico del Turó de Les Maleses (Montcada i Reixac, Barcelona). Balance de las campañas 2000-2002, in: Bolskan, 19 (2002), pp. 177-184.
# En Común

En Común-Unidas Podemos (Podemos-EU), coneguda simplement com a En Común o com Galícia en Común, és una coalició electoral gallega formada per Podemos i Esquerda Unida, sorgida a l'abril de 2019 després de retirar-se d'En Marea, amb l'objectiu de presentar-se a les eleccions generals d'aquest any en les quatre circumscripcions electorals de Galícia. En aquesta convocatòria electoral, Equo i Mareas en Común també es van sumar a la coalició, concorrent amb el nom de Podemos-EU-Mareas En Común-Equo.
Després de la investidura fallida de Pedro Sánchez de 2019, les Corts Generals es van dissoldre i es van convocar eleccions generals pel 10 de novembre del mateix any. Amb la irrupció de Més País, encapçalat per Íñigo Errejón, i la seva concurrència electoral en circumscripcions grans, que incloïa A Coruña i Pontevedra, Equo va decidir concórrer amb aquesta formació i separar-se d'Unidas Podemos i d'En Común. Igualment, Mareas en Común va decidir no presentar-se, deixant la coalició conformada únicament per Podemos i Esquerda Unida.
* A Coruña: Antón Gómez-Regno (Podemos)
* Lugo: Vanessa Somoza (Esquerda Unida)
* Ourense: David Bruzos (Podemos)
* Pontevedra: Yolanda Díaz (Esquerda Unida)

## Vegeu també

* Unides Podemos
* En Comú Podem

## Referències

* ↑ «Junta Electoral Central - Coalición electoral EN COMÚN-UNIDAS PODEMOS».

## Enllaços externs

* En Común - Lloc web oficial
# Ishikawa Toyonobu

    En aquest nom japonès, el cognom és Ishikawa.
Ishikawa Toyonobu (石川豊信, 1711-1785) va ser un xilografista japonès de l'estil ukiyo-e. De vegades s'ha dit que era la mateixa persona que Nishimura Shigenobu, un artista ukiyo-e contemporani i alumne de Nishimura Shigenaga, de qui se'n sap ben poc.
Deixeble de Nishimura Shigenaga, Toyonobu va produir molts "gravats de laca" (urushi-e) monocroms que també reflectien la influència d'Okumura Masanobu. Molts d'aquests gravats eren yakusha-e (gravats d'actors) i bijinga (imatges de dones boniques), incloent imatges de cortesanes dretes, les cares de les quals expressaven una impassibilitat típica dels treballs de l'escola Kaigetsudo.
Toyonobu també va experimentar amb les formes semi-nues, quelcom que els seus principals predecessors també van fer, però mai se'n va sortir a desenvolupar-ho fins a una tendència o subgènere dins de l'ukiyo-e. L'historiador de l'art Richard Lane assenyala que aquestes imatges, representant a dones amb la meitat superior del kimono oberta i abaixada per revelar el seu pit, pretenien ser suggerents i eròtiques, i no eren la "glorificació de la forma humana que trobem a l'art grec."
Més avançada la seva carrera, Toyonobu es va convertir en un dels productors líders de gravats de color, sobretot benizuri-e, però va deixar de produir ukiyo-e poc després que Suzuki Harunobu comencés a fer gravats a tot color (nishiki-e) el 1765.
Va tenir un deixeble notable, Ishikawa Toyomasa, a qui es coneix principalment per les seves representacions de nens jugant, i que podria haver estat fill de Toyonobu.

## Notes

* ↑ Lane. p89.

## Referències

* Lane, Richard (1978). "Images of the Floating World." Old Saybrook, CT: Konecky & Konecky. pp86-89.

## Vegeu també

* La impressió xilogràfica al Japó
# Casa Valls

La Casa Valls, o Casa Alonso, és un edifici racionalista protegit com a bé cultural d'interès local del municipi d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat).

## Descripció

És un edifici format per dos trams longitudinals. El més estret allotja els serveis a la planta baixa. El jardí, minuciosament estudiat, referma la idea d'unitat orgànica amb la natura: la planta baixa mostra la continuïtat entre l'espai interior i l'exterior. A més, la geometria de l'arquitectura estableix la casa com un element retallat i contrastat amb el paisatge.

## Història

És una de les residències que van donar lloc, des dels inicis, a la formació del barri de la Ciutat Diagonal, prolongació de l'avinguda Diagonal de Barcelona.
La Casa Valls va ser un encàrrec de Francisco Alonso Fernández, fet el 1955, a l'arquitecte Josep Maria Sostres i Maluquer vinculat al Grup R. Originàriament aquest edifici volia unir un espai públic (restaurant i sala de festes) amb un espai privat (habitatge per als propietaris); però aquest projecte no arribà a realitzar-se perquè, a mesura que s'anava construint, es plantejaren certes desavinences i l'arquitecte no va voler responsabilitzar-se de la direcció posterior. El 1963, el promotor va portar a terme una ampliació de la casa, projecte en el qual no va intervenir Sostres.

