OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Preemció

El concepte de preemció, en computació, fa referència al mecanisme pel qual una tasca en execució pot ser interrompuda en arribar-ne una de més prioritària.

## Funcionament

El planificador de processos d'un sistema operatiu amb preemció, manté una cua amb totes les tasques pendents ordenades segons les seves prioritats. Les tasques més prioritàries s'afegeixen als llocs preferents de la cua per ser executades abans. No obstant, si durant l'execució d'una d'aquestes tasques el planificador detecta que una de més prioritària està preparada per executar-se, llavors es produeix una interrupció que desallotja la tasca actual (tot guardant-ne l'estat per poder resumir-la més endavant) i es passa a executar la nova tasca que ha generat la interrupció, un cop finalitzada es continuaran executant o resumint les tasques pendents segons la cua de processos, sempre que no es produeixin noves interrupcions.

## Diferència amb sistemes no-preemtius

El sistemes preemtius tenen prioritats, i la tasca més prioritària és la que ha d'estar sempre en execució (exemple d'algorisme planificador: Round Robin), mentre que en sistemes no-preemtius les tasques s'executen en ordre i un cop s'inicia l'execució, aquesta continua fins a acabar (ex.: FIFO).

## Referències

* ↑ «What is pre-emptive and non-preemptive scheduling?».

## Bibliografia

* The Control Handbook editat per William S. Levine, 1996.
* Non-Preemptive and Preemptive Threads, Prof. Margaret Martonosi (Computer Science Department, Princeton University)
# Torneig Comte de Godó 1982

El Trofeu Comte de Godó 1982 és una competició tennística que es jugà sobre terra batuda pertanyent al circuit Grand Prix. La 30a edició del torneig es va celebrar entre el 4 i el 10 d'octubre de 1982 en el Reial Club de Tennis Barcelona a Barcelona, Catalunya.

## Quadre individual masculí

| 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | I. Lendl | 7 | 6 | |
| 13 | P. Arraya | 5 | 4 | | | I. Lendl | 6 | 1 | |
| | C. Barazzutti | 3 | 4 | | 5 | M. Wilander | 7 | 6 | |
| 5 | M. Wilander | 6 | 6 | | | | | | | 5 | M. Wilander | 6 | 6 | 6 |
| 4 | J.L. Clerc | 7 | 6 | | | | | | | 4 | J.L. Clerc | 7 | 1 | 3 |
| | D. Keretic | 5 | 4 | | 4 | J.L. Clerc | 6 | 6 | | | | | | |
| | T. Tulasne | 7 | 6 | 6 | | T. Tulasne | 4 | 1 | | | | | | |
| Q | A. Tous | 5 | 7 | 4 | | | | | | | | | | | 5 | M. Wilander | 6 | 6 | 6 |
| | M. Hocevar | 6 | 7 | | | | | | | | | | | | 2 | G. Vilas | 3 | 4 | 3 |
| 16 | V. Pecci | 1 | 5 | | | M. Hocevar | 6 | 3 | 10 | | | | | |
| | H. Gildemeister | 6 | 7 | | | H. Gildemeister | 3 | 6 | 8 | | | | | |
| | J. López Maeso | 4 | 5 | | | | | | | | M. Hocevar | 1 | 4 | |
| | C. Kirmayr | 7 | 6 | | | | | | | 2 | G. Vilas | 6 | 6 | |
| | P. Slozil | 5 | 2 | | | C. Kirmayr | 4 | 4 | | | | | | |
| | J. Avendano | 6 | 2 | | 2 | G. Vilas | 6 | 6 | |
| 2 | G. Vilas | 7 | 6 | | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| | Sergi Casal Ángel Giménez | 6 | 4 |
| | Claudio Panatta Adriano Panatta | 7 | 6 | | Claudio Panatta Adriano Panatta | 6 | 3 |
| 3 | Anders Jarryd Hans Simonsson | 6 | 6 | 3 | Anders Jarryd Hans Simonsson | 7 | 6 |
| | José Higueras Gabriel Urpi | 4 | 4 | | | | | 3 | Anders Jarryd Hans Simonsson | 6 | 6 |
| | Patricio Rodríguez Emilio Sánchez | 4 | 4 | | | | | 4 | Carlos Kirmayr Cassio Motta | 3 | 2 |
| 4 | Carlos Kirmayr Cassio Motta | 6 | 6 | 4 | Carlos Kirmayr Cassio Motta | 6 | 6 |
| | Joakim Nystrom Mats Wilander | 2 | 4 | 2 | Pavel Slozil Tomas Smid | 3 | 1 |
| 2 | Pavel Slozil Tomas Smid | 6 | 6 | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (català) (castellà) (anglès)
* Quadre individual masculí
* Quadre dobles masculins
Barcelona Open :
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
# Serra de l'Estany

