OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere Josep Matas i Bover

Pere Josep Matas i Bover (Santa Maria del Camí, 14 de desembre de 1934 - Río Cuarto, Córdoba, Argentina, 9 de desembre de 1998) fou un músic i religiós mallorquí.
Als deu anys ingressà en el Seminari menor de Lluc, on estudià el batxillerat i formà part de la Schola Cantorum del Monestir, els «Blavets», de la qual fou ajudant de direcció els anys 1956-58 i director de 1958 a 1960. El 1959 acabà els estudis eclesiàstics de Filosofia i Teologia. Cursà estudis d'orgue i piano amb els mestres Ballester i Capllonch i harmonia amb Luis Urteaga Iturrioz, professor del Reial Conservatori de San Sebastián. El juny de 1959 fou ordenat sacerdot. S'especialitzà en cant gregorià a l'Escola Superior de Música Sagrada de Madrid i direcció coral amb el pare Miguel Ollers.
A partir de 1960 exercí la seva tasca docent a la Universitat de Río Cuarto (Córdoba, Argentina), de la qual fou assessor musical ad-honorem. L'any 1966 passà a dirigir el Coro Polifónico Delfino Quirici a Córdoba. El 1974 fou designat director-organitzador del Coro de la Universitat de Río Cuarto. A més, el 1982 fundà el conjunt coral «Cantus» d'Alcira-Gigena, del qual també fou director.
Com a compositor fou autor de música sacra i realitzà arranjaments d'altre obres. L'any 1988, per encàrrec de Josep Capó i Juan compongué la música de l'Himne de Santa Maria del Camí, per coral i piano, amb lletra de Miquel Dolç i Dolç.
De 1960 a 1994 fou professor de llengües clàssiques. de filosofia i de sagrades escriptures en el Seminari Diocesà Jesús Buen Pastor de Río Cuarto i també ensenyà llengua i literatura castellanes i llatí a l'Institut Superior de Ciències de la mateixa ciutat.
El mateix dia de la seva mort, el ple municipal de l'Ajuntament de Río Cuarto li reté homenatge amb un minut de silenci i una glossa de la seva biografia, com a reconeixement a la seva tasca en favor de la cultura i de la música en aquella ciutat argentina. Des de l'any 2004, un carrer de Río Cuarto duu el nom de Pedro José Matas Bover.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Padre Pedro José Matas Bover. Fallecimiento. Homenaje» (pdf) (en castellà). Diario de Sesiones - Concejo Deliberante Ciudad de Río Cuarto, 09-12-1998. Arxivat de l'original el 2021-08-18. [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ Juan i Rubí, Vicenç Mn. Pere Josep Matas i Bover. Director de cor i compositor (1934-1998). Pinzellada biogràfica. Edicions de l'Ajuntament: Santa Maria del Camí, 2001
* ↑ Ordenanza 1449/04 del Concejo Deliberante de la Ciudad de Río Cuarto, 29-3-2004 [Consulta: 18 d'agost de 2021]
# AWB

AWB té els següents significats:
* Moviment de Resistència Afrikaner (del seu nom en afrikaans Afrikaanse Werstaands Beweging), partit polític de Sud-àfrica
* AutoWikiBrowser, programari que permet fer edicions semiautomàtiques a la Viquipèdia
# Fantasia eròtica

Un fantasia eròtica o sexual és una representació mental centrada en el tema de l'erotisme o del sexe. Les fantasies poden ser la sublimació de desitjos que es volen tenir a la realitat o catarsi de fets que hom no vol que passin, com una violació. Es distingeixen dels somnis eròtics perquè s'esdevenen quan el subjecte està despert i manté un cert control sobre com es desenvolupa la història o imatge evocada. La fantasia eròtica pot ser independent de l'acte sexual o un mètode per estimular el contacte i l'excitació de la parella.
Fantasies eròtiques són considerades com una manifestació de la sexualitat humana, i la seva presència es considera com un indicador de salut sexual.

