OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palau de la Puresa Celestial

El Palau de la Puresa Celestial, o Palau Qianqing (en xinès: 乾清宫; pinyin: qiánqīng gōng; Manchu: kiyan cing gung) és un palau de la Ciutat Prohibida de Beijing, en xinès: 乾清宫, pinyin: qiánqīng gōng És la més gran de les tres sales de la Cort Interior (els altres dos són la Sala de la Unió i el Palau de la Tranquil·litat Terrenal), localitzada en l'extrem nord de la Ciutat Prohibida. Durant la dinastia Qing, el palau sovint va servir com a sala d'audiències de l'Emperador, on es reunia amb el Consell Magnífic.
El Palau de la Puresa Celestial és un edifici amb dobles cornises, i establert en un sol nivell sobre una plataforma de marbre blanc. Està connectat a la Porta de la Puresa Celestial pel seu costat sud a través d'un passadís alçat. En la dinastia Ming, va ser la residència de l'Emperador. L'ampli espai es dividia en nou habitacions en dos nivells, amb 27 llits. Per seguretat, cada nit l'Emperador escollia a l'atzar un d'aquests llits per dormir. Això va continuar fins a inicis de la dinastia Qing. No obstant això, quan l'Emperador Yongzheng va ascendir al tron, no desitjava habitar el palau que el seu pare Kangxi va ocupar durant 60 anys. Ell i els emperadors subsegüents van viure en canvi a la Sala de la Cultivació Mental, més petita i a l'oest. El Palau de la puresa Celestial llavors va funcionar com la sala d'audiències de l'Emperador, on es reunia amb la cort, rebia ministres i emissaris, i celebrava banquets. Al centre del Palau, sobre una plataforma, hi ha el tron i un escriptori, en el qual l'Emperador va escriure notes i va signar documents durant consells amb ministres.
Sobre el tron penja una tableta amb una escriptura llegida de dreta a esquerra, que diu zhèng dà guāng míng (正大光明), escrita per l'Emperador Shunzhi. Aquesta tableta s'ha traduït en diverses formes, però el significat transliteral aproximat és "deixin que el bondadós brilli". Sovint s'usa com una frase o aforisme xinès, que significa "ser decent, sincer i magnànim," o "no tenir cap secret ni fer una acció desvergonyida."
Els emperadors de la dinastia Qing posteriors a Yongzheng van designar als seus successors en secret, amb una sola còpia del seu testament amagat darrere d'aquesta tableta i una altra còpia que l'Emperador portava amb si a tot moment.

## Referències

* ↑ Gugong: "II.
# Palau de la Magdalena

El Palau de la Magdalena és a la península de la Magdalena, a Santander, Cantàbria (Espanya) i va ser construït entre els anys 1909 i 1911, per subscripció popular, com residència d'estiu de la família del rei Alfons XIII fins a l'any 1931 (proclamació de la Segona República Espanyola). Dissenyat pels arquitectes Javier González Riancho i Gonzalo Bringas Vega, va ser moblat el 1913, quan va ser inaugurat. El 1914 es van afegir les quadres, d'estil anglès amb teulades punxegudes de vessants pronunciats, entramats de fusta, etc.
Es tracta d'una obra eclèctica, que combina influències angleses, amb abundància de xemeneies, formes dels finestrals, així com aportis d'estil francès, com l'escalinata de doble tram de l'escala principal, l'asimetria dels cossos de l'edifici i també algunes pinzellades regionalistes.
L'edifici consta de dues entrades, una al Nord per a carruatges, amb pòrtic, i una altra al sud, que és la principal, amb dues torrasses de planta octogonal i una escalinata de trams dobles. El palau és de pedra de maçoneria amb cobertes d'esquist. En l'interior destaquen els salons de recepció conservant alguns quadres d'interès, d'autors com Benedito, Joaquim Sorolla i Bastida, Sotomayor, etc.
Des de 1932 organitza els cursos d'estiu de la Universitat Internacional Menéndez Pelayo.
Joan de Borbó va vendre el palau a l'Ajuntament de Santaner l'any 1977 per 150 milions de pessetes, essent alcalde Juan Hormaechea (Alianza Popular). Aquesta operació va estar envoltada per una forta polèmica, perquè els partits d'esquerra consideraven que havia estat la ciutat de Santander la que l'havia regalat a la Casa Reial el 1911.

