OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bartomeu Llabrés Albertí

Bartomeu Llabrés Albertí (Palma, 1886 - ídem, 18 d'abril de 1951) va ser un obrer de Palma (Illes Balears). Va treballar a la Foneria Pere J. Tous de la mateixa ciutat.
Llabrés va ser figura destacada d'un dels primers equips d'arrel obrera de Mallorca, el Foneria Carbonell (després rebatiat com a Mallorca FC), creat l'any 1920. Possiblement en va ser el president o cap visible, tot i que l'equip no estava organitzat formalment.
L'equip es va fusionar a finals de 1920 amb un altre conjunt obrer, el Mecànic FC, per formar el Balears FC. Llabrés va ser elegit president de la nova entitat i va exercir el càrrec durant dos anys, fins al 1922, que va ser substituït per Jaume Llabrés Morey (no hi havia cap parentiu entre ells). El club continua existint amb el nom de Club Esportiu Atlètic Balears.

## Bibliografia

* García Gargallo, Manuel. Els orígens de l'Atlètic Balears (1920-1942). Dels inicis a la fusió. Barcelona: Lulu, 2013.

## Referències

* ↑ García Gargallo, 2013, p. 21-22.
* ↑ García Gargallo, 2013, p. 25-26.
# Divisió de Bangalore

La divisió de Bangalore és una entitat administrativa de l'Índia, a l'estat de Karnataka, amb capital a la ciutat de Bangalore. Està formada pel següents districtes:
* Districte de Bangalore Urbà
* Districte de Bangalore Rural
* Districte de Chikballapur
* Districte de Chitradurga
* Districte de Davanagere
* Districte de Kolar
* Districte de Ramanagara
* Districte de Shimoga
* Districte de Tumkur
La divisió es va crear vers 1860 dins el regne de Mysore, i fou suprimida temporalment el 1883 fins que les divisions foren readoptades per l'estat després de la independència de l'Índia.
# Cal Cisquet

Cal Cisquet és una masia de Sant Agustí de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció feta amb tres cossos de base rectangular dos dels quals tenen el teulat en posició lateral a la façana principal. El nucli central de l'edifici és la part possiblement més antiga de la casa, de dos pisos i que té la porta principal datada al 1839. A aquest cos s'hi va afegir un allargament a la part dreta i un cos avançat a la part esquerra de la façana donant forma d'L a l'edifici. Al voltant de la casa hi ha diverses construccions annexes que feien funció de corts que han estat abandonades.

## Història

La llinda de pedra de la porta principal conserva la data 1839 i la finestra del primer pis conserva la llinda també datada el 1866.

## Referències

* 1 2 «Cal Cisquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2017].
# Bouarfa

Bouarfa (en àrab بوعرفة, Būʿarfa; en amazic ⴱⵓⵄⴰⵔⴼⴰ) és un municipi del Marroc, a la província de Figuig, a la regió de L'Oriental. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 28.846 persones.

## Història

Era la capital de la tribu dels Banu Guil, establerts en l'Edat Mitjana. La seva població parla àrab, amb alguns elements amazics.
La vila es va engrandir després del descobriment de manganès a Aïn Beïda, amb mineral ric en pirolusita. Els francesos explotaren la mina en 1913. Després de la independència va passar moments difícils després del tancament de la seva mina.
S'hi va crear un camp d'internament per a dissidents, principalment republicans espanyols i jueus. En 1942 hi havia 800 persones forçades a treballar en condicions cruels.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ (anglès) Ghazi-Walid Falah, Caroline Rose Nagel, Geographies of Muslim Women: Gender, Religion, and Space, Guilford Press, 2005, p. 99
* ↑ «Souvenirs de Bouarfa, siège de la province de Figuig, au Maroc».
* 1 2 Karim Boukhari et Hassan Hamdani «Histoire. Des camps de concentration au Maroc» (en francès). TelQuel [Casablanca], 274, mai 2007. Arxivat de l'original el 2015-01-29 [Consulta: 5 novembre 2016]. Arxivat 2015-01-29 a Wayback Machine.
* ↑ Evelyn Mesquida, La Nueve, 24 août 1944. Ces républicains espagnols qui ont libéré Paris, Paris, Le Cherche-Midi, 2011, collection « Documents ». ISBN 978-2-7491-2046-1, p. 47
# Riu Euleu

