OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Llorà

El Mas Llorà és una masia de Rupià (Baix Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El conjunt del Mas llorà està situat a un quilòmetre del nucli de Rupià. L'edifici principal és de planta rectangular, amb planta baixa, dos pisos i coberta de teula a dues vessants. La façana principal presenta una distribució simètrica d'obertures respecte a l'eix determinat pel carener. A la planta baixa hi ha dues portes, una central i més gran, d'arc rebaixat i una altra a la dreta d'arc carpanell de maó; a l'esquera es troba una finestra rectangular, tres balcons al primer pis i tres finestres al segon, també rectangulars, completen les obertures de la façana principal totes elles emmarcades amb pedra. La resta de façana presenta obertures rectangulars, algunes d'elles tapiades, que corresponen a les modificacions experimentades per l'edifici al llarg del temps. Una torreta moderna, de planta quadrada, s'eleva per damunt del carener de la teulada; se li va incorporar una finestra d'arc conopial (s.XVI) i presenta un curiós coronament de maó arrebossat.

## Història

Les modificacions continuades sofertes pels masos al llarg de la seva existència sovint fan difícil de precisar-ne el període de construcció inicial. En el cas del Mas LLorà, sembla que el seu origen pot situar-se en el segle xvi o fins i tot amb anterioritat, encara que la consolidació del mas correspon a una època més tardana, ja dintre del segle xviii. A la clau de l'arc de la porta d'accés figura una data que, tot i prester la darrera xifra pràcticament esborrada pel temps, situa l'existència de la construcció actual vers la fi del segle xviii, podria ser el 1796.

## Referències

* 1 2 «Mas Llorà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Earina

Earina és un gènere d'orquídies té 7 espècies reconegudes (2014). Són plantes natives de diverses illes de l'Oceà Pacífic.

## Taxonomia

* Earina aestivalis Cheeseman. - New Zealand North Island
* Earina autumnalis (G. Forst.) Hook.f. - New Zealand (North and South Islands, plus Chatham Island)
* Earina deplanchei Rchb.f. - Nova Caledònia
* Earina floripecten Kraenzl. - Nova Caledonia
* Earina mucronata Lindl. - New Zealand (North and South Islands, plus Chatham Island)
* Earina sigmoidea T.Hashim. - Vanuatu
* Earina valida Rchb.f. - Vanuatu, Nova Caledonia, Fiji, Samoa

## Referències

* ↑ Kew World Checklist of Selected Plant Families

## Enllaços externs

* New Zealand Native Orchids
# Dixon (Wyoming)

Dixon és una població dels Estats Units a l'estat de Wyoming. Segons el cens del 2000 tenia 79 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dixon tenia 79 habitants, 41 habitatges, i 23 famílies. La densitat de població era de 217,9 habitants/km².
Dels 41 habitatges en un 19,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,2% hi vivien parelles casades, en un 2,4% dones solteres, i en un 43,9% no eren unitats familiars. En el 39% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,57.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,2% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 30,4% de 45 a 60 i un 19% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 139,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.750 $ i la renda mediana per família de 37.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.417 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 15.950 $. Cap de les famílies i el 8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dixon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dixon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Maximilià II de Baviera

* Aquest article tracta sobre el rei de Baviera del segle XIX. Si cerqueu el Príncep Elector de Baviera del segle XVII, vegeu «Maximilià II Manuel de Baviera».
Maximilià II de Baviera, Maximilian Joseph von Wittelsbach, (Múnic, 28 de novembre de 1811 - 10 de març de 1864) va ser rei de Baviera des de 1848 fins a la seva mort. Era fill de Lluís I de Baviera i de Teresa de Saxònia-Hildburghausen.

## Príncep hereu

Després d'estudiar a Göttingen i Berlín i visitar Alemanya, Itàlia i Grècia, va ser introduït pel seu pare al consell d'Estat bavarès el 1836. Des d'un principi va manifestar disposició per a l'estudi, declarant alguna vegada que si no hagués nascut com príncep hauria estat professor. Des d'aquella època, al Castell de Hohenschwangau, a prop de Füssen, que va fer reconstruir amb excel·lent gust, va crear una íntima societat d'artistes i intel·lectuals que van dedicar el seu temps als estudis històrics i científics.