## Referències

* 1 2 «Casa Alonso - Casa Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r maig 2012].
* 1 2 3 «Casa Valls». Inventari del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental d'Esplugues de Llobregat p. 15-16. Diputació de Barcelona. [Consulta: 5 maig 2012].
# Billy-lès-Chanceaux

Billy-lès-Chanceaux és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 81 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Billy-lès-Chanceaux era de 81 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 59 habitatges, 36 eren l'habitatge principal de la família, 19 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 56 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 36 habitatges principals, 25 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien una cambra, 3 en tenien dues, 6 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Billy-lès-Chanceaux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 12 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 51 persones, 39 eren actives i 12 eren inactives. De les 39 persones actives 38 estaven ocupades (20 homes i 18 dones) i 1 aturada (1 home). De les 12 persones inactives 4 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'elements pel transport, 1 d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 2 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Billy-lès-Chanceaux hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Billy-lès-Chanceaux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Billy-lès-Chanceaux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bosquerola xiuladora

La bosquerola xiuladora (Myiothlypis leucoblephara) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de les terres baixes del sud i sud-est del Brasil, Paraguai, est de l'Uruguai i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Bosquerola xiuladora». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Hemilepidotus zapus

Hemilepidotus zapus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 26 cm de llargària màxima (normalment, en fa 17,6) i 330 g de pes.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima polar (0 °C-4 °C; 66°N-51°N) que viu entre 61 i 530 m de fondària (normalment, entre 100 i 250).

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord: el nord de les illes Kurils, el mar de Bering i les illes Aleutianes (Alaska).

## Longevitat

La seua esperança de vida és de 9 anys.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, 1829. Le Règne Animal, distribué d'après son organisation, pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Edition 2. Règne Animal (ed. 2) v. 2. i-xv + 1-406.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H. & Burke, C. V., 1912. Fishes from Bering Sea and Kamchatka. Bulletin of the Bureau of Fisheries v. 30 (for 1910): 31-96.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Tokranov, A.M., A.M. Orlov i B.A. Sheiko, 2003. Brief review of the genera Hemilepidotus and Melletes (Cottidae) and some traits of the biology of a new species for Russia Hemilepidotus zapus from Pacific waters of the northern Kurils. J. Ichthyol. 43(5): 333-349.
* ↑ Andriyashev, A.P. i N.V. Chernova, 1995. Annotated list of fishlike vertebrates and fish of the arctic seas and adjacent waters. J. Ichthyol. 35(1):81-123.
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Matarese, A.C., A.W. Kendall, D.M. Blood i M.V. Vinter, 1989. Laboratory guide to early life history stages of Northeast Pacific fishes. NOAA Tech. Rep. NMFS 80:1-652.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.
* ↑ Tokranov, A.M., A.M. Orlov i B.A. Sheiko, 2003.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hemiloricaria aurata

Hemiloricaria aurata és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Paraguai.

## Referències

* ↑ Böhlke, J. E. & C. H. Robins, 1974. Description of new genus and species of clinid fish from the western Caribbean, with comments on the families of the Blennioidea. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 126: 1-8.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pere Vigo i Sallent

Pere Vigo i Sallent (Ribes de Freser, Ripollès, 13 de setembre de 1952) és un polític català, diputat al Parlament de Catalunya de la VI a la IX legislatures.
Ha fet estudis preuniversitaris, i s'ha format en veterinària, geologia i història. Ha treballat com a comerciant, com a professor d'esquí, com a comptable, com a socorrista, com a comercial i com a encarregat de cadena de muntatge. Col·labora en els diaris El Punt i Diari de Girona, i en el setmanari El 9 Nou, pertany a la Penya Barcelonista Vall de Ribes i al Club d'Esquí Fontalba.
Afiliat a Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) des del 1992, ha estat alcalde de Ribes de Freser (1995-2003), vicepresident de la Federació de Municipis de Catalunya (FMC) (1997-1999), conseller comarcal del Ripollès (1995-1999) i ha estat elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1999, 2003, 2006 i 2010, on ha estat president de la comissió d'investigació del Cas Millet. El gener de 2011 va renunciar a l'escó per motius de salut i va passar a un segon terme en la vida política com a militant d'ERC.

## Referències

* ↑ «Històric d'alcaldes». Municat. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ Pere Vigo abandona la vida política por "sensatez y responsabilidad", 20 minutos, 13.01.2011.

## Enllaços externs

* Diputats del Parlament de Catalunya en la VIII Legislatura, p. 154
# Heraclià de Tolosa

Heraclià (Heraclianus, Eraclianus, Eraclius, Eralius, Gradianus, Herculianus) fou bisbe de Tolosa a l'inici del segle vi.
Apareix signant les actes del concili d'Agde el 10 de setembre del 506.

## Referències

* Patrice Cabau, Les évêques de Toulouse (IIIe-XIVe siècles) et les lieux de leur sépulture, Mémoires de la Société archéologique du Midi de la France, 59 (1999), p. 123-162. Text a l'enllaç Arxivat 2006-11-26 a Wayback Machine.