OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre de Jaume I

La Torre de Jaume I és una estructura situada al final del moll de Barcelona, davant del World Trade Center Barcelona, que forma part del telefèric del Port de Barcelona. Juntament amb la torre de Sant Sebastià, està catalogada com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Amb 107 m d'alçada, té un fust piramidal i l'estructura està realitzada amb tres nivells d'estintolament. El primer, fins a mitja alçada, està format per allargades creus de Sant Andreu i, a partir d'aquí, creus més petites en reduir-se la secció amb l'alçada. L'escala és independent de l'estructura i puja adossada al nucli central. Presenta tres elements horitzontals: la galeria mirador, la passarel·la de pas de cabina que té un espai tancat i dos nivells de passarel·les. Aquest espai està coronat amb una teulada piramidal truncada i una estructura vista que completa la punta de la coberta. Disposa de tres plataformes horitzontals més, d'ús restringit amb funcions tècniques (l'accés al transbordador es fa per la torre de Sant Sebastià).
En l'aspecte tècnic, destaca la destresa en la utilització d'estructures lleugeres d'acer per aconseguir que la torre resisteixi les tensions requerides. Fou la més alta del món per on passava un telefèric fins al 1966. Actualment és la tercera, per darrere de les de Nova Orleans (EUA) i Kaprun (Àustria).

## Història

El transbordador aeri va ser inaugurat el 13 de setembre de 1931, i inicialment, al primer pis s'instal·là un restaurant. Durant la Guerra Civil Espanyola es va fer servir com a punt de guaita i es va instal·lar una bateria de metralladores.

## Referències

* 1 2 3 4 «Torres de Jaume I i de Sant Sebastià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Torres de Sant Sebastià i de Jaume I». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 «El transbordador aeri». Sàpiens, 137, 01-01-2014, pàg. 21.

## Enllaços externs

* Torre de Jaume I - Lloc web oficial
# Narcís Margall Tauler

Narcís Margall Tauler (Malgrat de Mar, 7 de març de 1948) és un exjugador de bàsquet català.
Prové d'una saga de germans basquetbolistes. Ell i els seus germans Enric i Josep Maria van jugar molts anys al Joventut de Badalona, i van ser més de 100 vegades internacionals amb la selecció espanyola. A diferències d'ells, Narcís no va arribar a vestir la casaca vermella d'Espanya a causa de la gran competència que tenia en el seu lloc amb jugadors com Wayne Brabender, José Luis Sagi Vela o Nino Buscató, entre d'altres.
Als 14 anys s'inicià al juvenil del SPR Malgrat, arribant a jugar al primer equip l'any següent. En la temporada 1965-66 fitxa pel Joventut de Badalona, amb el qual jugà fins al 1975, i on guanyaria una Lliga i una Copa del Generalíssim. Després jugaria a la Unió Esportiva Recreativa Pineda de Mar, de la primera divisió estatal. Posteriorment fitxà pel Club Bàsquet Granollers, equip amb el qual jugà fins al 1979. També va jugar a la UE Mataró, on es va retirar de la pràctica activa del bàsquet amb 31 anys, club en el que també exercí com a entrenador (1985-91).

## Referències

* ↑ Espín, Manuel «Ases del basket». Mundo Deportivo, 31-01-1988 [Consulta: 16 maig 2018].
* ↑ «Narcís Margall Tauler». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Vratsa

Vratsa (en búlgar Враца, de vegades transliterat Vraca) és una ciutat del nord-oest de Bulgària, situada al peu de la serralada dels Balcans, a 344 m d'altitud. És la capital administrativa de la província homònima.
A 116 km de la capital, Sofia, Vratsa és una de les ciutats més pintoresques de Bulgària, travessada pel riu Leva, amb les roques de la muntanya Vratxanski Balkan que semblen suspeses sobre les teulades de les cases.
Té una població de 66.916 habitants (2010). El municipi té una extensió de 212 km².
És un centre comercial i artesanal i un nus de comunicacions ferroviàries. Disposa d'indústria tèxtil, metal·lúrgica, química i ceràmica.
D'origen traci, fou anomenada Valve en temps dels romans. Va ser un important centre administratiu i militar durant l'època d'ocupació otomana (segles xv-xix).
# Deci Magi

