OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José de Acosta

José d'Acosta (Medina del Campo, 1540 – Valladolid, 1600) va ser un jesuïta, antropòleg i naturalista espanyol que va exercir importants missions a Amèrica des que en 1571 va viatjar al Perú sostenint que els indígenes americans haurien arribat a Amèrica a través de Sibèria. A part de la narració de les aventures d'un llec en Índies (Peregrinación del hermano Bartolomé Lorenzo), deu sobretot fama a la seva Historia natural y moral de las Indias, obra publicada a Sevilla el 1590, i aviat traduïda a l'anglès (1604). En aquest llibre va observar els costums, ritus i creences dels indis de Mèxic i Perú.

## Obres

* Acosta, Joseph de, Cartas
* Acosta, Joseph de, Història natural y moral de las Indias, 1590
* Acosta, Joseph de, Història natural y moral de las Indias en que se tratan las cosas notables del cielo y elementos, metales, plantas, y animales dellas y los ritos, y ceremonias, leyes y gobierno, y guerras de los indios. Sevilla: Juan de León, 1590

## Bibliografia

* Maria Luisa Rivara de Tuesta. José de Acosta (1540-1600) : "Historia natural y moral de las Indias y la renovación del conocimiento del cosmos, del mundo y del Nuevo Mundo". Boletin del Instituo Riva Agüero, n. 34, (2007-2008).
* Fermín del Pino: "La elite indígena como aliada del nuevo imperio católico : la estrategia jesuita de Acosta" a: Revista histórica, volum 44 (2009-2010).
* Juan Dejo Bendezu, s.j."José de Acosta y la construcción de la identidad misionera jesuita en el Perú" (2008).
# Caranos

Caranos és el nom dels següents personatges:
* Caranos de Macedònia, rei de Macedònia
* Caranos (príncep), fill bastard de Filip II de Macedònia i germanastre d'Alexandre el gran
* Caranos (general), general d'Alexandre el gran
# Cantó d'Ajaccio-7

El cantó d'Ajaccio-7 és una antiga divisió administrativa francesa situat al departament de Còrsega del Sud i la regió de Còrsega. Va existir de 1982 a 2015.

## Geografia

El cantó és organitzat al voltant d'Ajaccio dins el districte d'Ajaccio. La seva altitud vaira de 0 m (Ajaccio) a 888 m (Bastelicaccia) amb una altitud mitjana de 192 m.

## Consellers generals

Llista de consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-1994 | Félix Luciani | PS |
| 1994-2014 | Jean-Louis Luciani | CSD |
| 2014-2015 | Marie-Thérèse Baranovsky | Divers gauche |

## Composició

El cantó d'Ajaccio-7 agrupa 6 comunes i té 61 619 habitants (cens de 1999).
Llista de municipis :
| Afa | 2 055 | 20167 | 2A001 |
| Ajaccio | 52 880 (1) | 20000 | 2A004 |
| Alata | 2 459 | 20167 | 2A006 |
| Appietto | 1 149 | 20167 | 2A017 |
| Bastelicaccia | 2 769 | 20129 | 2A032 |
| Villanova | 307 | 20167 | 2A351 |
(1) Fracció de comuna
# József Bencsics

József Bencsics (Szombathely, 6 d'agost de 1933 - Budapest, 13 de juliol de 1995) fou un futbolista hongarès de la dècada de 1950.
Fou 8 cops internacional amb la selecció d'Hongria amb la qual participà a la Copa del Món de Futbol de 1958.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Szombathelyi Haladás i Újpest FC.

## Referències

* ↑ Perfil a eu-football.info
* ↑ József Bencsics a National-Football-Teams.com (anglès)
# Canteloup (Manche)

Canteloup és un municipi francès situat al departament de la Manche i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 173 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Canteloup era de 173 persones. Hi havia 72 famílies de les quals 16 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 32 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 88 habitatges, 72 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 9 estaven desocupats. 84 eren cases i 1 era un apartament. Dels 72 habitatges principals, 63 estaven ocupats pels seus propietaris i 9 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien dues cambres, 10 en tenien tres, 23 en tenien quatre i 36 en tenien cinc o més. 43 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 26 habitatges hi havia un automòbil i a 38 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Canteloup el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 20 | 50 a 54 | 20 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 0 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 12 | 25 a 29 | 0 |
| 12 | 20 a 24 | 12 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 125 persones, 73 eren actives i 52 eren inactives. De les 73 persones actives 67 estaven ocupades (40 homes i 27 dones) i 6 estaven aturades (1 home i 5 dones). De les 52 persones inactives 22 estaven jubilades, 13 estaven estudiant i 17 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Canteloup hi havia 76 unitats fiscals que integraven 201 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 15.656 €.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de transport.
L'any 2000 a Canteloup hi havia 15 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 245 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Canteloup a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Canteloup a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Can Dunyó

Can Dunyó és una masia de Lliçà d'Amunt.

## Història

Les primeres notícies d'una família cognomenda Dunyó a Lliçà d'Amunt són del segle xiv. Concretament, l'any 1349, Bernat Dunyó va establir una concòrdia amb Jaume Puig i Pere Fonolleda, i encara en aquella mateixa centúria, el mateix Bernat Dunyó i el seu pare, Guillem, signaren una àpoca dotal a favor del pagès Jaume Puig. La darrera referència escrita d'aquesta família correspon a l'agost de 1653, quan Isidre Dunyó fou trobat mort a casa seva, possiblement a causa de la pesta que va assolar el poble. La no continuïtat d'aquest llinatge en la documentació parroquial, ens fa pensar en la possible desaparició d'una bona part dels seus membres. Aquest fet va impedir el desenvolupament social d'aquesta nissaga, la qual no sembla que hagués ocupat un lloc preeminent en el si de la comunitat en períodes anteriors. Can Dunyó va esdevenir propietat de la família Puig de Samalús, i es va convertir en una masoveria. Actualment es continuen desenvolupant les feines pròpies de la pagesia.

## Descripció

Can Dunyó representa la petita masia del segle xvii pertanyent a una família de la petita pagesia. És un edifici de carener paral·lel a la façana, que consta de planta baixa i pis. La coberta és a dues vessants de teula. Els murs, que són de paredat, estan arrebossats i les obertures emmarcades i pintades. Can Dunyó va créixer al llarg del temps en sentit longitudinal oest-est, per això té una estructura tan allargassada. Al costat de ponent té un cos en sentit perpendicular a la masia, amb la coberta a doble vessant, sobre la qual sobresurt una xemeneia amb grans forats de ventilació que formen un dibuix geomètric. Al cos central hi ha la porta principal, és d'arc de mig punt de pedra tosca i és l'element que crida més l'atenció de la casa. A l'interior de la casa es conserva la distribució clàssica de l'espai en una masia.

## Situació

Masia situada a la part meridional de Lliçà d'Amunt, al costat dels masos Orlau i Montcau.

## Referències

* ↑ Les arrels del nostre poble. Itineraris pel patrimoni de Lliçà d'Amunt, editat per l'Ajuntament de Lliçà d'Amunt
* ↑ http://www.llicamunt.cat/ca/pl74/el-municipi/llocs-d-interes/masies/id14/can-dunyo.htm%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Cantó de Saint-Jean-de-Daye

El cantó de Saint-Jean-de-Daye és un cantó francès del departament de la Manche, situat al districte de Saint-Lô. Té 12 municipis i el cap es Saint-Jean-de-Daye.

## Municipis

* Amigny
* Cavigny
* Les Champs-de-Losque
* Le Dézert
* Graignes-Mesnil-Angot
* Le Hommet-d'Arthenay
* Le Mesnil-Véneron
* Montmartin-en-Graignes
* Pont-Hébert
* Saint-Fromond
* Saint-Jean-de-Daye
* Tribehou

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Édouard Lavieille | Divers droite |
| 1950-1978 | Antoine de Chocqueuse | Independent |
| 1978-1985 | Michel Vigot | PS |
| 1985-2004 | Pierre Drion | UDF |
| 2004- | Lucien Boëm | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 6.853 | 7.080 | 6.916 | 6.908 | 7.053 | 7.060 | 6.615 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Clodia de collegiis

Clodia de collegiis va ser una llei romana establerta a proposta del tribú de la plebs Publi Clodi Pulcre l'any 696 de la fundació de Roma (58 aC) quan eren cònsols Luci Calpurni Pisó Cesoní i Aule Gabini.
La llei restablia els gremis (soldalitia) d'artesans que havien estat instituïts per Numa Pompili i després abolits per lleis i senatusconsultums, especialment el senatusconsultum de l'any 80 aC. També permetia la formació de nous gremis o soldalitia.

## Referències

* ↑ Ciceró. In Pisonem, 4; Pro Sestio, 25; Epistulae ad Atticum, III, 15
* ↑ Dió Cassi, Historia romana (Ῥωμαικὴ ἱστορία), XXXVIII, 13
* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 32 [Consulta: 26 abril 2022].
# Maruina spinosa

Maruina spinosa és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Sud-amèrica: l'estat de Santa Catarina (el Brasil).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Freddy Bravo, 2005. Three New Species of Maruina (Müller) (Diptera, Psychodidae) from Brazil. Revista Brasileria de Zoologia, 22 (3): 639-644. «PDF».
* ↑ Supplementary Notes on Dr. Fritz Müller's paper on a new form of larvae of Psychodidae (Diptera), from Brazil (anglès)
# Tavë kosi

Tavë kosi (de l'albanès, «cassola de llet agra») és un plat nacional d'Albània. És un plat de vedella o xai (ocasionalment pollastre, llavors anomenat tavë kosi me mish pule) i arròs al forn amb una barreja de iogurt grec i ous (que substitueix la llet agra original) afegit a un roux (farina de blat i mantega). Normalment es condimenta amb sal, pebre, all i orenga.
El plat també és popular a Grècia, Macedònia del Nord, Kosovo i Turquia, on es coneix com Elbasan tava (Tavë Elbasani o Tava e Elbasanit), que rep el nom de la ciutat albanesa d'Elbasan.

## Referències

* ↑ «Albanian baked lamb with rice (Tavë kosi)» (en anglès). BBC Food.
* ↑ «Albanian Tavë Kosi. Albanian Tavë Elbasani» (en anglès). My Albanian Food, 12-02-2017.
# Luciano Pezzi

Luciano Pezzi (Russi, 8 de febrer de 1921 - Bolonya, 26 de juny de 1998) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1948 i 1959. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Tour de França de 1955.
Sobrenomenat "Stano", va ser un partisà particularment actiu a la Romanya. El 1941 es va unir Resistència, incorporant-se a la 28a Brigada Garibaldi "Mario Gordini" dirigida per Arrigo Boldrini i arribant a ser comandant de la 7a Companyia.
En finalitzar la seva carrera professional passà a exercir de director esportiu de diferents equips ciclistes fins a la seva mort: Ghigi, Salvarani, Dreherforte, Fiorella-Citroen, Magniflex-Famcucine, Murella-Rossin i Gis Gelati. També fou president del Mercatone Uno. Entre altres corredors dirigí a: Vittorio Adorni, Felice Gimondi, Gianni Motta, Rudi Altig, Italo Zilioli, Giovanni Battaglin i Francesco Moser.

## Palmarès

* 1940
** 1r al Giro del Casentino
* 1947
** 1r a la Coppa Collecchio
** 1r a la Copa Anderlini
* 1955
** Vencedor d'una etapa al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1949. 50è de la classificació general
* 1950. Abandona (7a etapa)
* 1951. 48è de la classificació general
* 1952. 35è de la classificació general
* 1955. 34è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1948. Abandona
* 1949. 21è de la classificació general
* 1950. 8è de la classificació general
* 1951. 23è de la classificació general
* 1952. 77è de la classificació general
* 1953. 64è de la classificació general
* 1954. 52è de la classificació general
* 1955. 48è de la classificació general
* 1956. Abandona
* 1957. Abandona
* 1958. 74è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «PEZZI Luciano». [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Luciano PEZZI» (en italià). [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ Giannantoni, Franco. La bicicletta nella Resistenza : storie partigiane. Varese: Arterigere, 2008, p. 26. ISBN 88-89666-23-4.
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Luciano Pezzi - testimone della storia di mezzo secolo di ciclismo» (en italià). [Consulta: 8 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès de Luciano Pezzi a siteducyclisme.net
# Gogo arcuatus

Gogo arcuatus és una espècie de peix de la família dels ancàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 18,1 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 43.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Madagascar.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H.H. i J.S. Sparks, 2005. Revision of the endemic Malagasy catfish family Anchariidae (Teleostei: Siluriformes), with descriptions of a new genus and three new species. Ichthyol. Explor. Freshwaters 16(4): 303-323.
* Sparks, J.S. i M.L.J. Stiassny, 2003. Introduction to the freshwater fishes. p. 849-863. A: S.M. Goodman i J.P. Benstead (eds.) The natural history of Madagascar. The University of Chicago Press, Chicago i Londres. 1709 p.
* Stiassny, M.L.J. i N. Raminosoa, 1994: The fishes of the inland waters of Madagascar. p.133-148. A: G.G. Teugels, J.-F. Guégan i J.-J. Albaret (eds.) Biological diversity of African fresh- and brackish water fishes. Geographical overviews presented at the PARADI Symposium, Senegal, 15-20 de novembre de 1993. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool. 275:177 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pietro Amat di San Filippo

Pietro Amat di San Filippo (Càller, illa de Sardenya, 1 d'octubre de 1822 – Roma, 15 de febrer de 1895) va ser un historiador sard. Pietro Amat di San Filippo nasqué al si d'una família noble. Feu els seus estudis a Bolonya, on adquirí un gran saber humanista. Començà a treballar després als arxius de Càller on romangué uns vint anys. Allà recopilà molt de material que li fou útil per a les seves pròpies recerques. Les seves contribucions foren cabdals per a la història de Sardenya i Amat fou també autor de la biografia del viatger i escriptor Ludovico de Verthema. Més endavant, després d'una petició del ministre i científic italià Quintino Sella, treballà a Roma al Ministeri de Finances.

## Obres

* Studi biografici e bibliografici sulla storia della geografia in Italia (1883)
* Bibliografia dei viaggiatori italiani ordinata cronologicamente ed illustrata (1874)

## Referències

* ↑ Dades bibliogràfiques breus al web Filologia Sarda
# Sor Verònica

María José Berzosa Martínez, coneguda com a Sor Verònica (Aranda de Duero, Burgos, 27 d'agost de 1965) és una religiosa catòlica espanyola, fundadora de l'institut religiós contemplatiu Iesu Communio. Sor Verónica és germana del bisbe Raúl Berzosa.
El 1984 va abandonar la carrera de Medicina i va ingressar al Monestir de l'Ascensió del nostre Senyor de Lerma i deu anys després va ser nomenada mestra de novícies. Va ser nomenada el 2009 abadessa de les clarisses del monestir autònom de l'Ascensió del nostre Senyor de Lerma. Posteriorment, va ser autoritzada a desdoblar el cenobi en dues seus, establint-se també en un convent de l'Aguilera (Burgos).
El 8 de desembre de 2010 es va crear l'institut religiós de Dret pontifici Iesu Communio, mitjançant transformació del monestir autònom de l'Ascensió de Lerma i es va reconèixer a sor Verónica com a fundadora i superiora general. Des de 2015 Iesu Communio té com casa mare el convent de l'Aguilera, després d'haver abandonat les seves últimes ocupants el monestir de l'Ascensió del nostre Senyor de Lerma.

## Referències

* ↑ Rodríguez, Jesús «El milagro de sor Verónica» (en castellà). El País [Madrid], 01-11-2009. ISSN: 1134-6582.
* ↑ José Manuel Vidal. «Las claves del 'milagro' de Sor Verónica». [Consulta: 13 juny 2017].
* ↑ «Verónica Berzosa, abadesa doble». La Nueva España. [Consulta: 13 juny 2017].
* ↑ «Las clarisas de Lerma cambian de nombre y fundan un nuevo instituto religioso». Religión Digital. [Consulta: 13 juny 2017].
* ↑ «Lerma Hoy (5-11-2016), "Dos conventos menos en dos años"». Arxivat de l'original el 2016-11-29. [Consulta: 13 juny 2017].
# Sora (Laci antic)

* Aquest article tracta sobre l'antiga ciutat romana. Si cerqueu la població moderna, vegeu «Sora (Laci)».
Sora (grec antic: Σῶρα) va ser una ciutat del Latium a la vall del Liris, a la dreta d'aquest riu, a uns 10 km al nord d'Arpinium.
Originàriament era una ciutat dels volscs i probablement la possessió més al nord de les ciutats d'aquest poble. Va passar a mans dels romans l'any 345 aC, en un atac sorpresa dels cònsols Marc Fabi Dorsó i Servi Sulpici Camerí Ruf, segons Titus Livi. i posteriorment s'hi va establir una colònia romana. L'any 315 aC, els habitants, volscs en la majoria, es van revoltar i es van unir als samnites, i van matar els colons romans. El dictador Quint Fabi Màxim Rul·lià la va assetjar i, tot i la derrota patida a Lautulae, el setge va continuar i finalment l'any 314 aC la van ocupar els cònsols Gai Sulpici Llong i Marc Peteli Libó Visol. La ciutadella, situada en una posició inexpugnable, els va ser lliurada per un desertor. Els caps rebels van ser enviats a Roma i executats. Una guarnició romana es va establir a la ciutat, però l'any 306 aC els samnites la van ocupar altre cop. Els romans la van reconquerir el 305 aC. Al final de la guerra, els romans hi van establir una nova colònia amb 4.000 colons, l'any 303 aC amb dret llatí.
Durant la Segona Guerra Púnica, és esmentada com una de les colònies que, el 209 aC, va al·legar que no podien contribuir amb soldats ni subministraments. Després de la guerra va patir increments de taxes.
Pràcticament no torna a ser esmentada. Per la llei Julia de civitate italis danda, la colònia llatina, com moltes altres, va convertir-se en municipi ordinari. Sota August, va rebre un nou cos de colons format per veterans de la Legio IV. Juvenal diu que era un poble tranquil, on les vil·les eren barates. Després només la mencionen els geògrafs.
Va sobreviure a la caiguda de l'Imperi i era una ciutat de certa importància a l'alta edat mitjana. Va ser una seu episcopal.
No queden restes de l'antiga ciutat, però al seu lloc es dreça actualment una important ciutat italiana, amb el mateix nom, Sora.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Sora». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 13 maig 2023].
# Ma Rong

    En aquest nom xinès, el cognom és Ma.
Ma Rong (en xinès: 馬 融) (79–166), nom de cortesia Jichang (季 长), va ser un funcionari del govern de la dinastia Han oriental i un influent erudit confucià. Va néixer a Youfufeng (右 扶風) a l'antiga regió de la capital Han, a la moderna Xianyang, província de Shaanxi. Era net del famós general Ma Yuan (14 aC - 40 dC). Era conegut pels seus comentaris sobre els llibres dels Cinc Clàssics, i el primer erudit conegut que ho va fer. També va desenvolupar el comentari de doble columna.
Els seus principals estudiants van ser Lu Zhi i Zheng Xuan.
Va ser suspès durant deu anys a causa de comentaris crítics. Finalment, va ser restituït com a governador de la comandància de Nan (moderna Hubei). La seva biografia apareix al Llibre del Han Tardà.
Va escriure Rapsòdia sobre flauta llarga (長笛 賦) i possiblement Clàssic de la Lleialtat (忠 經), seguint el Clàssic de la Pietat Filial (Xiaojing).

## Referències

* ↑ Chang, Kang-i Sun; Owen, Stephen. The Cambridge History of Chinese Literature (en anglès). Cambridge University Press, 2010. ISBN 978-0-521-85558-7 [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ Liu Kwang-ching. «Socioethics as Orthodoxy». A: University of California Press. Orthodoxy In Late Imperial China (en anglès), 1990. ISBN 9780520065420.
# Ma Shi

Ma Shi (xinès simplificat: 马轼; xinès tradicional: 馬軾; pinyin: Mǎ Shì), conegut també com a Jingzhan fou un pintor paisatgista i poeta xinès que va viure sota la dinastia Ming. Les dates del naixement i de la mort de Ma Shi, (originari de Jiading, actualment Xangai) no es coneixen de manera exacta. Va viure sota a la dinastia Ming (període Xuande).

## Referències

* ↑ Liscomb, Kathlyn «A Collection of Painting and Calligraphy Discovered in the Inner Coffin of Wang Zhen (d. 1495 C.E.)». Archives of Asian Art, 47, 1994, pàg. 6–34.
* ↑ 中国古代书画鑑定组: Page 28.