## Temes recurrents

Certes fantasies eròtiques són freqüents, totes amb una relació de risc i de situacions poc usuals a la vida normal. Són per exemple tenir sexe en llocs públics (amb risc de ser descobert durant l'acte), trios i orgies (grupals introduint persones conegudes o desconegudes), cuckolding (un tipus de voyeurisme o col·laboració dins una infidelitat o relació oberta), submissió (incloent pràctiques BDSM o violació) i canvi de gènere. També son freqüent fantasies homoeròtiques, dominació i situacions de poder, intercanvi de parelles, gang bang (grupal amb una persona receptora i central dins un grupal) i rememorament.

## Diferències de gènere

En els homes és més freqüent la masturbació mentre s'evoca la fantasia. S'imatgen més sovint evocacions explícites de l'anatomia, mentre que les fantasies de les dones tenen un component de romanticisme —especialment quan s'imaginen tenint relacions sexuals amb una parella inexistent. En el cas de les dones el lesbianisme fa aparèixer amb més freqüència fixació en òrgans concrets i menys en l'entorn.
Les dones tenen amb més freqüència fantasies on intervé la violència, assalt i dolor que els homes (ser forçades és la segona fantasia més freqüent, seguint a la intimitat amb una persona que no és la seva parella). Els investigadors suggereixen que aquest predomini ve de la por a ser dominades i de la culpabilitat del desig. Entre les fantasies masculines apareix amb més freqüència el trio.

## Referències

* ↑ assirbcn. «Qui no ha tingut mai una fantasia eròtica?», 22-04-2015. [Consulta: 21 juliol 2021].
* ↑ Cardoso, María. «Cinc fantasies sexuals molt comunes en homes i dones». elnacional.cat, 20-12-2020. [Consulta: 21 juliol 2021].
* 1 2 Vivero, Verónica. «Fantasies sexuals: El poder de erotitzar la teva ment». erotic.cat, 11-01-2019. Arxivat de l'original el 2021-07-21. [Consulta: 21 juliol 2021].
* ↑ Rathus, Spencer A.; Nevid, Jeffrey S.; Fichner-Rathus, Lois; Herold, Edward S.; McKenzie, Sue Wicks (2005), Human sexuality in a world of diversity (Second ed.), New Jersey, USA
* ↑ Girolami, Lisa (August 2005), A Comparison Of The Content Of Sexual Fantasies Of Lesbian And Heterosexual Women, presented to the Department of Educational Psychology, Administration, and Counseling, California State University.
* ↑ Mulroy, Zahra. «Top 6 most common sexual fantasies revealed - and what they say about you» (en anglès). dailyrecord.co.uk, 02-07-2018. [Consulta: 18 febrer 2022].
# Marina Espasa i Sans

Marina Espasa i Sans (Barcelona, 1973) és filòloga i escriptora, guionista, periodista cultural i traductora. Va formar part de l'equip dels programes de televisió Saló de lectura (BTV, 2002-2006) i L'hora del lector (Canal 33, 2007-2011). És crítica de llibres del diari Ara i del programa de ràdio Cabaret Elèctric d'iCat fm, i professora de l'Escola d'Escriptura de l'Ateneu Barcelonès. El 2012 va publicar la seva primera novel·la, La dona que es va perdre (Empúries), i ha traduït al català novel·les de Tom Wolfe, J.W. Polidori o els assajos de Jonathan Franzen. El 2016 va publicar la seva segona novel·la, El dia del cérvol, una obra amb diverses capes, que juga amb els espais temporals, amb paral·lelismes medievals, amb crítica social i política, certa ciència-ficció, que parla de Barcelona.
Des de març de 2016 Marina Espasa és la coordinadora de l'oficina de Barcelona, Ciutat de la Literatura. El càrrec té una durada de dos anys i mig i entre les seves tasques hi ha la de coordinar-se amb els diferents sectors culturals, equipaments i administracions relacionats amb la literatura.