Deci Magi (en llatí Decius Magius) va ser un dels homes més distingits de Càpua durant la Segona Guerra Púnica, i cap del partit romà a la ciutat. Vel·leu Patèrcul (que era descendent seu) l'anomena com a "Campanorurn princeps celeberrimus et nobilissimus vir".
Va utilitzar la seva influència per impedir que Càpua rebés Hanníbal després de la batalla de Cannes l'any 216 aC, però sense èxit. Hanníbal va entrar a la ciutat i un dels seus primers actes va ser exigir al senat l'entrega de Magi, que va ser empresonat i després embarcat cap a Cartago. Però una tempesta va desviar la nau cap a Cirene i Magi va poder fugir i demanar asil a Ptolemeu IV Filopàtor, que li va concedir i va ser portat a Alexandria on el rei li va donar permís per anar on volgués.
Magi va triar quedar-se a viure a Egipte, ja que no podia tornar a Càpua, que estava en guerra amb Roma, i tampoc va optar per anar a Roma, on se l'hauria tractat potser de desertor, mentre durés la guerra entre la seva ciutat i els romans. probablement va morir a Egipte.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 899.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXIII 7,10
# Puri (zamindari)

El zamindari de Puri fou un estat tributari protegit dins el districte de Puri a Orissa. Constituïa el principat de Khurda els sobirans del qual es consideraven descendents del regne d'orissa de la dinastia Gajpati o Gajapati (fundat vers 915) que havia existit fins al 1568 quan fou annexionat a Bengala.
Els rages de Khurda es titulaven rages d'Orissa. El 1803 el raja Mukunda Deva II es va sotmetre als britànics i fou reconegut com a raja de Khurda rebent alguns territoris afegits, però el 1804 es va revoltar i l'estat fou confiscat vers 1805; el 1807/1808 una part li fou retornat al seu fill i família pel seu manteniment. Com que els zamindars tenien residència a Puri, el 1817 van agafar el títol de rages Sri Gajapati de Puri.
El 1871 el raja Dibvyasimhadeva III fou deposat acusat d'assassinat i condemnat fou empresonat de per vida i va morir el 1878. L'estat va quedar confiscat de fet entre 1871 i 1878 però després fou retornat al seu fill Mukunda Deva III, que era menor, i administrat pel consell de corts (Court of Wards) del 1871 al 1897 quan el zamindar, que el 29 de març de 1884 va rebre el títol de raja a nivell personal, fou declarat major d'edat. Va adoptar a Lal Mohini Mohan Deb, tercer fill del Raja Sachitananda Thibhuban Dev de Bamra, que el va succeir a la seva mort el 1926 amb el nom de Ramchandra Dev IV. El 1953 els zamindaris foren abolits i el 1955 va fer entrega formal de les terres a l'estat morint dos anys després. La línia reial va continuar en el seu fill Sri Gajapathi Maharaj Bira Kishore Dev, mort el 1970, deixant els drets de la casa reial d'Orissa i del zamindari de Puri al seu fill Sri Gajapathi Maharaj Dibyasingha Dev IV, nascut el 1954.