## Regnat

Quan va abdicar Lluís I (28 de març de 1848), sobtadament el va cridar a succeir al tron, i la seva elecció de ministres prometia un règim liberal.
El progrés de la revolució, però, li va donar un temps. Es va oposar terminantment als plans unionistes del Parlament de Frankfurt, va refusar reconèixer la constitució imperial imposada pel mateix, i va donar suport a Àustria per restablir el govern federal i portar endavant una federalització a Hessen i Holstein. Encara que, des del 1850, el seu govern va tendir cap a l'absolutisme, va evitar ser utilitzat per la reacció clerical, i fins i tot va tenir una forta crítica dels ultramuntans, convidant diverses personalitats de la cultura i la ciència (per exemple, a Geibel, Liebig i Sybel) a Múnic, sense importar les seves opinions religioses. Finalment, el 1859, va ignorar el ministeri de Pfordten i va donar suport als desitjos del seu poble per un govern constitucional moderat.

## Matrimoni i fills

El dia 12 d'octubre de 1842 contragué matrimoni amb Maria de Prússia (1825-1889, filla del príncep Guillem de Prússia. La parella tingué els següents fills:
* SM el rei Lluís II de Baviera, nat a Nymphenburg el 1845 i mort el 1886 a les proximitat del llarc Starnberg.
* SM el rei Otó I de Baviera, nat a Múnic el 1848 i mort al Castell de Fürstenried el 1916.
Reis de Baviera :
Maximilià I Josep (1805-1825)
Lluís I (1825-1848)
Maximilià II (1848-1864)
Lluís II (1864-1886)
Otó I (1886-1913)
Lluís III (1913-1918) :
# Mayfair

Mayfair és un barri de la ciutat de Londres, pertany al districte de la Ciutat de Westminster, situat a West London. Es tracta d'un barri car i prestigiós, comercial i de serveis. S'hi situen moltes de les botigues de moda més luxoses de Londres, sent especialment famosa Bond Street. Compta amb encantadores i verdes places com Berkeley Square on es troba l'Ambaixada dels Estats Units.

## Enllaços externs

* Business directory, mayfair-london.co.uk
# Mas del Trilla

El Mas del Trilla és una masia de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta quadrangular estructurat en planta baixa, pis i golfes, amb coberta a doble vessant i aparell constructiu arrebossat. Les obertures són de llinda plana i simètriques les de la planta baixa i el primer pis. Consta de dues petites edificacions agrícoles pel bestiar i tot plegat forma un conjunt encerclat per un mur tanca de pedra.

## Referències

* ↑ «Mas del Trilla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Mas del Vilella

«Mas del Vilella» té aquests significats:
# Ein Dor

Ein Dor (en hebreu עין דור) és un quibuts que es troba en el Consell regional de la Vall de Jizreel, a Galilea, en el nord d'Israel. El quibuts té 430 membres i una població propera als 800 habitants.

## Geografia

El quibuts es troba a les coordenades 32° 39' 30''N i 35° 25' 00''E, prop del Mont Tabor, a 3 km del poblat bíblic d'Endor, a una alçada de 79 metres sobre el nivell del mar. Es troba envoltat pels llogarets de Kafr Masar i Tamra al sud, Umm el Ghanem a l'oest i Shibli al nord, el consell local de Kfar Tavor al nord i el moshav Kfar Qish a l'est.

## Història

Ein Dor va ser fundat en 1948 per membres del moviment juvenil Ha-Xomer ha-Tsaïr, prop de la bíblica Endor. Els fundadors van ser en principi israelians, hongaresos i nord-americans, amb una aportació posterior de xilens i uruguaians.

## Economia i turisme

La font d'ingressos principal és una fàbrica de cables de telecomunicacions i electrònica. Unes altres fonts d'ingressos són l'agricultura, una clínica veterinària pels animals domèstics, la indústria fustera i una escola primària i secundària administrada conjuntament amb el quibuts Gazit. La localitat té un museu arqueològic que mostra trobades de l'àrea del quibuts, des de la prehistòria fins a l'antiguitat.

## Enllaços externs

* Teldor Cables and Wires
* Museu arqueològic
# El país del miedo

El país del miedo és una pel·lícula espanyola del 2015 dirigida per Francisco Espada, coautor del guió basat en la novel·la homònima d'Isaac Rosa on es retrata la por i la covardia. Fou rodada a Badajoz.

## Sinopsi

Carlos és un pare de família i un home pacífic que veu alterada la seva vida quan Marta, una nena de 13 anys, es creua en el camí del seu fill Pablo i comença a extorquir, primer al nen i després al pare. Incapaç de defensar-se, es veu embolicat en una sèrie de situacions angoixants de les que no saben defensar-se i que el porten a una resposta inesperada.