## Referències

* 1 2 Serra, Montserrat «Marina Espasa, dels cérvols de Barcelona a l'Escània de Casasses». VilaWeb, 16-02-2016 [Consulta: 31 juliol 2016].
* ↑ «Marina Espasa». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ «Marina Espasa coordinarà el projecte 'Barcelona, Ciutat de la Literatura UNESCO'». Diari ARA, 04-03-2016 [Consulta: 31 juliol 2016].
* ↑ «Marina Espasa coordinará la oficina de ‘Barcelona, Ciudad de la Literatura’». La Vanguardia, 04-03-2016 [Consulta: 31 juliol 2016].
* ↑ «Maria Espasa, al capdavant de l'oficina de Barcelona com a ciutat literària». El Periódico, 04-03-2016 [Consulta: 31 juliol 2016].
# Ubatuba

Ubatuba és un municipi brasiler, situat a la costa sud-est, a l'estat de São Paulo. Forma part de la Regió Metropolitana de Vale do Paraíba i Litoral Norte. La població és de 92.819 (est. 2021) en una àrea de 723,88 km², dels quals el 83% es troba al Parque Estadual Serra do Mar.

## Referències

* ↑ «IBGE». cidades.ibge.gov.br. [Consulta: 25 abril 2022].
* ↑ Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística
# Maria Bonaventura Forteza-Maura Cortès

Maria Bonaventura Forteza-Maura Cortès (Palma, 7 de novembre de 1826 - Palma, 12 de setembre de 1917) fou una empresària de negocis marítims mallorquina.

## Biografia

Maria Bonaventura Forteza-Maura i Cortès nasqué a Palma el 16 de novembre de 1826. Era filla d'Antoni Forteza-Maura i Paula Cortès.
El 1849 es casà amb Gabriel Faust Fuster Forteza, conegut polític progressista i home de negocis, amb qui tingué vuit fills. El 1872, però, Maria Bonaventura enviudà i el fet de descendir d'una família amb llarga tradició mercantil feu que s'encarregués personalment de l'administració del patrimoni familiar i dels negocis marítims que deixà el seu difunt marit, sobretot activitats comercials relacionades amb el comerç marítim amb Cuba.
El 1880, una vegada més, la mort interrompé la vida de la seva família i Maria Bonaventura perdé el seu fill Francesc en el transcurs d'un viatge de retorn, que aquest feia des del Carib. Era Francesc, pilot de professió, el fill que havia de ser l'hereu successor en les tasques d'administració dels negocis naviliers i, després de la seva mort, Maria optà per desfer-se gradualment del patrimoni que, des de la mort del seu marit, havia anat ampliant, arran de la seva gestió empresarial (arribà a ser propietària del bergantí M. Isabel i de la bricbarca Lequeitio).
El 1917, a l'edat de noranta-un anys i després de sobreviure al seu espòs i quatre dels seus vuit fills, Maria Bonaventura Forteza-Maura i Cortès morí a Palma.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Seguí Palou, Iraïs «Maria Bonaventura Forteza-Maura Cortès». Diccionari Biogràfic de Dones - DBD. Associació Institut Joan Lluís Vives [Barcelona], 01-10-2010.
* ↑ «Maria Bonaventura Forteza Maura Cortès». Llinatge Picó. [Consulta: 13 juliol 2022].

## Bibliografia

* Pascual, A. i Llabrés, J. (coord.) (1999). Dones i èpoques. Aproximació històrica al món de la dona a les Illes Balears. Palma: J. J. de Olañeta.
* Associació de Dones Educadores de les Illes Balears (2006). Unitat didàctica ‘Dones d'ahir, dones de demà’. Palma: Escola de Formació en Mitjans Didàctics.
# James Aloysius Hickey