## Referències

* ↑ Moure Romanillo, Alfonso; Suárez Cortina, Manuel. De la montaña a Cantabria: la construcción de una comunidad autónoma (en castellà). Ed. Universidad de Cantabria, 1995, p. 444. ISBN 8481021121.
# Barnard (Vermont)

Barnard és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 958 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Barnard tenia 958 habitants, 383 habitatges, i 276 famílies. La densitat de població era de 7,6 habitants per km².
Dels 383 habitatges en un 29,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,4% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 27,7% no eren unitats familiars. En el 21,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,4% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 32% de 45 a 60 i un 13% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.787 $ i la renda mediana per família de 48.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.485 $ mentre que les dones 25.385 $. La renda per capita de la població era de 25.354 $. Entorn del 4,7% de les famílies i el 6,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Barnard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Barnard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gran Imam d'al-Azhar

El Gran Imam d'al-Azhar (àrab: الإمام الأكبر, al-Imām al-Akbar), també conegut com a Honorable Xeic d'al-Azhar (àrab: شيخ الأزهر الشريف, Xayẖ al-Azhar ax-Xarīf) és un prestigiós títol de l'islam sunnita i un càrrec oficial molt important a Egipte. Actualment és ocupat per Ahmed al-Tayeb. Alguns musulmans el consideren la màxima autoritat del pensament islàmic sunnita i de la jurisprudència islàmica i té una gran influència en els seguidors de les tradicions teològiques aixarita i maturidita a tot el món. El Gran Imam dirigeix la mesquita d'al-Azhar i, per extensió, la universitat d'al-Azhar, i és responsable dels assumptes religiosos d'Egipte juntament amb el Gran Muftí d'Egipte.

## Referències

* ↑ Beattie, 2000, p. 225.
* ↑ Bennett, 2005, p. 220.

## Bibliografia

* Beattie, Kirk J. Egypt during the Sadat years (en anglès). Palgrave Macmillan, 2000. ISBN 978-0-312-23246-7.
* Dodge, Bayard. Al-Azhar: A Millennium of Muslim learning (en anglès). Middle East Institute, 1961.
# Gran Incendi de Nova York (1835)

* Per a altres significats, vegeu «Gran Incendi de Nova York (1776)».
El Gran Incendi de Nova York de 1835 va ser un desastre que va destruir la Borsa de Nova York i la majoria dels edificis de l'extrem sud-est de Manhattan al voltant de Wall Street a la nit 16 al 17 de desembre de 1835.

## Desenvolupament

La ciutat estava coberta per la neu i l'incendi va començar una tarda en un magatzem de cinc pisos al carrer Merchant n º 25 (ara anomenada Carrer Beaver) en la intersecció amb el carrer Pearl entre Hannover Square i Wall Street. El foc va ser alimentat pels vents huracanats que bufaven des del nord-oest cap al East River. Amb temperatures tan baixes com -27 °C i el riu Aquest congelat, els bombers van haver de tallar forats al gel per obtenir aigua, però, a aquesta temperatura, l'aigua es congelava a les mànegues i bombes. Els intents de volar edificis al seu pas van ser frustrats per la falta de pólvora a Manhattan. Els bombers que van arribar a ajudar des Filadèlfia van dir que van veure senyals de l'incendi des allà.

## Pèrdues

Al voltant de les 2 AM, els marines van tornar amb pólvora del Brooklyn Navy Yard i van volar edificis en el camí de l'incendi. En aquells dies, el foc cobria 50 acres, 17 illes de la ciutat i havia destruït entre 530 i 700 edificis.
Les pèrdues van ser estimades en 20 milions de dòlars, que al valor actual serien centenars de milions. Només dues persones van morir. L'assegurança no cobriria aquestes pèrdues pel fet que les seus de diverses seus de companyies asseguradores van acabar cremades, duent a aquestes a la fallida.
Les investigacions posteriors no van trobar algun culpable i es va informar que la causa de l'incendi va ser una ràfega en una canonada de gas que va ser encesa per una estufa de carbó.