La Serra de l'Estany és una serra situada a cavall dels termes municipals de l'Estany i de Santa Maria d'Oló, al Moianès.
És al nord-est del terme de l'Estany i al sector central-oriental del de Santa Maria d'Oló. Té una elevació màxima de 871 metres en el seu punt més elevat, el Turó del Gomis. En el seu extrem oest-sud-oest enllaça amb el Serrat dels Moros, i a l'extrem oposat, est-nord-est, amb el Serrat dels Lliris
Pel seu vessant meridional discorre el Camí de Santa Maria d'Oló a l'Estany.
# Joan Lluís de Montcada

Joan Lluís de Montcada (Barcelona, 1585 ? - Vic, 6 d'abril de 1653) fou un jurista i historiador català. Doctor en dret canònic i dret civil, degà i canonge de la Catedral de Vic, fill natural de D. Lluís de Montcada castellà d'Amposta, i cosí germà de Francesc de Montcada autor de la «Expedición de catalanes». prengué possessió del seu deganat el 9 d'agost de 1639, unint-se li després la canongia de tresoreria el 1644. Molt versat en la història eclesiàstica com profana, va escriure quatre «Libros de anales de Cataluña» en llengua llatina fins a l'any 1640, que originals va veure Caresmar a la biblioteca de Poblet. Escrigué un episcopologi d'aquesta seu, aprofitant-se de diverses notícies i documents recòndits, comparable en qualitat a l'episcopologi que es va publicar en les sinodals del bisbe Muñoz i Guil (1748). Escriu Torres i Amat que hi havia manuscrits d'aquestes dues obres a Poblet. Va atorgar testament davant Joan Vila escrivà de Vic el 30 de juliol de 1651, morint-hi mesos més tard (1653) pocs dies després vaig haver nomenat síndic el cabiscol de Vic per al parlament que havia de reunir a Barcelona. El 30 de març de 1653 any prenien inventari els seus marmessors per davant l'esmentat escrivà Joan Vila, i per ell consta que formaven el cos d'herència entre diverses coses un cotxe i carrossa amb el seu parell de mules, molta plata treballada, una llibreria de 2.248 volums, diversos manuscrits, medalles antigues de plata i de bronze, mapes, esferes, globus, làmines de països i astrolabi. A la biblioteca de Santa Caterina de Barcelona, abans de l'assalt de 25 de juliol de 1835, existien les obres de Tertul·lià amb versió parafràstica i arguments castellans de D. José Pellicer de Tovar dedicades al seu amic Joan Lluís de Montcada degà de Vic, obra que s'imprimí a Barcelona el 1639 per Gabriel Nogués del Carrer de Sant Domènec.

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 425-426 [Consulta: 7 octubre 2013].

## Referències

* ↑ «Joan Lluís de Montcada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Tadao Horie

Tadao Horie (en japonès: 堀江 忠男, Horie Tadao; Prefectura de Shizuoka, Japó, 13 de setembre de 1913 - Nakano, Tòquio (Japó), 29 de març de 2003), és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Tadao Horie va disputar 3 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Stephanolepis auratus