James Aloysius Hickey (Midland, Michigan, 11 d'octubre de 1920 - 24 d'octubre de 2004) va ser un cardenal estatunidenc de l'Església Catòlica Romana. Va el càrrec d'arquebisbe de Washington, de 1980 fins al 2000, i va ser elevat al cardenalat el 1988.
Era fill de James i Agnes Ryan Hickey. El seu pare era dentista. Als 13 anys, va entrar al Seminari Menor Sant Josep a Grand Rapids. Es va graduar amb honors al Seminari Major del Sagrat Cor a Detroit el 1942, proporcionà atenció pastoral als treballadors immigrants de parla castellana durant els seus estudis. A continuació, va assistir a la Universitat Catòlica d'Amèrica a Washington, DC Hickey va ser ordenat sacerdot pel bisbe William Murphy el 15 de juny de 1946.
Un any després fou enviat a estudiar a Roma, on va obtenir el doctorat en dret canònic i el d'especialista en la teologia catòlica. Després del seu retorn als Estats Units, va treballar des de 1957 fins a 1966 com a secretari del bisbe de Saginaw. I va participar com a expert en el Concili Vaticà II.
El 1967 va rebre després del seu nomenament com a Bisbe titular de Taraqua i bisbe auxiliar de Saginaw, fou consagrat pel Cardenal John Francis Dearden. Va exercir com a rector del Col·legi Pontifici dels estudiants d'Amèrica del Nord a Roma. De 1974 a 1980 és nomenat bisbe de Cleveland. El 1980, el Papa Joan Pau II va nomenar-lo arquebisbe de Washington.
Joan Pau II elevar-lo a cardenal i en aquell moment, fou membre dels tretze cardenals dels Estats Units en el Col·legi de Cardenals. Aquell mateix any, va ser convidat a dirigir un recés per al Papa i la seva família. Entre la Conferència Nord-americana de Bisbes Catòlics, Va exercir el càrrec de President de la Comissió de la Doctrina (1979-1981), la Comissió de Drets Humans i Els valors (1984-1987), i la Comissió de la Facultat Pontifícia d'Amèrica del Nord. (1989-1991, 1994-1997)
Hickey va morir als 84 anys a la Casa de les Germanetes dels Pobres a Washington DC. Després d'una missa funeral al Santuari Nacional de la Immaculada Concepció, va ser enterrat a San Francisco la capella de Sant Catedral de Mateu. Quan se li va preguntar pel Washington Post el 1989, el que li agradaria que la gent digues sobre ell després de la seva mort, el cardenal va respondre:
| « | "En primer lloc, m'agradaria que diguessin que sempre vaig ser lleial a l'Església. En segon lloc, que era un amic de l'educació catòlica. I en tercer lloc, si no volen dir els dos primers, que diguin "Ell va servir als pobres." | » |

## Referències

* ↑ Murphy, Caryle «A Steadfast Servant of D.C. Area's Needy». The Washington Post, 25-10-2004. «First, I'd like them to say that he was always loyal to his Church. Second, that he was a friend to Catholic education. And third, if they don't want to say the first two, at least I hope they would chisel on the stone, 'He served the poor.'»
# Óscar Pérez Bovela

Óscar Pérez Bovela (Oviedo, 27 d'agost de 1981) és un futbolista asturià, que ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria

Sorgeix del planter del Reial Oviedo. Debuta amb el primer equip a la temporada 00/01, tot jugant dos partits de la campanya en la qual l'Oviedo baixa a Segona Divisió. A la categoria d'argent, juga dues temporades amb els asturians, en les quals amb prou feines hi compta.
El 2003, després del descens administratiu dels asturians a Tercera, el migcampista recala a la SD Eibar. Al conjunt basc aconsegueix la titularitat, tot disputant 35 partits. La temporada 04/05 signa una discreta campanya amb el Córdoba CF, i a la següent marxa a Anglaterra per jugar amb el Bolton Wanderers.
Retorna a la competició espanyola la temporada 06/07, quan fitxa pel CD Tenerife, de Segona Divisió. L'ovetenc és titular amb els canaris en els dos primers anys, mentre que al tercer ja alterna la titularitat amb la suplència. Eixe any finalitza amb l'ascens dels tinerfenys a primera divisió. El migcampista, però, no continua a l'equip i marxa al Granada CF, de la Segona B.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Innelita

La innelita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la lamprofil·lita. Rep el seu nom del riu Inagli, anomenat Inneli en iacut, que es troba al territori de Sakhà (Rússia).

