OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cleomitades

Cleomitades és el nom dels següents personatges:
* Dos suposats membres de la família dels Asclepíades (ancestres d'Hipòcrates):
** Cleomitades I (Cleomyttades, Κλεομυττάδης) fou un membre (el sisè) de la família dels asclepíades, fill de Crisamis I i pare de Teodor I, que va viure al segle x aC. Vegeu Crisamis.
** Cleomitades II fou el desè descendent de la família dels asclepíades, fill del rei Crisamis II i pare de Teodor II. Se suposa que va viure el segle viii aC
* Cleomitades (metge).
# Sulgen

Sulgen és un municipi del cantó de Turgòvia (Suïssa), situat al districte de Bischofszell.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Mainà de Myanmar

El mainà de Myanmar (Acridotheres burmannicus) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae) que habita camp obert de Myanmar i el sud fronterer de la Xina. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.1, gener 2020) el mainà de Myanmar tindria dues subespècies: la nominotípica (A. b. burmannicus), resident pròpiament a Birmània, i el mainà vinós (A.b. leucocephalus) present més al sud: a Tailàndia, Cambodja, Laos i sud del Vietnam. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), consideren que aquesta darrera subespècie constitueix pròpiament una espècie a part: el mainà vinós. Mentre A. b. burmannicus presenta l'iris de l'ull fosc i el bec de color taronja i negre, A. b. leucocephalus té l'iris blanc i el bec groc.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «mainà de Myanmar». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 octubre 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 673. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Burmese Myna. Acridotheres burmannicus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Vinous-breasted Starling» (en anglès). eBird. [Consulta: 9 desembre 2021].
# The Haverstraw Tunnel

The Haverstraw Tunnel és una de les primeres pel·lícules mudes en blanc i negre estrenada l'any 1897 per l'American Mutoscope Company. Es considera un dels primers exemples d'un passeig fantasma (juntament amb Départ de Jérusalem en chemin de fer d'Alexandre Promio el mateix any) i presenta un tren viatjant pel West Shore Railroad al Comtat de Rockland (Nova York) i després pel túnel homònim.

## Recepció

The Haverstraw Tunnel es va convertir en una de les pel·lícules més populars de Mutoscope. Es va publicar una ressenya de la pel·lícula en un diari de Worcester, Massachusetts de l'1 de febrer de 1898 que esmentava::
| « | La famosa imatge del túnel de Haverstraw fa l'èxit que ha estat habitual amb la seva presentació des que es van mostrar les pel·lícules per primera vegada, i el públic surt del teatre amb la sensació que ha vist alguna cosa inusualment bona, que realment és el cas. | » |
| — Worcester Telegram |||
Una ressenya va aparèixer al Tatler del 22 de gener de 1898 de St. Augustine, Florida i comentava l'efecte que va tenir la pel·lícula sobre el públic de l'Hotel Alcazar en aquell moment:
| « | Quan va aparèixer l'última escena i el públic va passar per un bell paisatge pel túnel de Haverstraw i va tornar a sortir per les ribes de l'històric Hudson, el seu entusiasme va ser il·limitat. Tot i que el públic era bo, si la gent de St Augustine tingués la menor idea de quin seria l'espectacle, la gran sala hauria estat plena. Esperem una sessió plena aquesta nit. | » |
| — The Tatler |||

## Referències

* ↑ Brooke, Michael. «Panorama From Top of a Moving Train». Georges Méliès: An in-depth look at the cinema’s first creative genius, 18-05-2008. Arxivat de l'original el 1 de setembre 2011. [Consulta: 29 agost 2011].
* ↑ «Movie Timeline: 1890 - 1899». [Consulta: 6 desembre 2011].
* 1 2 «Castonguay: Spanish–American War in U.S. Media Culture». Roy Rosenzweig Center for History and New Media of George Mason University, excerpted text originally published in the Worcester Telegram, 01-02-1898. [Consulta: 6 desembre 2011].
* 1 2 «The Tatler (as republished in The Casino - 1898: Alcazar Hotel)». Dr. Bronson's St. Augustine History Page, 22-01-1898. Arxivat de l'original el 26 de juliol 2018. [Consulta: 10 juny 2022].

## Enllaços externs

* The Haverstraw Tunnel a Internet Movie Database (anglès)
# James Oram

James Oram (Palmerston North, Manawatu-Wanganui, 17 de juny del 1993) és un ciclista neozelandès. Professional des del 2012, actualment milita a l'equip Black Spoke Pro Cycling. En el seu palmarès destaca la New Zealand Cycle Classic del 2023.

## Palmarès

* 2011
** 1r al Trofeu Centre Morbihan i vencedor d'una etapa
* 2013
** Campió de Nova Zelanda sub-23 en ruta
** 1r al Tour de Southland i vencedor d'una etapa
* 2014
** Vencedor d'una etapa a la New Zealand Cycle Classic
** Vencedor d'una etapa a la San Dimas Stage Race
* 2015
** Campió de Nova Zelanda sub-23 en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la New Zealand Cycle Classic
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Alentejo
* 2017
** Vencedor d'una etapa a la Kreiz Breizh Elites
* 2023
** Campió de Nova Zelanda en ruta
** 1r a la New Zealand Cycle Classic i vencedor d'una etapa

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Semion Kurkotkin

Semion Konstantínovitx Kurkotkin (en rus: Семён Константинович Куркоткин; nascut el 13 de febrer de 1917 † 16 de setembre de 1990) va ser nomenat Mariscal de la Unió Soviètica el 1983. Va comandar la Transcaucàsia (un Districte Militar) de 1968 fins a 1971 i de les forces russes estacionades a l'est d'Alemanya des de 1971. Kurkotkin va ser nomenat ajudant del ministre de Defensa el 1972.
Kurkotkin va néixer prop deMoscou i va assistir a una escola tècnica a la capital abans d'unir-se a l'Exèrcit Roig el 1937. Va acabar l'escola de tancs Oriol el 1939 i cursa l'escola política fins al 1941.
Durant la Segona Guerra Mundial va lluitar en els cossos blindats arribant a ser un comandant de la brigada. Kurkotkin va lluitar amb el Front de Vorónej i més tard al primer Front Ucraïnès.
Després de la guerra el tinent coronel Kurkotkin va assistir a l'Acadèmia de les Forces Malinovski blindats i es va convertir en comandant d'una divisió de tancs el 1951. Completar l'Estat Major de l'Acadèmia el 1958 i va ser ascendit a general.
Va comandar la Transcaucàsia entre 1968 i 1971 i el Grup de les forces soviètiques, estacionades a l'Est d'Alemanya (1971-1972). Kurkotkin va ser nomenat ajudant del ministre de Defensa el 1972 a càrrec de les àrees de rereguarda. El 1988 es va convertir en un dels inspectors generals de l'exèrcit soviètic.
# Manganoshadlunita

La manganoshadlunita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom de la seva composició química i de la seva relació amb la shadlunita.

## Característiques

La manganoshadlunita és un sulfur de fórmula química (Mn,Pb,Cd)(Cu,Fe)₈S₈. Es tracta d'una espècie publicada sense l'aprovació encara de l'Associació Mineralògica Internacional. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la manganoshadlunita pertany a «02.B - Sulfurs metàl·lics, M:S > 1:1 (principalment 2:1), amb Ni» juntament amb els següents minerals: horomanita, samaniïta, heazlewoodita, oregonita, vozhminita, arsenohauchecornita, bismutohauchecornita, hauchecornita, tel·lurohauchecornita, tučekita, argentopentlandita, cobaltopentlandita, geffroyita, godlevskita, kharaelakhita, pentlandita, shadlunita i sugakiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Mayak i al dipòsit de coure i níquel d'Oktyabr'skoe, a Norilsk (Taimíria, Rússia), és a dir, que té dues localitats tipus. Aquests dos indrets són els únics on se n'ha trobat aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Manganoshadlunite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 febrer 2016].
# Astruc

«Astruc» té aquests significats:
* Astruc o matapoll, arbust de la família de les timeleàcies
* La Móngia de Mont Astruc, municipi francès
* Ca l'Astruc, masia al municipi de Navàs (Bages)
* Biografies:
** Astruc Bonafeu (1370-1445), poeta jueu català
** Astruc Rimoc (Fraga, segle XIV- ?, s.XV), poeta i metge jueu
** Alexandre Astruc (1923), director de cinema, guionista i novel·lista francès
** Didier Astruc (1946), químic francès
** Edmond Astruc (1878-1977), artista francès
** Don Astruc o Ishaq ben Abba Mari (segle xiii, Lunèl), rabí occità
** Jacques Astruc (1963), escriptor i estudiós de la literatura francès
** Jean Astruc (1684-1766), metge francès
** Jean Astruc (Mandagout) (1654-1702), camisard francès
** Ramon Astruc de Cortielles (Vic ? - ? 1444 o 1434), teòleg i escriptor català en llengua llatina
** Zacharie Astruc (1835-1907), crític d'art, periodista, poeta, compositor, pintor i escultor francès
Viccionari
# Mainà de Java

El mainà de Java (Acridotheres javanicus) és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids que habita al sud-est d'Àsia. És autòctona de Java i Bali, encara que ha estat introduïda a Taiwan, sud-est de Tailàndia, Singapur, Sumatra, Illes Petites de la Sonda, Puerto Rico i se sospita que també al Japó. El seus hàbitats són els herbassars, els ambients aquàtics, les pastures i els jardins rurals. El seu estat de conservació es considera vulnerable.
Alguns científics opinen que pertany a la mateixa espècie que Acridotheres cinereus.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «mainà de Java». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 674. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 «White-vented Myna (Acridotheres javanicus)» (en anglès). The Internet Bird Collection. [Consulta: 15 agost 2014].
* ↑ BirdLife International. «Javan Myna. Acridotheres javanicus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 29 agost 2022].
# The Haçienda

Fac 51 Haçienda (més coneguda simplement com The Haçienda) era una discoteca i sala de concerts a Manchester, Anglaterra. El magatzem que va ocupar el club està en 11-13, Whitworth Street West a la part sud del Canal de Rochdale, i té la façana corba de maó vermell. Es troba a la cantonada de Whitworth Street West i el carrer Albion, prop de Castlefield, al centre de la ciutat. Es feu famós al "Madchester" de la dècada de 1980 i principis de 1990, i durant la dècada de 1990 fou reconegut com el club més famós del món per la revista Newsweek. The Haçienda va obrir el 1982, i tot i els seus considerables i persistents problemes financers va sobreviure fins a 1997 gràcies a les vendes de discos de New Order, doncs alguns dels seus membres n'eren propietaris. The Haçienda està associat amb l'augment de acid house i la música rave.

## Història

Abans de convertir-se en club, The Haçienda va ser botiga i magatzem d'un constructor de iots, i un cinema de Bollywood. Originalment concebuda per Rob Gretton, va ser finançat en gran part pel segell discogràfic Factory Records i el grup New Order, juntament amb el cap del segell Tony Wilson. FAC 51 va ser la seva denominació oficial en el catàleg de fàbrica. New Order i Tony Wilson van ser els directors del club.
Importants actes musicals van tenir lloc al club. The Smiths actuà tres vegades en 1983, i Madonna hi va actuar en el seu primer concert del Regne Unit, el 27 de gener de 1984.
Malgrat que els problemes de seguretat en el club fou un dels factors que contribueixen al tancament, el club no feia prou diners amb la venda d'alcohol pel fet que molts clients consumien drogues. The Haçienda finalment va tancar l'estiu de 1997.

## Referències

* ↑ «How not to run a club: Peter Hook on the true story of the Haçienda» (en anglès). The Independent, 16-10-2009. [Consulta: 15 octubre 2011].

## Enllaços externs

* «The History of The Haçienda by former resident DJ Dave Haslam» (en anglès). [Consulta: 2 octubre 2011].
* «Hacienda - Manchester - Profile» (en anglès). fantazia.org.uk. Arxivat de l'original el 2018-07-31. [Consulta: 2 octubre 2011].
* Talbot, Fred. «The hacienda RIP (1982-1997)» (en anglès), 2004. Arxivat de l'original el 2016-06-08. [Consulta: 16 octubre 2011]. «L'autor formava part de Granada TV»
# Can Carbó (Sant Martí Sarroca)

Can Carbó és un edifici al terme municipal de Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. Habitacle amb diferents construccions i reformes que conserva dues portes originàries del molí, adovellades amb arc de mig punt i el que havia estat la bassa.

## Notes

* ↑ «Molí de Can Carbó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Semion Bitxkov

Semion Màievitx Bitxkov, rus: Семён Маевич Бычков, pronunciació AFI /sʲɪˈmʲɵn ˈmaɪvʲɪtɕ bɨtɕˈkof/ (30 de novembre de 1952) és un director d'orquestra rus.

## Biografia

Va néixer a Leningrad, actualment Sant Petersburg (Rússia). Va estudiar a l'Escola Coral Glinka de la ciutat durant deu anys i després en el Conservatori de Leningrad.
El 1973 va guanyar el Concurs de Direcció Rakhmàninov i va ser sol·licitat per a dirigir l'Orquestra Filharmònica de Leningrad. Tanmateix, el concert va ser cancel·lat a causa de la ideologia política de Bitxkov. El 1974 va emigrar de la Unió Soviètica.
Entre 1980 i 1984 es va convertir en director de l'orquestra Grand Rapids Symphony, a l'estat de Michigan (Estats Units). El 1983 es va nacionalitzar nord-americà. Entre 1989 i 1998 va ser director musical de l'Orquestra de París, a França. Després es traslladà a Colònia, Alemanya, per ser director de l'Orquestra Simfònica de la WDR de Colònia. Bitxkov està casat amb la pianista Marielle Labèque.
# Erquelinnes

Erquelinnes (en való Erkelene) és un municipi belga de la província d'Hainaut a la regió valona. Està compost per les seccions de Bersillies-l'Abbaye, Erquelinnes, Grand-Reng, Hantes-Wihéries, Montignies-Saint-Christophe i Solre-sur-Sambre. Està regat pel Sambre i l'Hantes.

## Agermanament

* Żelazków
* Jeumont
# José Cassandra

José Cardoso Cassandra (illa de Príncipe, 17 de febrer de 1964) és un polític de São Tomé i Príncipe. És President del govern regional de la Regió Autònoma de Príncipe des del 6 d'octubre de 2006. Cassandra és líder de la Unió pel Canvi i el Progrés a Príncipe (UMPP), un grup regionalista independent que dona suport a la coalició Moviment Democràtic de les Forces pel Canvi - Partit Liberal-Partit de Convergència Democràtica - Grup de Reflexió (MDFM-PCD). Fou reelegit l'agost de 2010 i en 2016 continuava en el càrrec.

## Referències

* ↑ Cahoon, Ben. "São Tomé and Príncipe." World Statesmen.org. 2000. Web. 27 May 2010. <http://www.worldstatesmen.org/Sao_Tome.html>.
* 1 2 «MLSTP/PSD wins municipal elections in São Tomé and Príncipe while those defeated complain of vote buying». A Semana, 26-07-2010 [Consulta: 2 novembre 2010]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-07-18. [Consulta: 15 abril 2016].
* ↑ José Cassandra investido como Presidente do Governo Regional do Príncipe para os próximos 4 anos, Téla Nón, 30 d'agost de 2010
* ↑ Chegada à Ilha do Príncipe - encontro Com Presidente do Governo Regional da Ilha de Príncipe, José Cardoso Cassandra (Tozé Cassandra) Arxivat 2016-06-02 a Wayback Machine. Pàgina Oficial de Cap Verd
# Armida

Armida és un personatge creat per Torquato Tasso en la seva obra Jerusalem alliberada al voltant del qual giren diverses òperes del repertori:
* Armide (1686) de Jean-Baptiste Lully
* Rinaldo and Armida (1698) de John Dennis
* Rinaldo (1711) de Georg Friedrich Händel
* Armida (1711) de Giacomo Rampini
* Armida al campo d'Egitto (1718) d'Antonio Vivaldi
* Armida (1761) de Tommaso Traetta
* Armida abbandonata (1770) de Niccolò Jommelli
* Armida (1771) d'Antonio Salieri
* Armida (1772) d'Antonio Sacchini
* Armide (1777) de Christoph Willibald Gluck
* Armida (1780) de Josef Mysliveček
* Renaud (1783), també de Sacchini
* Armida (1784) de Joseph Haydn
* Armida e Rinaldo (1786) de Giuseppe Sarti
* Armida (1802) de Francesco Bianchi
* Armida (1817) de Gioachino Rossini
* Armida (1904) d'Antonín Dvořák
* Armida (2005) de Judith Weir
En el poema èpic de Tasso, Armida és una bruixa sarraïna a la que envien a detenir els croats cristians i per assassinar al soldat dorment, Rinaldo, guerrer ferotge i decidit que és també honorable i guapo. Armida s'enamora del soldat. Crea un jardí encantat on el reté com a presoner malalt d'amor, de manera similar a com va fer Circe amb Ulisses. Al final dos dels seus camarades croats el troben i sostenen un escut sobre el seu rostre, de manera que pugui veure la seva imatge i recordar qui és. Rinaldo amb prou feines pot resistir-se als precs d'Armida, però els seus camarades insisteixen que ha de tornar als seus deures cristians. Rinaldo (o Renaud en la versió francesa) finalment convenç Armida a convertir-se al cristianisme.
# Mainà daurat

El mainà daurat (Mino anais) és un ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les zones costaneres de l'oest i nord de Nova Guinea i l'illa de Yapen.

## Referències

* ↑ «Mainà daurat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 677. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Golden Myna. Mino anais» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 29 agost 2022].
# Tocaima

Tocaima és una ciutat i municipi de la província de l'Alto Magdalena, Cundinamarca, Colòmbia, fundada el 20 de març de 1544 pel conquistador espanyol Hernán Venegas Carrillo. La ciutat és travessada pel riu Pati, el qual de vegades inunda la ciutat.

## Fills il·lustres

* Carlos Julio Ramírez (1916-1986), cantant líric (baríton).

## Història

Abans de colonització espanyola, l'àrea era la casa dels Guacana, una tribu amerindia pertanyent al poble indígena d'Amèrica Panche. El nom de Tocaima es va posar en honor d'un llegendari guerrer d'aquesta tribu, durant el període governant del cacic Guacana.
Es creu que Tocaima és l'única ciutat de Cundinamarca que té un títol reial i escut d'armes concedit per Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic el 7 de febrer de 1549, en agraïment a la lleialtat i la bona fama de la ciutat.
El 1581, la ciutat fou completament destruïda per una inundació devastadora del riu Pati. El President Juan de Borja va enviar al Capità Martin de Ocampo que va refundar la ciutat, el 18 de març de 1621, construint el Convent de San Jacinto i la seva capella contigua.
Durant la descolonització de Colòmbia d'Espanya el 1810, Tocaima va ser representada en l'assemblea constituent pel jurista Miguel de Tobar y Zerrato i Juan Salvador Rodriguez de Lago. El cabildo colonial, o consell administratiu colonial, fou restablert aquell any mateix. La nova Constitució de Cundinamarca, es va crear el 1815 i va dividir la nació en cantons, el que va provocar una confrontació entre el cantó de Tocaima i el cantó veí de La Mesa. El 1816, Espanya va reconquerir les colònies i en conseqüència va represaliar el nou govern creat.
Després de la derrota final dels espanyols el 1819, els colonitzadors van declarar la independència total d'Espanya i van crear la República de Gran Colòmbia, que va estar dirigida pel General Santander i el 1822 va restablir el cantó de Tocaima.
El 1906, Tocaima era notable pel seu or i mines de coure, però a partir de 1920 ja no es va extraure més minerals.

## Referències

* ↑ «Tocaima». A: Angelo Heilprin. Lippincott's New Gazetteer: A complete pronouncing gazetteer or geographical dictionary of the world, containing the most recent and authentic information respecting the countries, cities, towns ... in every portion of the globe. 2. Philadelphia: J. B. Lippincott, 1906. OCLC 1870625 [Consulta: 14 octubre 2010].
# Can Cardona

«Can Cardona» té aquests significats:
* Can Cardona (Avià), masia al municipi d'Avià (el Berguedà)
* Can Cardona (Breda), casa amb elements historicistes i modernistes de Breda (la Selva)
* Can Cardona (Sant Just Desvern), edifici al municipi de Sant Just Desvern (el Baix Llobregat)
* Can Cardona dels Vilars, mas aïllat al terme de Maçanet (l'Alt Empordà)
# Llop del Pajarillo

El Llop del Pajarillo, o Cap de llop del Pajarillo, és una escultura de pedra calcària que representa el cap d'un llop i que forma part del conjunt escultòric d'El Pajarillo. Data de la primera meitat del segle IV aC, va ser esculpida pels ibers. La troballa se'n va produir al mas El Pajarillo, situat a la localitat de Huelma, província de Jaén (Andalusia). La peça s'exposa de manera permanent al Museu de Jaén (Andalusia).

## Simbologia

Es tracta d'una escultura d'un llop en actitud agressiva i amenaçadora, com es dedueix en comprovar que té les orelles inclinades cap enrere, el musell arrugat i la boca entreoberta.

## Característiques

* Forma: cap de llop.
* Material: pedra calcària.
* Context: edat del Ferro II.
* Estil: ibèric.
* Altura: 96 centímetres.
* Llargada: 54 centímetres,
* Amplària: 54 centímetres.

## Referències

* 1 2 3 http://www.arqueomas.com/peninsula-iberica-museo-provincial-de-jaen.htm Arxivat 2015-04-05 a Wayback Machine. Ficha técnica sobre la Cabeza de lobo de El Pajarillo de la web del Museo de Jaén, (Consultada el 04-06-2011)

## Bibliografia

* El arte ibérico bajo una nueva mirada. Director del Museu de Jaén, Article PDF sobre Porcuna i el Pajarillo Arxivat 2017-03-08 a Wayback Machine..
* MOLINS MOLINS, M. i altres (1998); El Santuario heroico de “El Pajarillo” (Huelma, Jaén), Jaén, Universitat de Jaén.
# Erquinghem-Lys

Erquinghem-Lys és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.615 habitants. Limita al nord amb Nieppe, al nord-est amb Armentières, a l'est amb La Chapelle-d'Armentières, al sud-est amb Bois-Grenier, al sud amb Fleurbaix, al sud-oest amb Sailly-sur-la-Lys i a l'oest amb Steenwerck.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.257 | 3.456 | 3.658 | 3.949 | 4.355 | 4.445 | 4.507 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001 - | Alain Bézirard | UMP |