Stephanolepis auratus és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 28 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Zanzíbar (Tanzània) fins a Knysna (Sud-àfrica).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1861. On several new generic types of fishes contained in the museum of the Smithsonian Institution. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 13. 77-78.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Castelnau, F. L., 1861. Mémoire sur les poissons de l'Afrique australe. París. Mem. Poiss. Afr. Australe: i-vii + 1-78.
* 1 2 3 4 «Stephanolepis auratus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Fischer, W., I. Sousa, C. Silva, A. de Freitas, J.M. Poutiers, W. Schneider, T.C. Borges, J.P. Feral i A. Massinga, 1990. Fichas FAO de identificaçao de espécies para actividades de pesca. Guia de campo das espécies comerciais marinhas e de águas salobras de Moçambique. Publicaçao preparada em collaboraçao com o Instituto de Investigaçao Pesquiera de Moçambique, com financiamento do Projecto PNUD/FAO MOZ/86/030 e de NORAD. Roma, FAO. 1990. 424 p.
* ↑ Smith, J.L.B., 1969. Fishes of Inhaca. p. 131-136. A: W. Macnae i M. Kalk (eds.) A natural history of Inhaca Island, Moçambique. Witwatersrand University Press, Johannesburg.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# President de la Comissió Nacional de Defensa de Corea del Nord

El President de la Comissió Nacional de Defensa de Corea del Nord (en coreà: 국방위원회 위원장) és el comandant suprem de l'Exèrcit Popular de Corea i el lloc de màxim poder efectiu del Govern de Corea del Nord. Segons la Llei, el president té la més alta autoritat administrativa, i el seu càrrec va ser confirmat el 5 de setembre de 1998 com el major de l'Estat.
L'Assemblea Popular Suprema escull al president per a un període de 5 anys. L'elecció és celebrada immediatament després de l'elecció de l'Assemblea Popular Suprema del Poble. El primer president de la Comissió Nacional va ser Kim Jong-il, que fou escollit el 9 d'abril de 1993. Fou escollit de nou en els anys 1998, 2003 i 2009, l'anterior líder va morir en desembre de 2011.

## Autoritat i posició legal i constitucional

Existeix un debat al voltant de si «la més alta autoritat de l'Estat» ha de ser considerada com un càrrec equivalent a cap d'Estat. Kim Il-sung, l'anterior líder de Corea del Nord, va ser declarat President Etern de la República, però aquest honor és una part del seu extensiu culte a la personalitat.
El president del presídium de l'Assemblea Popular Suprema, posseeix les funcions diplomàtiques que un cap d'estat pot assumir normalment, és tanmateix considerat en algunes ocasions com un carrec equivalent a cap de l'Estat. Les disposicions constitucionals de Corea del Nord solen ser poc clares pels observadors exteriors i és difícil determinar l'estatus oficial del president de la Comissió Nacional. No obstant això, aquest és legalment el líder més poderós del govern de Corea del Nord.

## Presidents

| Imatge | Nom | Període | Biografia |
| | Kim Jong-il | 9 d'abril de 1993-17 de desembre de 2011 | 16 de febrer de 1942-17 de desembre de 2011 (69 anys) |
| | Kim Jong-un | 24 de desembre de 2011- | 8 de gener de 1983- |
# Aleksandr Postnikov

Aleksandr Aleksejević Postnikov (Kaunas, 1880 – Kaunas, 19 de juny de 1925) va ser un esperantista rus i activista de l'Esperanto. Va ser capità de la Guàrdia Russa, aristòcrata i cavaller de moltes ordres. Va participar en 28 batalles durant la guerra russo-japonesa. L'any 1909 Postnikov va fundar la Lliga esperantista russa i va reviure el diari esperantista rus. Organitzà i celebrà el primer congrés d'esperantistes rus l'any 1910 a Sant Petersburg. El 1911 va ser detingut i acusat d'espionatge. El 26 d'agost de 1911, la Sentència del Tribunal de Districte de Guerra de Petersburg va declarar el veredicte: Postnikov va ser privat de tots els graus i condecoracions i va ser condemnat a 8 anys de presó.

## Referències

* ↑ «Постников Александр Николаевич - биография. Российский Военачальник Генерал-Полковник», 21-08-2018. Arxivat de l'original el 2018-08-21. [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ «Постников-Стрельцов, Александр Заместитель начальника Генерального штаба Вооруженных сил РФ». [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ «Главнокомандующий Сухопутными войсками», 29-03-2007. [Consulta: 7 juny 2022].