* Per a altres significats, vegeu «Euleu».
Euleu (grec antic: Εὔλαιος; llatí: Eulaeos) era l'antic nom d'un riu de la Susiana, que naixia a les muntanyes orientals, al districte de Dinarún, passava per la moderna Shushter i desaiguava al Tigris per un canal artificial anomenat Haffar. A la seva part baixa és probable que fos conegut amb el nom de Paitigris. Actualment el riu es diu Karun.
Alguns autors l'han confós amb el riu Coaspes, també afluent del Tigris. El seu afluent principal era el Coprates (avui el Dezful), que desaiguava al riu prop d'Ahwaz.
Estrabó, que cita l'autoritat de Policlet de Larisa, diu que el Tigris, el Coaspes i l'Euleu acabaven en un pantà que desaiguava després al mar. Fa també observacions sobre la qualitat i la puresa de la seva aigua. Plini el Vell diu que tant el Tigris com l'Euleu formaven llacs durant el seu curs, i que l'Euleu tenia les fonts a Mèdia i separava Susa de l'Elimaida. A l'antiguitat, el riu tenia un canal artificial que el feia discórrer fins al mar. Flavi Arrià explica que Alexandre el Gran després de deixar el cos principal de la seva infanteria a Hefestió, va baixar per l'Euleu fins al mar, i quan va arribar a la seva desembocadura, va anar per mar fins al Tigris, deixant algunes de les seves naus per seguir el canal que unia l'Euleu amb el Tigris, i després va pujar pel Tigris.

## Referències

* ↑ Alberich, Joan (dir.). Diccionari Grec-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana; Fundació Bernat Metge, 2015, p. 813. ISBN 9788441224223.
* ↑ Smith, William (ed.). «Eulaeus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 gener 2023].
Viccionari
# Iastrubtsí

Iastrubtsí (en (ucraïnès): Яструбці) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 240 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi. Fins al 1948 la vila es deia Toguntxí.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Houderrane

Houderrane (en àrab حودران, Ḥūdarrān; en amazic ⵃⵓⴷⵔⵔⴰⵏ) és una comuna rural de la província de Khémisset, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.414 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Cal Claries

Cal Claries és una obra del poble de la Móra, al municipi de Granyanella (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un dels primers habitatges que es van realitzar al poble amb tapia de fang als murs, tot i que presenta una base construïda amb pedra. L'estructura està formada per planta baixa, per a usos agrícoles, primera planta, com habitatge familiar, i golfes. L'element mes destacable es la llinda a la porta principal d'accés, que dona la data de la construcció, 1558, al mateix temps que s'hi pot observar un treball decoratiu a la part inferior de formes arrodonides i molt habituals durant el segle xvi a la zona de la comarca de La Segarra.

## Referències

* ↑ «Cal Claries». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 març 2019].
# Bèsties fantàstiques i on trobar-les

* Aquest article tracta sobre el llibre de JK Rowling. Si cerqueu l'adaptació cinematogràfica de 2016, vegeu «Bèsties fantàstiques i on trobar-les (pel·lícula)».
Bèsties fantàstiques i on trobar-les és el títol d'un llibre escrit per J. K. Rowling, com a complement a la saga de Harry Potter, igual que El Quidditch de totes les èpoques. Va ser publicat en català durant el 2001 per l'editorial Empúries. Aquest llibre inclou un pròleg escrit pel director de l'escola de bruixeria Hogwarts, n'Albus Dumbledore.
El llibre té poc argument però molta informació, cosa normal en un llibre el qual Harry Potter i els seus amics utilitzarien per estudiar a Hogwarts. Parla de diferents bèsties i animals que fàcilment podrien ser estudiats en la classe impartida per Rubeus Hagrid, Cura de Criatures Màgiques.
A més aquest llibre permet a tot lector saber més sobre el món de Harry Potter. Hi ha informació sobre bèsties tan conegudes com els homes llop, els trolls o els basiliscs que ja han aparegut als llibres del món de Harry Potter i fins i tot altres bèsties com Streelers, Shrake.
El 12 de setembre de 2013, la Warner Bros. i Rowling van anunciar que farien una pel·lícula inspirada en el llibre, que seria la primera d'una sèrie de cinc. La mateixa Rowling en farà els guions. Va planificar la pel·lícula després que Warner Bros. li suggerís la idea. El personatge principal és Newt Scamander i està ambientada a Nova York, 70 anys abans de l'inici de les històries de Harry Potter. La pel·lícula es va estrenar a tot el món el 18 de novembre de 2016.