## Conseqüències

Com l'incendi va tenir lloc enmig d'un boom econòmic ocasionat per la recent inauguració del Canal d'Erie, els edificis de fusta destruïts van ser ràpidament reemplaçats per altres més grans de pedra i maó, menys propensos a grans incendis generalitzats. L'incendi també va provocar la construcció d'un nou subministrament d'aigua municipal, avui conegut com l'Aqüeducte Croton, i una reforma i expansió del servei de bombers. Com a resultat, aquest va ser l'últim gran incendi de Nova York.

## Vegeu també

* Gran Incendi de Londres

## Referències

* ↑ Segons com/index.asp? letter = E oldstreets.com El carrer Merchant originalment es deia Carrer Exchange, però va canviar de nom el 1835. Després de l'incendi, el carrer va ser traslladada més al sud i es va convertir al carrer Beaver.
* ↑ pbs.org/wnet/heroes/history1.html "Heroes of Ground Zero: FDNY - A History
* ↑ «Exhibit Details Devastation of Years Past». Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 27 maig 2010].
* ↑ «Our Fireman, The History of the NY Fire Departments». Arxivat de l'original el 2008-05-10. [Consulta: 27 maig 2010].

## Enllaços externs

* "Chapter 18: The Great Conflagration of 1835" Arxivat 2006-07-13 a Wayback Machine., History of the Fire Department of the City of New York.
# Palau Provincial d'Alacant

El Palau Provincial d'Alacant és un edifici d'estil neoclàssic del primer terç del segle xx situat a Alacant. És la seu de la Diputació d'Alacant.

## Història

Es va començar a construir en 1928 i va finalitzar en 1931. El seu autor va ser l'arquitecte Juan Vidal i Ramos, autor també d'altres edificis emblemàtics d'Alacant com la casa Lamaignere (1918), la casa Carbonell (1920-1924), la casa del Socors (1925-1927) i l'Hospital Provincial (1926), seu del Museu Arqueològic Provincial d'Alacant (MARQ). El palau va ser inaugurat com a seu de la Diputació d'Alacant el 17 de gener de 1932 pel llavors president de la República Niceto Alcalá Zamora.

## Arquitectura

La seva construcció correspon a una obra d'estil neoclàssic i ornamentació barroca, donant gran importància a ordre de simetria. Ha estat catalogat com l'«obra mestra del casticisme». Es pot destacar el seu gran porxo en l'entrada amb les seves dues torres en la façana principal, sobresortint una gran balconada en la qual s'eleva un gran frontó. L'edifici es completa amb un jardí tancat mitjançant un reixat de ferro que envolta tota l'edificació instal·lada posteriorment. És l'anomenat jardí de les celebritats pels seus monuments de personatges cèlebres de la ciutat d'Alacant.
La distribució interna de l'edifici combina diferents necessitats com són les oficines, els despatxos, els salons de juntes, les façanes estan compostes per dues franges marcades, a la franja inferior predomina la composició horitzontal, manca d'elements ornamentals exceptuant l'encoixinat, el cos superior està compost per dues plantes i la seva decoració és diferent al cos inferior. En la façana principal predomina la simetria axial a tots dos laterals se situen dues torrasses cúbiques, una a cada costat.

## Referències

* ↑ El arquitecto de moda en Alicante en 1920, Diario Información, 26 d'octubre de 2015
* ↑ Martínez Medina, Andrés. La arquitectura de la ciudad de Alicante 1923-1943: La aventura de la Modernidad (PDF) (en castellà). Alacant: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2015, p. 150-152 [Consulta: 15 agost 2021].
* ↑ Martínez Medina, Andrés; Oliva Meyer, Justo; Oliver Ramírez, José Luis; Sempere Pascual, Armando; Calduch, Juan. Guía de Arquitectura de la Provincia de Alicante (PDF) (en castellà). Alacant: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2014, p. 51 [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ Palau Provincial. Diputació d'Alacant

## Enllaços externs

* La nova exposició del Palau Provincial d'Alacant ofereix una revisió de l'art abstracte d'Ángel Baeza a través de 28 obres Arxivat 2018-11-07 a Wayback Machine., Diari Valencià
* La zona d'il·lustres alacantins del Palau Provincial acull el bust del pintor Emilio Varela Arxivat 2018-11-07 a Wayback Machine., 17 de maig de 2018
# Palau Radziwill

El Palau Radziwill (en lituà:Radvilų), és un conjunt palatí situat en Vílnius, a Lituània, i destacat dins del seu centre històric.
Es va construir com la segona i més gran residència de la família Radziwill a Vílnius. L'edifici actual el va manar edificar pel príncep polonès-lituà Janusz Radziwill, i es va aixecar entre els anys 1635 i 1653, amb disseny de l'arquitecte Jan Ullrich. El complex va quedar ruïnós després de la guerra dels Tretze Anys i va estar abandonat durant molts anys. Durant la Primera Guerra Mundial va ser àmpliament devastat, conservant-se tan sols la seva ala nord. A la dècada de 1980 va ser restaurat parcialment per allotjar una secció del museu d'art lituà.
La seva arquitectura és tardo renacentista, amb traçats del renaixement holandès i decoracions manieristes lituanes. La seva disposició simètrica original evocava el renaixement francès tardà, concretament als parisencs palaus de Fontainebleau i de Luxemburg a París.

## Enllaços externs

* http://www.ldm.lt/RRM/RR_pastatas.htm Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Gottfried Wilhelm Osann

Gottfried Wilhelm Osann (26 d'octubre de 1796, Weimar - 10 d'agost de 1866, Würzburg) fou un químic i físic alemany. És conegut pel seu treball en la química dels metalls del grup del platí.

## Biografia

Osann estudià ciències naturals i, després de graduar-se, treballà a la Universitat d'Erlangen el 1819 i a la Universitat de Jena entre 1821 i 1823. Ensenyà química i medicina a la Universitat de Tartu a Estònia des de 1823 fins a 1828, i des de 1828 a la Universitat de Würzburg.

## Obra

En col·laboració amb Jöns Jakob Berzelius estigué prop de descobrir el ruteni el 1828. Estudiant minerals que contenien platí dels Urals cregué haver descobert tres nous elements que anomenà pluranium, ruteni i polinium, però les quantitats aïllades foren massa petites per confirmar-ho. El 1844 el químic rus Karl Klaus identificà el ruteni.

## Referències

* 1 2 3 Estonian Academy Publishers. Proceedings of the Estonian Academy of Sciences, Chemistry. Estonian Academy Publishers, Setembre de 2004.
* ↑ Fontani, Marco; Costa, Mariagrazia; Orna, Mary Virginia. The Lost Elements: The Periodic Table's Shadow Side. Oxford University Press, 1 d'octubre de 2014, p. 74-76. ISBN 978-0-19-938335-1.
# PFL

PFL té els següents significats:
* Enginyeria militar: Posició fortificada de Lieja a Bèlgica.
* Lingüística: llengua de l'alemany del palatinat, segons la codificació ISO 639-3 de les llengües.
* Política: Partido da Frente Liberal partit polític del Brasil.
# Barranc de les Valinjoves

El Barranc de les Valinjoves és un barranc de la Ribera d'Ebre que neix al vessant oest del Pla en Junquet i desemboca a lo Toll de l'Estret.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Pandaves

Els pandaves segon el Mahabharata, un text èpic hindú, eren els cinc fills reconeguts de Pandu, per les seves dues esposes Kunti i Madri, que era la princesa de Madra. Els seus noms eren Yudhishthira, Bhima, Arjuna, Nakula i Sahadeva. Els cinc germans es van casar amb la mateixa dona, Draupadi. Junts, els germans van lluitar i van prevaler en una gran guerra contra els seus cosins els Kauraves, que fou coneguda com la guerra de Kurukshetra.

## Referències

* Chakravarti V. Narasimhan; The Mahabharata. Columbia University Press, 1965.
* Singh, Upinder. A History of Ancient and Early Medieval India: From the Stone Age to the 12th Century. Pearson Education, 2016. ISBN 978-93-325-6996-6.
# Otero de Bodas

Otero de Bodas és un municipi de la província de Zamora, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
Otero de Bodas és un poble al bell mig de la Sierra de la Culebra.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 2001 | 2004 |
| 291 | 250 | 224 |
# Otermin

Otermin, també conegut pel pseudònim Arrayoztarra fou un dibuixant basc de principis del segle xx.
En el camp del còmic va col·laborar amb el mensual Zeruko Argia, on va ser un dels col·laboradors més destacats, i se'l considera com un dels pioners del còmic al País Basc.

## Referències

* 1 2 CUADRADO (1996), pp. 579-580.
* 1 2 Komikia Euskal Herrian (còmic del País Basc) a Euskara.Euskadi.eus

## Bibliografia

* CUADRADO, Jesús. Diccionario de uso de la historieta española (1873-1996). Madrid: Compañia Literaria S.L., 1996. ISBN 84-8213-054-4.
# Paola Bernardi

Paola Bernardi (Vicenza (Vèneto), 21 de maig de 1930 - Roma (Laci), 11 de desembre de 1999), va ser una musicòloga, clavicembalista, concertista i professora de clavicèmbal italiana.

## Biografia

Nascuda a Vicenza l'any 1930, va estudiar piano amb Carlo Vidusso i, sota la seva direcció, va obtenir un diploma de piano al Conservatori de Milà ben jove, amb les millors notes. El curs 1952-1953 va assistir al curs de música de conjunt de Guido Agosti a l'"Accademia Nazionale di Santa Cecilia". El 28 de juny de 1957 va obtenir un diploma en música coral i direcció coral pel Conservatori de Roma.
L'any 1960 va ser, per primera vegada, membre de la comissió d'examen de qualificació i professor d'instituts d'ensenyament. Va estudiar clavicèmbal amb Ferruccio Vignanelli i, sota la seva direcció, es va graduar en instrument al Conservatori de Roma. El mateix any va iniciar la seva activitat concertística com a clavecinista a la formació "I Solisti di Roma", del qual va ser membre fins a l'any 1991. Des de 1963 fou professora en cursos d'actualització de professors d'Educació Musical i, al mateix any, va començar la seva col·laboració de Paola Bernardi a la Rai - Radiotelevisione Italiana amb converses, debats i taules rodones sobre problemes de l'educació musical i l'ensenyament musical.
Professora de clavicèmbal i didàctica de la música al Conservatori de Bolonya, també professor de clavicèmbal al Conservatori de l'Aquila, va fundar l'Associació de clavicèmbals de Bolonya (ACB). El 1972 va fundar el Grup d'Investigació i Experimentació Musical (GRSM) juntament amb Massimo Coen, Carlo Marinelli i Antonello Neri. El 1980 es va traslladar al Conservatori de Santa Cecília de Roma, on va impartir classes de clavicèmbal fins al 1997, any que es va jubilar després d'haver arribat al límit d'edat. El 2 de febrer de 1984 va fundar l'Institut de Recerca per al Teatre Musical (IRTEM) a Roma juntament amb Egisto Macchi, Carlo Marinelli i Ennio Morricone, del qual va ser membre del Comitè de Garants fins a la seva mort el 1999.

## Arxiu

El Fons Paola Bernardi, conservat a l'Institut de Recerca del Teatre Musical - IRTEM de Roma, conté documentació de 1950 a 1990.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Valentina Cioffi, Bernardi Paola, su SIUSA Sistema Informativo Unificato per le Soprintendenze Archivistiche. URL consultato il 28 febbraio 2018.

## Bibliografia

* Valentina Cioffi, Bernardi Paola, sobre SIUSA Sistema Unificat d'Informació per a Superintendències Arxivístiques.
# Barranc dels Mians (Aramunt)

El barranc dels Mians és un barranc del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Aramunt.
Es forma al racó sud-est de la partida de los Àrbols, des d'on davalla cap al sud-oest. Passa pel costat de llevant de la partida dels Mians, pel nord-oest del Clot de Regaixat i pel sud-est de Casa Toà i per l'est i el sud del Camp de Macià, on s'aboca en el riu de Carreu. Cap a la meitat del seu curt recorregut rep per l'esquerra el barranc dels Rius.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos punts d'aproximació
# Barranc dels Plans (Benés)

El barranc dels Plans és un barranc de l'antic terme de Benés, de l'Alta Ribagorça, tot i que administrativament pertany al terme de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà.
Es forma als vessants nord-orientals del Bony de l'Aigua Blanca, al sud-est del Pas de Llevata, des d'on davalla cap al sud-est, i en un recorregut breu i costerut arriba al fons de la vall, on aflueix en el barranc de Culpregó, just a 50 metres del riu de Manyanet.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Habitatges al Camí Ral, 13

Habitatges al Camí Ral, 13 són uns edificis dins del conjunt de la Fundació Teodor Bosch. Es tracta de dos petits habitatges, d'iguals característiques ornamentals i de disseny. Estan formats per cossos de diferents alçades i amplades. Tenen les façanes amb combinació de plans, arrebossats simulant ratlles i d'altres espais remarcant arestes i finestres. Presenta barbacana i ràfec de fusta. La coberta és de teula àrab. Fusteria de fusta i barana de balcó de pedra.

## Notes

* ↑ «HABITATGE PORTER I COTXERES». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 desembre 2015].
# Pandolfo I Malatesta

Pandolf I Malatesta (1267 -Rimini 6 d'abril del 1326) va ser un noble italià, senyor de Rimini i de Pesaro.
Va ser fill de Malatesta I da Verrucchio.
Va obtenir del seu germanastre Malatestino els governs de Pesaro, Fano i Senigallia, però va mostrar poca habilitat a l'hora de defensar-los dels seus enemics. El 1317, a la mort de Malatestino, va govern la senyoria de Rímini, juntament amb el seu nebot Ferrantino. Per tal d'augmentar el seu prestigi i el de la seva casa, el 1324 va ser nomenat cavaller, juntament amb altres membres de la família, entre els quals els seus fills, Malatesta i Galeotto, i el seu nebot Ferrantino. Va lluitar contra el bàndol gibel·lí, i va derrotar el comte de Montelfeltro i a Uberto Malatesta, comte de Ghiaggiolo, una victòria que li va valer rebre el títol de cavaller pontifici el 1324.
Va morir el 6 d'abril de 1326 i fou enterrat a l'església de Sant Francesc de Rimini. Fou el tronc de la línia de senyors sobirans de Rimini.

## Referències

* 1 2 3 «Malatèsta, Pandolfo I, signore di Rimini e Pesaro» (en italià). Treccani. [Consulta: 24 agost 2021].
* ↑ Zambrini, Francesco. Cronichetta dei Malatesti scritta nel sec. XIV da Anonimo Riminese (en italià). Faenza: Vincenzo Marabini e Figlio, 1846, p. 13-14.
# Banu Barakat

«Banu Barakat» té aquests significats:
* Banu Barakat de la Meca, branca dels xerifs de la Meca
* Banu Barakat (dinastia iemenita)
# Gravegliaïta

La gravegliaïta és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom de la vall de Graveglia, a Itàlia, on es troba la seva localitat tipus.

## Característiques

La gravegliaïta és un òxid de fórmula química Mn$^{2+}$SO₃·3H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gravegliaïta pertany a «04.JE - Sulfits» juntament amb els següents minerals: hannebachita, orschallita i scotlandita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Valgraveglia, a la localitat de Ne, dins la província de Gènova (Ligúria, Itàlia). També ha estat descrita a Schimpach, al districte de Diekirch (Luxemburg), i als monts Merelani, a la Regió de Manyara (Tanzània). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Gravegliaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 maig 2019].