## Llista de zamindars

* Ramachandradeva III 1808 - 1856
* Birakishore Deva II 1856-1862 (nominal)
* Dibvyasimhadeva III 1862 - 1878 (de fet des de 1857)
* Mukunda Deva III 1878-1926 (títol personal de raja)
* Ramchandra Dev IV 1926-1955 (+1957)

## Vegeu també

* Khurda

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Genealogia Arxivat 2009-06-01 a Wayback Machine.
# Lleonci d'Arle

Lleonci d'Arle (en llatí: Leontius, en grec antic: Λεόντιος) va ser un bisbe de la ciutat d'Arle (Arelatum) de la meitat del segle v.
Va deixar diverses cartes dirigides al papa Hilari I (461-467). Va presidir un concili a Arle cap a l'any 475 on va condemnar una doctrina que circulava sobre la predestinació. Potser al 474, i amb els bisbes Basili d'Ais, Faust de Riez i Grec de Marsella, va rebre l'encàrrec de l'emperador Juli Nepot de negociar la pau amb els visigots, cedint-los Alvèrnia a canvi que marxessin de la Provença, cosa que va provocar acusacions de traïció per part del bisbe de Clarmont, Sidoni Apol·linar. Sembla que Lleonci va morir l'any 484.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Leontius of Arelate or Arles». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 4 setembre 2023].
# Volnovka

«Volnovka» té aquests significats:
* Volnovka (Atkarsk), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Volnovka (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
# Resolució 1210 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1210 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 24 de novembre de 1998. Després de recordar totes les anteriors resolucions sobre Iraq, incloses les resolucions 986 (1995), 1111 (1997), 1129 (1997), 1143 (1997), 1153 (1998), 1158 (1998) i 1175 (1998) referides al Programa Petroli per Aliments, el Consell va ampliar les disposicions relatives a l'exportació de petroli i productes petrolífers iraquians suficients per produir petroli per uns 5,256 milions de dòlars USA en 180 dies més.
El Consell de Seguretat estava convençut de la necessitat d'una mesura temporal per proporcionar assistència humanitària al poble iraquià fins que el Govern de l'Iraq compleixi les disposicions de la Resolució 687 (1991) i hagués distribuït l'ajuda a tot el país per igual.
Actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va ampliar el Programa Petroli per Aliments per un període addicional de 180 dies que començava a les 00:01 EDT el 26 de novembre de 1998 amb les disposicions de la Resolució 1153 que resten vigents. Per tal de dirigir les despeses per a la peregrinació Hajj que es finançaria amb fons en el dipòsit fiduciari, el Consell manté la quantitat màxima de petroli que l'Iraq podria exportar a 5.256 milions de dòlars dels EUA.
Finalment, es va demanar al secretari general Kofi Annan que informés al Consell el 31 de desembre de 1998 sobre si l'Iraq podia produir el valor de petroli de 5.256 milions de dòlars USA per exportar i presentar una llista detallada d'equips que els països estaven proporcionant per ajudar a l'Iraq a augmentar les exportacions per finançar l'ajuda humanitària. També es va instruir a millorar el procés d'observació a l'Iraq per garantir que l'ajuda es distribuís per igual entre tots els segments de la població i que tot l'equip s'utilitzés com s'havia autoritzat.

## Referències

* ↑ «Security Council extends humanitarian assistance programme for Iraq – 'Oil-for-Food' – for 180 days beginning on 26 November». United Nations, 24-11-1998.
* ↑ Anand, Vinod «Iraq under siege: Human costs of economic warfare». Strategic Analysis, 24, 2, 2000, pàg. 301–313. DOI: 10.1080/09700160008455214.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Torre de Guadalmesí

La torre de Guadalmesí, també dita de Guadalmedina, és una torre alimara situada en la riba nord de l'estret de Gibraltar, en el terme municipal de Tarifa, inclosa dins del parc natural de l'Estret i declarada bé d'interès cultural (BIC) el 29 de juny de 1985.