## Repartiment

* José Luis García Pérez... Carlos
* Cristina Plazas... Sara
* Eduardo Velasco... Fabián
* Marina Recio... Marta
* Kiti Mánver... Directora de menores

## Crítiques

| « | "Adapta una novel·la (...) usant maneres emparentables amb Michael Haneke o, en els seus moments més inspirats, amb Carlos Vermut. I, en part, aconsegueix el seu objectiu perquè la història es presta a això (...) Puntuació: ★★★ (sobre 5)" | » |
| — Yago García: Cinemanía |||
| « | "Una pel·lícula que no està a l'altura del material metafòric literari en el qual es basa. Només queda un encadenat d'imatges i situacions inversemblants sense capacitat de pertorbació (...) Puntuació: ★ (sobre 5)" | » |
| — Beatriz Martínez: Diari El Periódico |||

## Premis i nominacions

* Als premis ASECAN va rebre el premi a la millor cançó i fou nominat al premi al millor actor i a la millor banda sonora.
* Al Festival de Màlaga fou nominada a la Bisnaga d'Or a la millor pel·lícula.
* Nominada al Goya a la millor cançó original.

## Referències

* ↑ 'El país del miedo': retrato cinematográfico de la cobardía en el festival de Málaga, rtve.es, 21 d'abril de 2015
* ↑ El país del miedo a Fotogramas
* ↑ El país del miedo a Cinemanía
* ↑ 'El país del miedo': malestar social desvaído, El Periódico, 26 de maig de 2016
* ↑ ‘El país del miedo’ gana el Premio del Cine Andaluz a la canción original, El Periódico de Extremadura, 29 de gener de 2017
* ↑ Llega al Festival de Málaga "El país del miedo", intenso drama sobre la desconfianza, Canal Sur, 21 d'abril de 2015
* ↑ El país del miedo, al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# El Ain

El Ayn o El Ain o El Aïn (àrab: العين, al-ʿAyn) és una municipalitat de Tunísia, a la governació de Sfax, a la delegació de Sfax Sud, situada uns 7 km al nord de la ciutat de Sfax. S'ha poblat a causa de la seva proximitat amb Sfax i és en part una ciutat dormitori que dona pas les terres agrícoles al nord de la ciutat de Sfax. La seva població era de 38.250 segons el cens del 2004.

## Administració

Forma una municipalitat o baladiyya, amb codi geogràfic 34 16 (ISO 3166-2:TN-12).
Al mateix temps, constitueix un sector o imada, amb codi 34 55 51, de la delegació o mutamadiyya de Sfax Sud (34 55).

## Referències

* ↑ Recensement de 2004 (Institut national de la statistique)
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 153-154. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 91-96. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Diòspolis Parva

Diospòlis Parva fou una ciutat de l'antic Egipte a l'Alt Egipte. El seu nom egipci inicial fou Seshesh o Sheshesh (que va portar el nomós) i després Hut-Sekhem-Senusret, i fou la capital del nomós VII de l'Alt Egipte que portava el seu nom. Va agafar el de Diòspolis en temps dels Ptolomeus (Ciutat de Zeus), i s'hi va afegir Parva per distingir-la d'altres ciutats que tenien el mateix nom a Egipte (Diòspolis Magna o Tebes i Diòspolis Inferior). El nom de Diòspolis Mikra se li atribueix, però no és clar que correspongui a aquesta ciutat i no a la Diòspolis Inferior. La ciutat tenia com a déus principal a Amon i Hathor.
El seu nom modern és Hiw o Hu.
A la ciutat hi ha uns cementiris excavats per Flinders Petrie (1898-1899) on es van trobar materials de quasi tots els períodes de la història egípcia incloent el període predinàstic. També queden les restes de dos temples ptolemaics. Els cementiris cristians són els més importants.
# Don Davis (artista)

Don Davis (Donald E. Davis, nascut el 21 d'octubre de 1952) és un artista espacial conegut per les seves representacions de temes relacionats amb l'espai. La seva obra es caracteritza per l'atenció al detall i les representacions autèntiques basades en el que se sap del tema. Chesley Bonestell, considerat per molts com un dels professionals més exitosos del gènere de l'art espacial, va criticar les primeres pintures de Davis i el va animar a seguir una carrera artística.
Davis va treballar per a la branca d'Estudis Astrogeològics del del Servei Geològic dels Estats Units durant les expedicions de l'Apollo Lunar i des de llavors ha pintat moltes imatges per a la NASA. L'art de la NASA incloïa retrats d'interiors de colònies espacials gegants, basats en el treball de Gerard O'Neill. Va formar part de l'equip d'artistes espacials reunits per proporcionar els efectes visuals de la sèrie de PBS Cosmos de Carl Sagan. Més tard va pintar la portada del llibre guanyador del premi Pulitzer de Sagan The Dragons of Eden. Altres llibres de Carl Sagan que inclouen el treball de Don són Comet and Pale Blue Dot.
Davis ha realitzat nombroses pintures d'esdeveniments d'impacte per a publicacions i per a la NASA. A principis dels anys 80 del segle xx va crear mapes de textura planetària per utilitzar-los en les simulacions gràfiques per ordinador del Jet Propulsion Laboratory de les trobades de la Voyager amb els planetes exteriors. Durant els anys 80 i principis dels 90 del segle xx, Davis va crear models i animacions de pel·lícules com a part dels equips de producció d'efectes visuals per als programes del PBS Planet Earth, Infinite Voyage, Space Age , i Life Beyond Earth amb Timothy Ferris.
Va pintar i filmar en 35 mm una animació de l'entrada de la sonda Galileu a Júpiter per a la NASA Ames. Nombroses seqüències per a programes científics de Discovery Channel com ara Savage Sun i Cosmic Safari es van crear posteriorment utilitzant mètodes d'animació gràfica per ordinador. Les animacions realitzades en formats hemisfèrics immersius per a teatres amb cúpula tipus planetari formen ara l'equilibri del seu treball.
Davis va rebre un Emmy pel seu treball a Cosmos, i el 2002 el premi Klumpke-Roberts de la Societat Astronòmica del Pacífic per les seves contribucions destacades a la comprensió pública i l'apreciació de l'astronomia. L'asteroide 13330 Dondavis porta el seu nom. L'any 2000 va ser elegit membre de l'Associació Internacional d'Artistes Astronòmics.

## Referències

* ↑ «Career overview up to now» (en anglès). donaldedavis.com.
* ↑ «Space Colony Art from the 1970s» (en anglès). nasa.gov. Arxivat de l'original el 2019-05-13. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ «Stunning concept art reveals NASA's 1970s vision for humanity in space» (en anglès). io9.com, 5 agost t 2013.
* ↑ «JPL Small-Body Database: 13330 Dondavis» (en anglès). nasa.gov.
Nota: Les fonts de la resta de la informació biogràfica d'aquest article es troben a la primera referència.

## Enllaços externs

* Don Davis - Lloc web oficial
# Torre Guasch

La Torre Guasch és un edifici de Capellades (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La casa de la família Guasch s'alça com una de les construccions mes significatives de Capellades. Es tracta d'un edifici senyorial, de planta baixa i dos pisos, tot envoltat per un ampli jardí i envoltat per un mur perimetral i una tanca de ferro forjat d'una gran sumptuositat.
L'edifici, de planta rectangular, presenta una arquitectura i estètica similar als palaus neoclassicistes. Les façanes mostren una simetria en la composició així com elements clàssics destacables. Les façanes destaquen per l'emplaçament dels porxos de doble alçada que se situen en els eixos centrals de cada una d'elles. Estan formats per columnes i semi columnes amb capitell jònic, a la façana anterior i posterior, i capitell toscà, a les façanes laterals.
Tot l'edifici és cobert amb coberta plana, limitada per una balustrada interrompuda amb trams massissos que fan de pedestal de les hídries, tot recolzant-se en una corbisa sobre cartel·les estriades. Té un especial interès, també, la tanca del jardí, formada per dos cossos d'obres, de gran sumptuositat, lligats pel gran portal reixat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Torre Guasch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2016].
# Marina (llibre)

Marina és una novel·la fantàstica de Carlos Ruiz Zafón publicada l'any 1999 en castellà per l'Editorial Edebé i traduïda al català l'any 2003. Està ambientada en la segona meitat del segle xx a la ciutat de Barcelona i narra la història d'Óscar Drai, un estudiant adolescent internat en una escola de la ciutat de Barcelona, que després de retornar un rellotge a qui l'hi va arrabassar, coneix a Marina, una bella i misteriosa noia amb la qual s'insereix de ple en una terrorífica investigació, en la qual hi ha intriga, morts, assassinats i una bella història d'amor.

## Personatges

* Principals: Óscar Drai, Marina Blau, Mijail Kolvenik
* Secundaris: Germán Blau, Eva Irinova, Victor Florián, Doctor Shelley, Luis Claret, Benjamín Sentís

## Argument

Óscar Drai és un adolescent de quinze anys que estudia a un internat a Sarrià (Barcelona) i que sempre a la tarda, quan s'acaben les classes, s'escapa de l'internat i va a veure els palauets tan fascinants que hi ha per la zona. En una de les escapades coneix a Marina Blau una noia amb els ulls de color cendra i de pell pàl·lida amb la qual compartirà experiències que li canviaran la vida totalment i que faran que compleixi el seu desig encara que sigui només perquè el vegi Marina. Óscar i Marina es posen a investigar uns fets que van ocórrer als anys 1940 a Barcelona relacionats amb l'empresa d'aparells ortopèdics anomenada Velo-Granell, es ficaran en casos de morts i molt misteri amb espectres i substàncies que et fan quasi immortal.

## Bibliografia

Marçal Subiràs i Pugibet, 'Marina', de Carlos Ruiz Zafón. Breu guia de lectura (2020). https://delssonsalalletra.blogspot.com/2020/08/marina-de-carlos-ruiz-zafon-breu-guia.html

## Referències

* ↑ Marina al web d'Edicions 62
* ↑ Marina al web de Carlos Ruiz Zafón
* ↑ Marina a Sólo si te gusta leer
* ↑ Marina de Ruiz Zafón a blocs.xtec.es
* ↑ Marina a Tormenta de Libros
# James Nachtwey

James Nachtwey (Syracuse (Nova York), 14 de març de 1948) és un fotoperiodista i fotògraf de guerra americà.
Va créixer a Massachusetts i es graduà a la Universitat de Dartmouth, on estudià Història de l'Art i Ciències polítiques (1966–70).
Ha estat guardonat amb la Medalla d'Or Robert Capa en cinc ocasions. El 2003 fou ferit per una granada en un atac patit mentre feia fotos per la revista Time com a corresponsal a Bagdad on estava fent un reportatge. L'1 de febrer de 2014 fou ferit per una bala a la cama esquerra mentre fotografiava protestes polítiques a Tailàndia.

## Referències

* ↑ «James Nachtwey biography». A+E Television Networks, LLC. Arxivat de l'biography.com original el 10 de juny 2011. [Consulta: 23 abril 2013].
* ↑ «James Nachtwey». 401 Projects. [Consulta: 23 abril 2013]. «James Nachtwey grew up in Massachusetts and graduated from Dartmouth College, where he studied Art History and Political Science (1966-70)»
* ↑ http://www.miamiherald.com/2014/02/01/3906382/fear-of-violence-grips-thai-capital.html
# Torre defensiva de lo Solau d'Espot

La Torre defensiva de lo Solau d'Espot és una obra d'Espot (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Torre de planta rectangular constituïda per quatre pisos amb algunes obertures en els superiors. L'aparell és irregular, de pedra granítica i pissarrosa sense desbastar excepte els angles formats per grans blocs granítics de forma més o menys rectangular. Actualment coberta per un llosat de llicorella a dues aigües.
Es troba adossada a les dependències d'una casa de la que forma part.

## Referències

* 1 2 «Torre defensiva de lo Solau d'Espot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Jean Chacornac

Jean Chacornat (Lió, 21 de juny de 1823 - Villeurbanne, 23 de setembre de 1873) fou un astrònom francés.
Estudià a l'Observatori de Marsella, on col·laborà amb Benjamin Valz, per a després convertir-se en astrònom assistent a l'Observatori de París. El 1856 publicà un cèlebre Atlas écliptique. Va descobrir sis asteroides i un estel, a més d'estudiar les taques solars.

## Epònims

* L'asteroide (1622) Chacornac
* Un cràter a la Lluna

## Asteroides descoberts

| Asteroide | Data del descobrimient |
| Phocaea | 6 d'abril de 1853 |
| Polihimnia | 28 d'octubre de 1854 |
| Circe | 6 d'abril de 1855 |
| Leda | 12 de gener de 1856 |
| Laetitia | 8 de febrer de 1856 |
| Elpis | 12 de setembre de 1860 |

## Referències

* ↑ Hockey, Thomas. The Biographical Encyclopedia of Astronomers. Springer Publishing, 2009. ISBN 978-0-387-31022-0 [Consulta: 22 agost 2012].