## Curiositats

* Comic Relief li va demanar amb poques esperances a J. K. Rowling que escrivís un conte curt de Harry Potter per destinar-ne els beneficis a l'associació. Com que a ella se li donen malament els contes curts va pensar que millor seria escriure no un llibre, sinó dos.
* El llibre té anotacions escrites per Harry, Ron i l'Hermione, com si fos escrit a mà pel trio d'amics.
* Ha estat esmentat en diverses ocasions en els llibres de Harry Potter.
* A J.K. Rowling sempre li ha agradat dibuixar. Per aquesta raó, ella volia que a La Pedra Filosofal apareguessin les seves il·lustracions, però l'editorial s'hi va oposar. En aquesta ocasió va dibuixar ella mateixa totes les il·lustracions interiors.

## Referències

* ↑ «"Five films exactly". JK Rowling Twitter feed», 13-10-2016.
* ↑ Ramos, Rafael «El mon de Harry Potter torna al cinema amb tres films més». La Vanguardia, 01-04-2014.
* ↑ Tartaglione, Nancy. «Warner Bros, J.K. Rowling Team For New 'Harry Potter'-Inspired Film Series». Deadline, 12-09-2013. [Consulta: 12 setembre 2013].
# Jardí botànic nacional de Bèlgica

El jardí botànic Meise (Plantentuin Meise en neerlandès), situat al municipi de Meise al Brabant Flamenc, a una desena de quilòmetres del centre de Brussel·les, és un dels majorsjardins botànics del món. Està instal·lat a la finca del castell de Bouchout, d'una extensió de 92 hectàrees.
El jardí botànic conté dues seccions d'investigació, un herbari (amb aproximadament 3.000.000 de mostres), accessible als investigadors, una biblioteca amb 60.000 obres de botànica i aproximadament 10.000 revistes especialitzades, i vastes col·leccions de plantes vives.
Les plantes tropicals i mediterrànies, així com totes les espècies que temen les glaçades, són albergades en un complex d'hivernacles, el palau de les Plantes. Tretze grans hivernacles envolten 22 hivernacles de col·leccions més petites, i formen junts un complex vitri d'una hectàrea, de la qual l'alçada varia entre 8 i 16 metres.
El jardí adquirí dos Amorphophallus titanus l'abril de 2008 per una donació del Jardí Botànic de Bonn. Una de les dues plantes està florida d'ençà la fi de juliol i acabarà la seva floració excepcional durant la primera setmana del mes d'agost (Hivernacle H del palau de les plantes).
L'hivernacle Balat, concebut el 1854 per l'arquitecte Alphonse Balat (que dissenyà els hivernacles reials de Laeken), en principi erigit al parc Léopold de Brussel·les, després traslladat al Jardí botànic de Brussel·les, ha trobat a Meise l'emplaçament definitiu.
Diferents jardins i diverses col·leccions de plantes, d'arbres i arbusts els envolten.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-12-18 a Wayback Machine..
* Plànol interactiu dels jardins.
# Cal Cisteller (la Cellera de Ter)

Cal Cisteller és una casa de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un immoble que consta de planta baixa i dos pisos superiors, situat entre mitgeres i cobert amb una teulada a dues aigües de vessants a façana i amb un ràfec d'una filera de rajola en punta de diamant. Està ubicat al costat dret del carrer d'Amunt.
La planta baixa contempla tres obertures de similar tipologia, és a dir: rectangulars i amb emmarcament de rajol. Difereixen únicament tant en les funcions com en la mida, ja que l'obertura central actua com a portal d'accés, mentre que les dues obertures que el flanquejen - una per banda- funcionen com a finestres.
El primer i segon pis han estat resolts partint del mateix plantejament formal, que consisteix en disposar tres obertures rectangulars per pis i emmarcades per pedra. A l'igual que en el cas de la planta baixa, l'únic que els diferencia i distingeix és la mida i la funcionalitat. Així les del primer pis són sensiblament majors i les tres són projectades com a balconades amb les seves respectives baranes de ferro forjat. D'aquestes tres, destaca especialment la central, sobretot per la seva barana de ferro més elaborada en comparació amb les altres que són molt més austeres i discretes. Mentre que les del segon pis són menors. Sobretot les dues obertures laterals, projectades com a finestres, que flanquejen la balconada central equipada amb la seva pertinent barana de ferro forjat.
A simple vista s'observa un impacte visual i estètic enorme entre el que seria la zona inferior i la superior. I és que la zona inferior, materialitzada en la planta baixa, és d'obra vista, ja que ha estat completament repicada, deixant a la vista, com molt bé diu el seu nom, la matèria primera, és a dir els còdols de riu sense desbastar. Mentre que en la zona superior, concretada en el primer i segon pis, s'ha optat per un procediment completament contrari, però que tanmateix és la solució correcta i acertada per les cases austeres, que consistia en arrebossar i pintar la façana com a mesura d'aïllament i protecció. Ja que la modalitat de l'obra vista, és això simplement una moda. Aquestes cases estaven projectades per a ser arrebossades i no deixar la pedra repicada.

## Història

A principis del segle xx, aquest immoble va servir d'escenari per a diversos serveis administratius: des de l'Ajuntament, el qual es va mantenir en aquest edifici fins al 1915, any en el qual es va traslladar a un edifici de la Plaça de la Vila. Passant per les dependències del jutjat i fns arribar a ser la seu del Sindicat agrícola de Sant Isidre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Cisteller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Muhàfadha

La muhàfadha, a voltes també transcrita muhafaza (àrab: محافظة, muḥāfaẓa, en plural محافظات, muḥāfaẓāt), és una divisió administrativa de primer nivell en diversos països àrabs (Bahrein, Egipte, l'Iraq, Jordània, Kuwait, Líban, Líbia, Oman, Palestina, Síria i el Iemen) i de segon nivell a l'Aràbia Saudita.
El terme es pot traduir com a ‘municipalitat’, ‘districte’, ‘departament’, ‘província’, ‘prefectura’ o ‘governació’ —o, erròniament, ‘governadorat’ per influència de l'anglès—, segons els països.
A Algèria i el Marroc, una muhàfadha designa una subdivisió geogràfica d'un organisme administratiu o d'un partit polític.
Deriva del verb àrab حافظ (ḥāfaẓa) que significa ‘conservar’, ‘guardar’, ‘preservar’, ‘protegir’. El cap d'una muhàfadha és un muhàfidh o una muhàfidha, un ‘alcalde’, ‘cap de districte’, ‘governador’ o ‘prefecte’, segons el cas.

## Governacions o muhafadhat als països àrabs

* Governacions de l'Aràbia Saudita (de segon nivell)
* Governacions de l'Autoritat Nacional Palestina
* Governacions de Bahrain
* Governacions d'Egipte
* Governacions del Iemen
* Governacions de l'Iraq
* Governacions de Jordània
* Governacions de Kuwait
* Governacions del Líban
* Governacions de Líbia
* Governacions d'Oman
* Governacions de Síria

## Referències

* 1 2 3 Castells Criballés, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "حفظ". ISBN 978-84-412-1546-7.
# Tarmaixirin

Tarmaixirin després Ala al-Din Khan fou kan del Kanat de Txagatai d'una data que varia entre el 1330 i el 1332 al 1332/1334. Va succeir al seu germà Duwa Temür.
Es va fer famós el 1328 per la seva campanya a l'Índia. Va derrotar a tots els que se li van oposar en el seu camí a Delhi i el sultà li va haver de pagar un important tribut per salvar la vida. També va envair amb èxit el Il-kanat de Pèrsia.
Probablement el 1330 va pujar al tron al kanat de Txagatai al lloc del seu germà Dewa Temür, en circumstàncies no ben conegudes. Era budista (el seu nom és una derivació del sànscrit dharmashri) però es va convertir a l'islam i va agafar el nom d'Ala al-Din, provocant l'hostilitat de la noblesa majoritàriament xamanista o budista. Va enviar una carta a la cort de l'emperador mongol Yuan de la Xina al que va pagar tribut. Fou visitat a la seva cort pel viatger musulmà Ibn Battuta. Va preferir residir a les ciutats de Transoxiana pel que fou acusat d'abandonar la tradició mongola i en un kuriltai fou declarat deposat i substituït per Buzan Khan, fill de Duwa Temür.
Més tard va morir en la lluita contra el txagataïdes orientals en un combat prop de Samarcanda.

## Referències

* The Chaghadaids and Islam: the conversion of Tarmashirin Khan (1331-34). The Journal of the American Oriental Society, 1 d'octubre de 2002. Biran
# David Koepp

David Koepp (Pewaukee, 9 de juny de 1963) és un guionista i director de cinema estatunidenc.

## Biografia
### Carrera

Com a guionista, Koepp ha estat involucrat en alguns dels majors èxits de taquilla cinematogràfics de Hollywood, tals com Parc Juràssic, Missió: Impossible, i Spider-Man. També va participar en la redacció del guió, al final va ser desacreditat d'aquest, per a l'adaptació de Men in Black, després d'haver estat contractat per Steven Spielberg. Temps després, va ser contactat per a escriure el guió de Men in Black II, però va rebutjar el mateix a causa del fet que es trobava treballant en l'adaptació de Spider-Man. Koepp va tenir una breu aparició, com el personatge del "bastard desafortunat" a El món perdut: Jurassic Park, en la qual es va ocupar com a auxiliar de la direcció.
Part de la seva filmografia inclou a Secret Window, L'últim esglaó, The Trigger Effect i L'habitació del pànic. L'any 2002, va crear la sèrie de televisió Hack, protagonitzada per David Morse. Els seus últims treballs han estat en les adaptacions d'Indiana Jones i el regne de la calavera de cristall i Ghost Town.

### Vida personal

Koepp va néixer en Pewaukee, Wisconsin, dintre d'una família conformada per terapistes, que eren propietaris d'una companyia publicitària. Té 2 germans, anomenats Stephen Koepp i Jeff Koepp, i una germana, Cathy Maki. A més, és pare de 3 fills: Ben Koepp, Nick Koepp i Henry Koepp. La seva esposa és Melissa Thomas.

## Filmografia
### Guionista

* Apartment Zero (1988)
* Males influències (Bad Influence) (1990)
* I Come In Peace (1990)
* Soldats de joguina (Toy Soldiers) (1991)
* Death Becomes Her (1992)
* Parc Juràssic (Jurassic Park) (1993)
* Atrapat pel passat (Carlito's Way) (1993)
* The Paper (1994)
* The Shadow (1994)
* Suspicious (1994)
* Missió: Impossible (Mission: Impossible) (1996)
* The Trigger Effect (1996)
* Homes de Negre (Men in Black) (desacreditat) (1997)
* El món perdut: Jurassic Park (The Lost World: Jurassic Park) (1997)
* Snake Eyes (1998)
* L'últim esglaó (Stir of Echoes) (1999)
* L'habitació del pànic (Panic Room) (2002)
* Spider-Man (2002)
* La finestra secreta (Secret Window) (2004)
* Zathura: Una aventura espacial (Zathura: A Space Adventure) (2005)
* La guerra dels mons (War of the Worlds) (2005)
* Indiana Jones i el regne de la calavera de cristall (Indiana Jones and the Kingdom of the Crystal Skull) (2008)
* Ghost Town (amb John Kamps) (2008)
* Sins of the Round Table (2008)
* Assalt al tren Pelham 1, 2, 3 (The Taking of Pelham 1 2 3) (2009)
* The Mummy (2017)
* Indiana Jones i el dial del destí (Indiana Jones and the Dial of Destiny) (2023)

### Director

* Suspicious (1994)
* The Trigger Effect (1996)
* L'últim esglaó (Stir of Echoes) (1999)
* Suspens (2003) (TV)
* La finestra secreta (Secret Window) (2004)
* Ghost Town (2008)

## Referències

* ↑ David Koepp Biography (1963-)

## Enllaços externs

* 2007 FilmStew.com Entrevista Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Ichthyaetus

Ichthyaetus és un dels gèneres d'aus de la família dels làrids (Laridae), a l'ordre dels caradriformes (Charadriiformes). Aquest és un dels gèneres en els quals es va dividir el gènere Larus com a conseqüència dels estudis genètics de la primera dècada del segle XXI, si bé alguns autors inclouen totes les seves espècies dins del gènere Larus. El gènere Ichthyaetus fou descrit originalment l'any 1829 pel naturalista alemany Johann Jakob Kaup.
Són gavines de mitjana grandària i bec relativament fi comparat amb les espècies del gènere Larus.
Als Països Catalans hi crien regularment dues espècies d'aquest gènere: les gavines corsa i capnegra.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.4, 2010) aquest gènere està format per 6 espècies:
* Gavià de Hemprich (Ichthyaetus hemprichii).
* Gavina capnegra mediterrània (Ichthyaetus melanocephalus).
* Gavina corsa (Ichthyaetus audouinii).
* Gavina ullblanca (Ichthyaetus leucophthalmus).
* Gavina relicta (Ichthyaetus relictus).
* Gavinot capnegre (Ichthyaetus ichthyaetus).

## Referències

* ↑ Pons J.M., Hassanin, A., and Crochet P.A.(2005). Phylogenetic relationships within the Laridae (Charadriiformes: Aves) inferred from mitochondrial markers. Molecular phylogenetics and evolution 37(3):686-699
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
* ↑ Aus presents a Catalunya segons el SIOC Arxivat 2010-05-11 a Wayback Machine. Rev. 16-04-2010
* ↑ Els làrids a la classificació del IOC Arxivat 2013-12-05 a Wayback Machine. Rev. 16-04-2010
# Bequeires

Els bequeires (en llatí: becheires, en grec antic Βέχειρες, Βέχειροι) eren un poble del Pont, emparentat amb els macrons, i que vivia a l'est d'aquesta tribu.
Sembla que a l'est tenien als macrocèfals, que cal distingir dels macrons. Plini el Vell diu que eren dos pobles diferents. Se suposa, pel que diuen Plini i Pomponi Mela, que ocupaven la regió a l'oest de Trapezus (Trebisonda).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Becheires». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 28 maig 2021].
# Can Risuenyo

Can Risuenyo és una obra del municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de tres cossos amb teulada a dues vessants en el central i terrat pla als laterals. La seva tipologia s'allunya del tipus pairal i s'acosta a la casa urbana, constituint una variació dins de l'esquema II-2 de Danés i Torras.
L'edifici té planta i pis als tres cossos i unes golfes en la seva part central. El cos esquerra, a l'altura del primer pis, té una gran galeria en tota la seva profunditat coberta amb vidrieres transparents. Els terrats laterals tenen barana feta amb mòduls de terracota i maó vist, pintat. L'estil és popular, però els ulls de bou de les golfes, sobretot els laterals el·líptics, tenen un regust barroc força clar i justifiquen una cronologia del segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Can Risuenyo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
* ↑ «Can Rissuenyo (Cornellà de Llobregat - Baix Llobregat)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 25 desembre 2015].