## Característiques

La innelita és un sorosilicat aprovat per l'Associació Mineralògica Internacional i publicat l'any 1961. La seva fórmula química va ser redefinida l'any 2023, passant a ser: Ba₄Ti₂Na(NaMn²⁺)Ti(Si₂O₇)₂[(SO₄)(PO₄)]O₂[O(OH)]. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4,5 i 5. És el sulfat anàleg de la fosfoinnelita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la innelita pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita l'any 1960 a partir de mostres recollides al massís de Yakokut i al massís d'Inagli, a Sakhà (Rússia). També ha estat descrita al complex alcalí de Red Wine, al Labrador (Canadà).

## Referències

* ↑ «Innelite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ «Innelite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 76». European Journal of Mineralogy, 35, 6, 04-12-2023, pàg. 1073–1078. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-1073-2023 [Consulta: 11 desembre 2023].
# AWO

AWO té els següents significats:
* Organització de Treballadors Agrícoles (del seu nom en anglès Agricultural Workers Organization), sindicat històric de treballadors agrícoles dels Estats Units
* Arbeiterwohlfahrt, associació caritativa d'Alemanya
* Motocicleta AWO (de l'acrònim en alemany d'AwtoWelO), marca de motocicletes fabricada per Simson a Alemanya
* Canó d'aigua (del seu nom en polonès Armatka WOdna), dispositiu llançador d'aigua a alta pressió
# Giovanni Pascoli

Giovanni Pascoli (San Mauro di Romagna, Província de Forlì-Cesena, 31 de desembre de 1855 - Bolònia, 6 d'abril de 1912) és considerat com un dels millors poetes italians de finals del segle xix.
El 10 d'agost de 1867 el seu pare és assassinat a trets mentre tornava a casa des Cesena. Tant les raons com els autors del delicte van romandre per sempre foscos, almenys oficialment, i aquest succés traumàtic va deixar una profunda petjada en la vida del jove Giovanni.
Durant tota la seva vida Pascoli va ser un personatge malenconiós, resignat als sofriments de la vida i a les injustícies de la societat, convençut que la societat que dominava en la seva època era massa forta per ser vençuda. Tot i això va saber conservar un profund i fraternal sentit de la humanitat. Una vegada que el món racional i ordenat en el qual creien els positivistes es va haver ensorrat, el poeta, enfrontant-se al dolor i al mal que dominen la Terra, va recuperar el valor ètic del sofriment, que de manera consola i eleva als humils i infeliços, que els fa capaços fins i tot de perdonar els seus propis perseguidors.
Compra una casa a Castelvecchio di Barga i allí visqué amb la seva germana Mariù. Aquesta casa és avui en dia un museu.

## Obres

* Myricae (1891 1a edição)
* Carmen «CORDA FRATRES» (1898)
* Canti di Castelvecchio (1903)
* Primi poemetti (1904)
* Poemi conviviali (1904)
* Odi e inni (1906)
* Nuovi poemetti (1909)
* Poemi del Risorgimento (1913)

## Bibliografia

* Cesare Garboli; Poesie e prose scelte di Giovanni Pascoli; Milan; Mondadori; 2002
* Antonio Piromalli; La poesia di Giovanni Pascoli; Pisa; Nistri Lischi; 1957

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Fundació Giovanni Pascoli
* Per aprofundir en el coneixement d'aquest autor (en italià)
* Obres de Giovanni Pascoli: text, oncordances i llista de freqüència
* índexs estadístics i de seqüències de l'obra"Myricae" Arxivat 2007-05-15 a Wayback Machine.
# Maria Boschetti-Alberti

Maria Boschetti-Alberti (Montevideo, 23 de desembre de 1879 - Agno, 20 de gener de 1951) va ser una pedagoga suïssa. Va treballar especialment a Suïssa, on aplicà el Mètode Montessori. El 1924 va fundar a Agno la Scuola Serena, una escola rural que va ser un model pels defensors de l'Escola Nova.
Va escriure Il diario di Muzzano (1919-20), L'école sereine d'Agno (1928) i Libertà educativa (1932).