## Història

Aquesta torre agafa el nom del rierol pròxim de Guadalmesí, topònim d'origen incert que podria provenir de la veu berber wadí-n-Nasá, riu on passar la nit, assimilada a de la veu àrab wadí-n-nisá, riu de les dones, que, afectada pel fenomen fonètic de la imela va ser fàcilment confosa pels cristians repobladors amb el vocable castellà guadamecí, cuir adobat i adornat amb dibuixos de pintura o relleu. De fet, el topònim Guadalmesí apareix ja en la Crònica d'Alfons XI redactada en 1340 com Guadamecil i més tard en múltiples variants similars fins a la forma actual.
Com altres torres de la regió va ser ordenada construir per Luis Bravo de Laguna director de fortificacions durant el mandat de Felip II. Després d'aprovar-se la seva construcció el 1577, aquesta va començar en 1588, desconeixent-se la data precisa en la que van acabar les seves obres encara que amb tota probabilitat va ser abans del canvi de segle. La seva funció principal, a part de la vigilància de trànsit per l'Estret mantenint contacte amb la torre de l'Illa de las Palomas i la torre del Fraile, va ser la d'evitar que vaixells enemics fessin recollida d'aigua en el proper rierol de Guadalmesí, únic punt de tot el tram de costa on podia fer-se a l'estiu.
Té planta rodona i forma cilíndrica alamborada amb 12 metres de diàmetre a la base i una alçada total de 15 metres. El cos de la torre és massís en el seu terç inferior estant la resta de la construcció ocupada per una estança voltada a la qual s'accedia mitjançant una porta-finestra situada a 5.5 metres del sòl i orientada al nord. Des d'aquesta estança, que posseeix una altra finestra oberta cap a la mar, es tenia accés a la terrassa superior mitjançant una escala helicoidal interna inclosa en el mur perimetral. En l'actualitat el seu estat de conservació és bo encara que ha perdut el seu revestiment i, en zones puntuals divers material constructiu, principalment en finestres, escala i terrat.

## Referències

* ↑ «Catálogo General del Patrimonio Histórico Andaluz». Consejería de Cultura, Junta de Andalucía. [Consulta: 23 febrer 2012].
* ↑ Cuesta Estévez, Gaspar J. «Sobre toponimia de la costa norte del Estrecho en el siglo XIV». Almoraima, 29, 2003. ISSN, Págs 289 a 297.
* ↑ Sáez Rodríguez, Ángel J. «Almenaras en las costas de Tarifa (II)». Aljaranda, 21, 2005. Arxivat de l'original el 2009-05-31. ISSN, Págs [Consulta: 4 juny 2022].
* ↑ Sáez Rodríguez, Ángel J. «Nuevas noticias sobre las torres de almenara de Tarifa». Aljaranda, 38, 2000. Arxivat de l'original el 2013-12-20. ISSN, Págs [Consulta: 4 juny 2022].
# Narcís Marull i Torrent

Narcís Marull i Torrent (Cassà de la Selva, 1747 - Buenos Aires, valor desconegut) va ser un apotecari i comerciant català, que va exercir com a Asentista de Medicina a la Real Audiencia de Buenos Aires.

## Biografia

Narcís Marull va néixer a Cassà de la Selva, fill de Joan Manuel Marull i Isabel Torrent, pertanyent a una família noble catalana. Es va establir a Buenos Aires a finals de 1770, i es va casar a la Catedral Metropolitana el 3 de febrer del 1788 amb la seva cosina germana, Concepció Marull, filla de Francesc Salvi Marull i Juana Saleza.
Va ser el propietari de la primera drogueria de Buenos Aires, conegut com Botica del Colegio, situat als carrers Santísima Trinidad y San Carlos (actual Bolívar i Alsina) Monserrat, fundat pel seu oncle l'any 1777. L'any 1804, Narcís Marull va ser nomenat Examinador de Farmacia i Revisor de Medicinas.
Durant les invasions angleses del Virregnat del Río de la Plata, havia subministrat medicaments i ajudat als patriotes ferits. El 1809, Marull va participar en el Motí d'Álzaga, i va ser empresonat i alliberat després de pagar una multa de 3.000 pesos.
Després de l'obertura del lliure comerç a Buenos Aires, Marull va mantenir vincles comercials amb els britànics. El 8 de novembre del 1810, la goleta anglesa Alarm va arribar al port de Buenos Aires procedent de Guernsey, portant mercaderies que incloïen vi i ginebra a la consigna de Narcís Marull.
Era parent del famós advocat Josep Preses i Marull, un anglòfil que va servir com a secretari de Carlota Joaquima de Borbó.