## Bibliografia

* Grzegorz Pazura, Współczesne konwencjonalne siły zbrojne Federacji Rosyjskiej, UMCS, Lublin 2010.
# Marcelo Branco

Marcelo D'Elia Branco (Porto Alegre, 23 d'abril del 1961) és un brasiler defensor de la implantació del programari lliure al Brasil.
Va ser consultor de tecnologia per a la Societat de la Informació, i treballà per la Generalitat de Catalunya, a través de la Secretaria de Telecomunicacions i Societat de la Informació i el FOBSIC com a coordinador del projecte Xarxa Internacional d'Administracions Públiques pel programari lliure.
És articulador del Projecte Programari Lliure Brasil, professor honorari de l'Institut Superior Tecnològic CEVATEC, a Lima (Perú), i membre del Consell Científic del Mestratge Internacional en Programari lliure de la Universitat Oberta de Catalunya (UOC). És membre del Consell Editorial de l'Observatori de la Comunicació a Portugal, i membre del comitè científic del III Congrés Online de la Cibersocietat.
Del 2003 al 2004, fou assessor de projectes especials de l'Ajuntament de Porto Alegre, mitjançant la PROCEMPA. Del 2004 fins al gener del 2005, fou Consultor de la Presidència de la República del Brasil per a l'articulació de la Societat Civil en els temes de la Societat de la Informació. El 2005 treballà com a consultor a l'empresa italiana de programari lliure PARTECS (Participatory Technologies), amb seu a Roma, especialitzada en plataformes d'e-Democracia fins que es traslladà a Catalunya a principis del 2006.

## Obra publicada

Ha participat en la publicació d'alguns llibres:
* Desafiaments de paraules, enfocaments multiculturals sobre les societats de la informació.
* La societat en xarxa: del coneixement a l'acció política
* La Societat de la informació al segle XXI: un requisit pel desenvolupament
* Programari lliure: Implantació de Sistemes, Universitat Oberta de Catalunya

## Referències

* ↑ «Entrevista amb Marcelo d’Elia Branco». Softcatalà, 15-12-2003. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ Enjeux de mots: regards multiculturels sur les sociétés de l'information (en francès). Caen: C & F Éd, 2005. ISBN 978-2-915825-03-9.
* ↑ «Brasil, a ritmo de Linux» (en castellà). El Mundo, 21-05-2004. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «MARCELO D´ELIA BRANCO Asesor de Lula da Silva: "Extremadura fue más rápidacon la implantación del Linex"» (en castellà). El Periódico de Extremadura, 13-12-2003. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Marcelo D'Elia Branco imparte hoy una conferencia en el Musac sobre la «Inclusión digital en Sudamérica»» (en castellà). Diario de León, 13-06-2005. [Consulta: 7 maig 2024].
# Joan Lorring

Joan Lorring (nascuda Madeline Ellis a Hong Kong, 17 d'abril de 1926 - morta el 30 de maig de 2014 a Sleepy Hollow (Nova York)) va ser una actriu estatunidenca.

## Biografia

Nascuda a Hong Kong, però arran de la invasió japonesa de 1939, als tretze anys, Maria Madeline Ellis va seguir a la seva mare als EUA, i es va instal·lar a San Francisco, on va treballar a la ràdio.
Contractada per la MGM, que va canviar el seu nom pel de Joan Lorring, va debutar amb un paper secundari en la pel·lícula Song of Russia (1944), a continuació, va interpretar el paper de Pepita en el drama The Bridge of San Luis Rey (1944), adaptació de la novel·la del mateix nom de Thornton Wilder.
A l'any següent va aconseguir la fama amb la seva participació en la pel·lícula The Corn Is Green (1945), al costat de Bette Davis. El paper de Bessie Watty, la noia que té un fill de Morgan Evans (John Dall), i que posa en risc el futur brillant del noi, que estudia a Oxford, li va valer una nominació a l'Oscar a la millor actriu secundària.
A la televisió, a partir de 1952 la Lorring va participar en nombroses zsèries d'èxit com Alfred Hitchcock Presents (1955) i Norby (1955). A principis dels anys cinquanta també va ser protagonista a Broadway del drama Come Back, Little Sheba, en la qual va interpretar el paper de Maria.
Al final dels setanta de nou va aparèixer en un petit paper a la televisió, a la telenovel·la L'esperança de Ryan (1979- 1980), abans de la retirada final de l'escena.
Casada amb el doctor Martin Sonenberg (mort el 27 de juny de 2011), Lorring va tenir dues filles, Andrea i Santha.
En l'apogeu de la seva curta carrera a la pantalla, l'actriu va tornar a aparèixer en algunes pel·lícules, incloent la comèdia Good Sam (1948), al costat de Gary Cooper i The Big Night (1951) de Joseph Losey, però es van retirar per complet del cinema, només per tornar vint anys més tard amb un curt paper en el thriller L'home de mitjanit (1974), protagonitzada per Burt Lancaster.

## Filmografia

* 1944: Song of Russia: Sonia
* 1944: The Bridge of San Luis Rey: Pepita
* 1945: The Corn Is Green , d'Irving Rapper: Bessie Watty
* 1946: Three Strangers: Icey Crane
* 1946: The Verdict, de Don Siegel: Lottie Rawson
* 1947: L'altre amor (The Other Love), d'André De Toth: Celestine
* 1947: The Lost Moment: Amelia
* 1947: The Gangster: Dorothy
* 1948: Good Sam, de Leo McCarey: Shirley Mae
* 1951: The Big Night , de Joseph Losey: Marion Rostina
* 1952: Imbarco a mezzanotte: Angela, a lonely woman
* 1974: L'home de mitjanit (The Midnight Man): Judy

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1946: Oscar a la millor actriu secundària per The Corn Is Green

## Referències

* ↑ «joan Lorring». The New York Times.
* ↑ «joan Lorring, biografia». imdb.
# Luci Corneli Lèntul (ancestre)

Luci Corneli Lèntul (llatí: Lucius Cornelius Lentulus) va ser un senador romà.
Formava part de la gens Cornèlia, i és el primer dels Cornelis Lèntuls que apareix a la història. Consta que va votar en contra de comprar la retirada de Brennus i els seus gals l'any 387 aC. Va ser pare del cònsol del 327 aC Luci Corneli Lèntul.

## Referències

* ↑ O bé Gneu: «Гней Корнелий Лентул» (en rus). Римская генеалогия. [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 729.
# Mioblast

Un mioblast és un tipus de cèl·lula progenitora embriònica que dona lloc a cèl·lules musculars (miòcits) del múscul. Les cèl·lules musculars poden ser de múscul esquelètic, múscul llis i múscul cardíac.
Les fibres musculars esquelètiques es fan quan els mioblasts es fusionen entre ells; aleshores aquestes fibres musculars tenen múltiples nuclis (cada nucli s'origina d'un sol mioblast). La fusió de mioblasts és específica dels músculs esquelètics (per exemple el bíceps) i no del múscul cardíac o del múscul llis.
Dins la fibra muscular hi ha grups de miofibril·les que estan compostes de sèries de sarcòmers. Els filaments fins són de la proteïna actina i els filaments gruixuts de la miosina.
Els mioblasts que no formen fibres musculars es diferencien en cèl·lules satèl·lit.

## Referències

* ↑ Morphology, Biology and Zoogeography of European Temnocephala and Their Systematic Position (en anglès). Slovenska Akademija znanosti in umetnosti, 1959, p. 14.
* ↑ «Mioblast» (en anglès). Medical Subject Headings.

## Enllaços externs

* Structure of a Muscle Cell (Muscle Fibre)
# Prophantis

Prophantis és un gènere d'arnes de la família Crambidae descrit per William Warren el 1896.

## Taxonomia

* Prophantis adusta Inoue, 1986
* Prophantis androstigmata (Hampson, 1918) (Austràlia i Nova Guinea)
* Prophantis octoguttalis (C. Felder, R. Felder & Rogenhofer, 1875)
* Prophantis smaragdina (Butler, 1875)
* Prophantis triplagalis Warren, 1996

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 31 març 2019].
# Batteuse à vapeur

Batteuse à vapeur és una pel·lícula muda francesa de Georges Méliès, estrenada el 1896, produïda pel Théâtre Robert-Houdin. Actualment, la pel·lícula es considera perduda.