## Referències

* ↑ «Maria Boschetti-Alberti». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# It's Called a Heart

«It's Called a Heart» és el catorzè senzill de Depeche Mode i fou enregistrat al Genetic Studios de Reading al juliol de 1985. Junt amb "Shake the Disease" foren les dues cançons noves incloses en la compilació The Singles 81→85, publicada el mateix any.
Martin Gore i Alan Wilder han afirmat en diverses ocasions que es tracta d'una de les cançons que menys els agrada de les que han enregistrat durant la seva trajectòria, i de fet tampoc agrada gaire als seus seguidors. En el documental inclòs en la remasterització de Black Celebration es revela que la banda volia llançar "Fly on the Windscreen" com a senzill, però la discogràfica (Mute Records) va vetar aquesta idea i van decidir-se per "It's Called a Heart".
El videoclip de la cançó fou dirigit per Peter Care i filmat en uns camps de blat de moro de Berkshire. El videoclip fos inclòs a l'àlbum de videoclips Some Great Videos (1985).

## Llista de cançons
### 7": Mute/7Bong9 (Regne Unit)

* "It's Called a Heart" – 3:48
* "Fly on the Windscreen" – 5:03

### 12": Mute/12Bong9 (Regne Unit)

* "It's Called a Heart" (Extended) – 7:19
* "Fly on the Windscreen" (Extended) – 7:47

### 12": Mute/D12Bong9 (Regne Unit)

* "It's Called a Heart" (Extended) – 7:19
* "Fly on the Windscreen" (Extended) – 7:47
* "It's Called a Heart" (Slow Mix) – 4:49
* "Fly on the Windscreen" (Death Mix) – 5:06

### 12": Sire/20402-0 (Estats Units)

* "It's Called a Heart" (Emotion Remix) – 6:48
* "It's Called a Heart" (Emotion Dub) – 5:33
* "Flexible" (Deportation Mix) – 4:38
* "It's Called a Heart" – 3:48

### CD: Intercord/Virgin / INT 826.832/30303 (Alemanya/França)

* "It's Called a Heart" (Extended) – 7:19
* "Fly on the Windscreen" (Extended) – 7:47
* "It's Called a Heart" (Slow Mix) – 4:49
* "Fly on the Windscreen" (Death Mix) – 5:06

### CD: Mute/CDBong9 (Regne Unit, 1991), Sire/Reprise 40315-2 (Estats Units, 1991) i Reprise CDBONG9/R278891B (Estats Units, 2004)

* "It's Called a Heart" – 3:48
* "Fly on the Windscreen" – 5:03
* "It's Called a Heart" (Extended) – 7:19
* "Fly on the Windscreen" (Extended) – 7:47
* "Fly on the Windscreen" (Death Mix) – 5:06
* Totes les cançons foren compostes per Martin Gore.
* Slow Mix i Death Mix foren remesclades per Gareth Jones.
* Emotion Remix i Emotion Dub foren remesclades per Joseph Watt
* Deportation Mix fou remesclada per Bert Bevins

## Referències

* 1 2 3 4 5 «DM archives > Discography / Singles > It's Called a Heart» (en anglès). Depeche Mode. [Consulta: 18 gener 2014].

## Enllaços externs

* It's Called a Heart a DepecheMode.com (anglès)
# Óscar Pérez Rojas

Óscar Pérez Rojas (1 de febrer de 1973) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1998.

## Referències

* ↑ Lo que dejó el Draft para el Apertura 2016 ESPN
* ↑ CRUZ AZUL FC ® [@Cruz_Azul_FC]. «Transferencia temporal del Jugador @Oscar_Conejo21 a los @Tuzos. ¡Dale Conejo!», 09-06-2016.
* ↑ Óscar Pérez Rojas a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.