## Referències

* ↑ Cataluña y los catalanes en el Plata. Alberto Sarramone, 2004, p. 196. ISBN 9789879435045.
* ↑ Historia de la Universidad de Buenos Aires y de su influencia en la cultura argentina. Juan Agustín García, 1921, p. 482.
* ↑ «Matrimonios 1747-1796». Catedral de Buenos Aires.
* ↑ Corrientes poder y aristocracia. Juan Cruz Jaime (Universidad Católica Argentina). ISBN 9789874347411.
* ↑ Historia de la farmacia Argentina. Francisco Cignoli, 1953, p. 109.
* ↑ Catálogo de la colección Mata Linares, vol. IV.. Real Academia de la Historia, 1972, p. 583. ISBN 9788496849242.
* ↑ Todo es historia, núms. 225-235. Honegger, 1986.
* ↑ Nuestra historia, núms. 29-34. Fundación Nuestra Historia, 1982, p. 277.
* ↑ Documentos del Archivo de Belgrano, vol. 2. Museo Mitre, 1810.
* ↑ Fuga Del General Beresford, 1807. Enrique Williams Álzaga, 1965.
* ↑ Historia de las ideas políticas en la Argentina, Volume 2. Enrique de Gandía, 1962.

## Enllaços externs

* «de Boticarios y Boticas del Buenos Aires Colonial Siglos XVIII y XIX». Arxivat de l'original el 14 abril del 2017.
# Vratné lahve

Vratné lahve (traducció literal: "envasos retornables") és una comèdia txeca de 2007 dirigida per Jan Svěrák. La pel·lícula és també l'última part de la "Triologia de l'edat", formada per les dos prèvies entregues Obecná škola (Escola primària, 1991) i Kolja (Kolya, 1996). En totes elles va ser Zdeněk Svěrák, el pare de Jan Svěrák, qui va escriure el guió i va interpretar el protagonista principal de les tres pel·lícules.
La pel·lícula, que es va estrenar el març de 2007 a les sales de cinema txeques, va participar en nombrosos festivals, va recollir diversos premis i és considerat "la pel·lícula txeca més exitosa de tots els temps". Va ser premiada amb el Premi del públic dels festivals de cinema a Karlovy Vary, Cottbus i Hamburg.

## Argument

Josef Tkaloun, un professor de literatura de 65 anys, està fart dels seus rebels alumnes i presenta la dimissió a l'escola. A casa, sol amb la seva esposa Eliška, s'avorreix i decideix buscar una nova feina. Després de fracassar en el seu primer intent, com a repartidor de correu amb bicicleta, Josef troba finalment una feina a la secció de recollida d'envasos retornables d'un supermercat. La feina esdevé de seguida el punt neuràlgic de la seva vida, al començar a relacionar-se i flirtejar amb els clients. És la manera que té d'evadir-se així de la seva avorrida vida amb un matrimoni que ha perdut tota il·lusió i encant. És aquesta desmoralitzadora situació la que provoca a Josef constants fantasies eròtiques en les quals apareixen velles amigues d'ell i clientes del supermercat. Per acabar-ho d'adobar, la seva filla li aporta encara més maldecaps en haver sigut abandonada pel seu marit, que l'ha deixada sola amb l'únic fill del matrimoni.
Josef intenta aparellar a la seva filla amb un ex-company de l'escola mentre s'adona que el seu propi matrimoni està a un pas de la deriva. De sobte Eliška, qui dona classes privades d'alemany, és venerada per un vell alumne, qui li fa tota una declaració d'amor. Josef esdevé aleshores gelós i decideix preparar una sorpresa a la seva esposa amb motiu del 40è aniversari del seu matrimoni: es tracta d'una excursió amb globus. La sorpresa, això no obstant, no es revela tal com Josef havia previst degut a un incident que provoca la pèrdua de control del globus, que s'eleva amb Josef i Eliška sols a la cabina. Ambdós volen junts sense rumb i cap a la deriva, i precisament aquesta situació de màxim perill serà la que farà reconciliar finalment a la parella, que aconsegueix maniobrar el globus i improvisar un aterratge d'emergència reeixit.