## Referències

* ↑ «Batteuse à vapeur». DVDToile. [Consulta: 17. III 2008].
# Luci Licini Sura (arc de Berà)

* No s'ha de confondre amb Luci Licini Sura (govern de Trajà).
Luci Licini Sura (? - final del segle i aC) va ser un ciutadà romà que probablement va morir a Tàrraco, conegut perquè al seu testament va manar la construcció de l'Arc de Berà.
Ell va ser qui va decidir la construcció de l'Arc de Berà. El nom d'aquest personatge apareix a la inscripció que actualment es troba en quatre blocs de l'arquitrau de la cara nord del monument. Se sap, però, que fins a la restauració de 1840, es conservaven dos blocs més i que devia ocupar l'espai central del fris de la façana meridional. A través de dibuixos i documents, així com de les parts actualment conservades, es pot proposar una lectura d'aquesta inscripció que ens refereix la voluntat de Luci Licini Sura perquè, una vegada mort, es construís aquest edifici dedicat, probablement al propi emperador August. Aquest no apareix a la inscripció, però és possible que hi fos citat, com objecte de l'homenatge, en una altra inscripció que podia haver existit en l'àtic que devia coronar l'arc.
A través de la inscripció se sap, també, que Luci Licini Sura pertanyia a la tribu Sèrgia i que, per tant, no era originari de Tàrraco –capital de la Província de la Hispània Citerior–, que pertanyia a la tribu Galèria. No es coneixen més dades sobre la vida d'aquest personatge, però el fet que a la seva mort disposés la construcció d'un arc, en un acte d'evergetisme, fa pensar que devia ser una persona acomodada que devia tenir una activa participació en la ciutat. Segons les darreres investigacions, el Luci Licini Sura que apareix a la inscripció de l'Arc es podria identificar amb L(ucius Licinius) Sura, praefectus de la Colonia Victrix Iulia Lepida, que apareix documentat en una emissió de monedes de l'any 39 aC i no al Luci Licini Sura –senador i amic de l'emperador Trajà–, amb qui tradicionalment s'havia relacionat. Donada la importància que adquireix Tàrraco durant el darrer quart del segle i aC –convertida en capital de la província i amb la presència d'August–, no és d'estranyar que el praefectus de Lèpida volgués continuar la seva carrera política en aquesta ciutat.

## Referències

* 1 2 3 «L'Arc de Berà i Luci Licini Sura». mnat.cat. Museu Nacional Arqueològic de Tarragona. [Consulta: 26 març 2015].
# Autosòmica recessiva

L'herència autosòmica recessiva descriu un dels patrons d'herència clàssics o mendelians i es caracteritza per no presentar el fenomen de dominància genètica.
El fenotip que caracteritza l'al·lel recessiu es troba codificat en un gen el qual el seu locus està ubicat en un dels autosomes o cromosomes no dominants del sexe. Aquest al·lel no es manifestarà si es troba acompanyat per un al·lel dominant.
Per aquest mecanisme, una determinada característica heretable es transmet d'una manera que pot ser predita sense tenir en consideració el sexe del descendent. A més, perquè la característica heretable s'expressi es necessari que el descendent rebi el gen d'ambdós progenitors, és a dir, cal tenir les dues còpies del gen.
Una malaltia autosòmica recessiva només s'expressa en els homozigots. Els heterozigots només es comportaran com a portadors de l'al·lel mutant.

## Criteris per identificar l'herència

Existeixen una sèrie de criteris per tal de poder identificar si es tracta d'una herència autosòmica recessiva:
* La majoria d'individus afectats tenen pares no afectats si ambdós són portadors del gen mutant.
* Dos pares no afectats, però portadors, tenen un risc del 25% de tenir fills afectats, un 50% de tenir portadors no afectats i un 25% que no siguin portadors.
* La malaltia s'expressa i es transmet de la mateixa manera en ambdós sexes.
* El 100% de la descendència entre un individu afectat i un de normal no portador serà normal però portadora.
* Quan ambdós pares estan afectats, el 100% de la descendència estarà afectada.

## Exemples malalties

* Fibrosi quística
* Anèmia de cèl·lules falciformes
* Malaltia de Tay-Sachs
* Malaltia de Gaucher

## Vegeu també

* Genètica mendeliana
* Herència lligada al sexe
* Dominància genètica

## Referències

* 1 2 Oliva, Rafael; Oriola, Josep; Ballesta, Francisca; Clària, Joan; Mengual, Lourdes. Genètica mèdica. Edicions Universitat Barcelona, 2013-02-01. ISBN 9788447536887.
* ↑ «Autosómico recesivo: MedlinePlus enciclopedia médica» (en castellà). [Consulta: 27 novembre 2018].
* ↑ «Autosomal recessive». [Consulta: 27 novembre 2018].