## Referències

* ↑ Pàgina oficial del film Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine. (en alemany)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine. (alemany)
# DTC

DTC té els següents significats:
* Delhi Transport Corporation, entitat de transport per autobús de Delhi (Índia)
* Codi enfilat directe (del nom en anglès Direct-Threaded Code), tècnica de programació amb codi enfilat amb llenguatge de màquina
* Dispositif à transfert de charges, sensor d'imatge, més conegut com a Sensor CCD
* Control de tracció dinàmic (del nom en anglès Dynamic Traction Control), sistema de seguretat automobilística que vetlla pel control de la tracció
* Diagnostic Trouble Code, codi de detecció d'errors, en seguretat automobilística
* Tubocurarina (del nom complet D-tubocurarina), alcaloide tòxic del curare
# Chen Si

Chen Si és un home xinès conegut per aturar més de 144 intents de suïcidi fins al 2008 al pont Nanjing Yangtze de Nanquín a la Xina. El 2015 la suma hauria augmentat fins a 300.

## Activitats

Des del 2003, Chen Si ha estat cada cap de setmana al pont de Nanjing Yangtze, on es calcula que hi ha hagut uns 1000 suïcidis des de la seva construcció. Chen Si patrulla el pont a peu i en la seva moto, cercant persones que podrien considerar el suïcidi. Se'ls hi apropa i intenta parlar amb ells; de vegades són ja sobre la barana i ha d'agafar-los i estirar-los enrere.
En les seves xerrades amb aquestes persones, cerca conèixer els seus problemes i aleshores intenta trobar-hi una solució. Per exemple, Chen Si va ajudar Shi Xiqing, un home que va intentar cometre suïcidi a causa d'un deute de 15,000$ pel tractament de leucèmia de la seva filla, per telefonar-li cada setmana i parlant als seus creditors.

## Resposta de mitjans de comunicació

Chen Si i les seves activitats han rebut atenció actual dels mitjans de comunicació, tant dins de la Xina i a l'estranger. Louisa Lim De NPR va anomenar-lo un "àngel de guardià inversemblant." El 2015 es va estrenar un documental anomenat "L'Àngel de Nanjing" sobre Chen Si i alguns dels supervivents als que va ajudar.

## Referències

* ↑ Hawkins, Kathryn. «Volunteer Guards Bridge to Save Lives». Gimundo.com. [Consulta: 25 març 2013].
* 1 2 3 4 5 Lim, Louisa. «Samaritan Patrols Bridge for China's Lost Souls». NPR.
* ↑ Ni, Ching-Ching «Lifeline at the bridge of despair». Los Angeles Times, 24-04-2008 [Consulta: 25 març 2013].
* ↑ Yardley, Jim «On a Bridge of Sighs, the Suicidal Meet a Staying Hand». The New York Times, 21-09-2004 [Consulta: 25 març 2013].
* 1 2 «Angel of Nanjing». Imbd.
* ↑ «China's suicide bridge sentinel». BBC News.
# Wood (Dakota del Sud)

Wood és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 66 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wood tenia 66 habitants, 30 habitatges, i 18 famílies. La densitat de població era de 106,2 habitants per km².
Dels 30 habitatges en un 20% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,7% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 36,7% no eren unitats familiars. En el 30% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,2% tenia menys de 18 anys, un 1,5% entre 18 i 24, un 37,9% entre 25 i 44, un 15,2% de 45 a 60 i un 24,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.083 $ i la renda mediana per família de 29.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.313 $ mentre que les dones 21.458 $. La renda per capita de la població era d'11.070 $. Entorn del 16,7% de les famílies i el 23,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari