OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ayn Ubagh

Ayn Ubagh és una font i riu del desert oriental de Síria. El lloc és famós per una batalla lliurada allí el 554 o 569.
Segons algunes fonts, en aquesta batalla el làkhmida al-Múndhir (III) ibn Imri-l-Qays ibn an-Numan va morir lluitant contra el ghassànida al-Harith V ben Jabalah (529-569) anomenat al-A'aradsh (el Llisiat) i conegut a les fonts occidentals com Aretes V; no obstant la batalla en què va morir al-Múndhir III se situa en diverses fonts com lliurada prop de Kinnasrin i sembla que la batalla d'Ayn Ubagh podria ser en realitat la lliurada el 569 en la qual al-Mundhir III ibn al-Harith (569-581) fill d'al-Harith V ibn Jabalah, va derrotar el làkhmida Qabus ibn Hind ibn al-Mundhir III i va avançar cap a la capital del darrer, al-Hira per després retornar.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, X, 820
# Kynceľová

Kynceľová és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1436.
# Joan de Mallorca

Joan de Mallorca (? - 1374?) fou un fill il·legítim de l'Infant Ferran de Mallorca i d'una dama desconeguda. Era germà del rei Jaume III de Mallorca.

## Biografia

Es desconeix la data del seu naixement. L'any 1344 es trobava al costat del seu germà Jaume III durant la campanya del Rosselló. Joan fou un dels nobles que participà en nom del rei de Mallorca en el desafiament contra Pere de Xèrica, junt amb Artal de Pallars, Pere Ramon de Codalet i Berenguer d'Oms entra d'altres. Pere de Xèrica havia estat l'encarregat de negociar amb Jaume III les condicions per a la seva rendició. En el moment en què Jaume III es presentava davant del rei d'Aragó per deposar les armes, afirmà que les condicions no eren les que s'havien negociat i acusà Pere de Xèrica d'haver-li mentit. L'acusació acabà en un desafiament personal entre Jaume III i diversos dels seus nobles i Pere de Xèrica i altres homes del rei d'Aragó. Sembla que l'enfrontament no s'arribà a produir per mediació del rei d'Aragó.
L'any 1345, tement una possible invasió de Jaume III a l'illa, el governador de Mallorca, Felip de Boïl oferia una recompensa de 500 florins d'or per la captura de Joan, viu o mort, igual que pels seus germans Sanxo, Pagà i Vidal.
| « | Encara que tot hom de qualque condició, lig, nació o stament, qui pendra e metra en poder de la cort, morts o vius, per qualsevol manera, los Nobles en Sanxo, en Paga, en Johan e en Vidal, frares del dit senyor de Montpesller, haura per premi e guardo per cascu D florins dor. (A.R.M. A.H-7, fols. 83r-v) | » |
Joan s'hauria casat amb Constança d'Eslava vers l'any 1350 i moria abans de l'any 1374. En algun cas ha estat confós amb un fill de Jaume III.

## Referències

* ↑ Alomar Esteve, Gabriel. L'Infant Ferrando de Mallorca. Ajuntament de Palma, 1990, p. "Descendència il·legitima de l'Infant Ferrando". ISBN 978-8487159107.
* ↑ de La Peña y Farell, Narcís Feliu. Anales de Cataluña y epilogo breve de los progressos y famosos hechos de la nacion catalana. Jaume Suria, 1709, p. 221.
* ↑ Memorial historico espanol: coleccion de documentos, opusculos y antigüedades, que publica la Real academicia de la Historia, Volum 3, 1852, p. 365-373.
* ↑ Ortega Villoslada, Antonio. El reino de Mallorca y el mundo Atlántico, 1230-1349: evolución político-mercantil. Netbiblo, 2008, p. 109. ISBN 978-8436255676.
* ↑ «regne de Mallorca | enciclopèdia.cat». [Consulta: 27 abril 2020].
# Philippe Arbos

Philippe Arbos o Arbós (Mosset, 30 de juliol del 1882 - 1956) va ser un geògraf nord-català.

## Biografia

Fill de professor, estudià becat al Collège Arago de Perpinyà, amb bons resultats. Pels seus estudis superiors es traslladà a París, on anà al Lycée Louis-le-Grand i hi conegué Raoul Blanchard el 1902. Es matriculà a l'École Normale Supérieure el 1904, i hi coincidí amb Jules Romains. Es presentà a les oposicions de professor d'història i geografia, les guanyà el 1907 i va ser destinat a col·legis de Toló, primer, i Grenoble, després. Llegí la seva tesi doctoral el 1923 i hom el contractà per a la universitat de Clermont-Ferrand; en aquesta població, una escola actual en porta el nom.
La seva tesi doctoral de geografia humana tracta de la vida dels pastors dels Alps francesos. Aquest extens volum esdevingué una autoritat, especialment pel mètode de recerca emprat. Entre el 1930 i el 1950, Arbos va ser un dels grans professors francesos de geografia, i li encarreguen conferències al Brasil i als Estats Units. Passà regularment les vacances a Mosset, on és enterrat.

## Obres

* La vie pastorale dans les Alpes françaises. Etude de géographie humaine Paris: Armand Colin, 1923
* L'Auvergne Paris: Armand Colin, 1932 (amb nombroses reedicions)

## Enllaços externs

* Notes biogràfiques Arxivat 2011-01-27 a Wayback Machine. (francès)
# Peròxid de bari

El peròxid de bari és un compost inorgànic iònic constituït per cations bari (2+) ${\ce {Ba^2+}}$ i anions peròxid ${\ce {O2^2-}}$, la qual fórmula química és ${\ce {BaO2}}$.

## Història

Els químic francesos Joseph-Louis Gay-Lussac (1778-1850) i Louis-Jacques Thenard (1777-1857) el 1811 descobriren que si s'escalfava a uns 700 °C l'òxid de bari ${\ce {BaO}}$, en un corrent d'aire, s'obtenia peròxid de bari:
${\ce {2BaO + O2 -> 2BaO2}}$
El químic francès Jean Baptiste Boussingault (1802-1887) el 1852 explorà aquesta reacció per obtenir oxigen de l'aire ja que escalfant el peròxid de bari a alta temperatura es produeix la seva descomposició en òxid de bari i dioxigen, però no ho aconseguí perquè l'òxid de bari anava perdent la capacitat d'absorbir oxigen. El 1879 els francesos Quentin i Arthur Brin descobriren que l'òxid de bari reaccionava també amb el diòxid de carboni de l'atmosfera. Per evitar-ho es podia netejava aquest diòxid de carboni de l'aire fent-lo passar per una dissolució d'hidròxid de calci. D'aquesta manera posaren en funcionament el procés Brin per obtenir oxigen de l'atmosfera.

## Propietats

Es presenta en forma de pols de color gris pàl·lid. Té una densitat de 5,68 g/cm³, un punt de fusió de 450 °C i un punt d'ebullició de 810 °C amb descomposició en òxid de bari ${\ce {BaO}}$ i dioxigen ${\ce {O2}}$.

## Preparació

El millor mètode de preparació és fent reaccionar nitrat de bari ${\ce {Ba(NO3)2}}$ amb peròxid de sodi ${\ce {Na2O2}}$ en una dissolució aquosa calenta, segons la reacció:
${\ce {Ba(NO3)2 + Na2O2 + xH2O -> BaO2*xH2O + 2NaNO3}}$
Habitualment es forma l'octahidrat ${\ce {BaO2*8H2O}}$. Els hidrats del peròxid de bari es poden deshidratat escalfant uns minuts a 350 °C:
${\ce {4BaO2*xH2O ->[\Delta] 2BaO + 2BaO2 + xH2O + O2}}$

## Aplicacions

El peròxid de bari s'empra en el blanqueig de substàncies animals, fibres vegetals i palla; com a decoloritzador de vidre; en la fabricació de peròxid d'hidrogen i oxigen; en càtodes de làmpades fluorescents; per a tenyir i imprimir tèxtils; amb alumini en pols en soldadura; en composicions d'ignífers; com a agent oxidant en síntesi de química orgànica.

## Referències

* ↑ Jensen, William B. «The Origin of the Brin Process for the Manufacture of Oxygen». Journal of Chemical Education, 86, 11, 01-11-2009, pàg. 1266. DOI: 10.1021/ed086p1266. ISSN: 0021-9584.
* 1 2 3 Ropp, R. C.,. Encyclopedia of the alkaline earth compounds. Oxford: Elsevier, 2013. ISBN 978-0-444-59553-9.
* ↑ PubChem. «Barium peroxide» (en anglès). [Consulta: 2 desembre 2019].
# Geest

* Per a altres significats, vegeu «Geest (desambiguació)».
El geest és una formació geològica típica de Dinamarca i del nord d'Alemanya i dels Països Baixos. És un paisatge de crestes de sorra d'una altitud entre 10 i 40 metres sedimentada durant l'època glacial. El nom prové de l'adjectiu baix alemany gest que significa sec, infèrtil. En certs topònims es diu també gast o geist.
Els geests es fan de morrenes frontals o laterals, de nivell superior a les zones humides, maresmes o aiguamolls, als quals a l'interglacial els vents van depositar la sorra. Per erosió van crear-se zones més planes i seques, amb un terra poc fèrtil on creixen boscs de pinòpsids o pel cultiu de patates. Sovint, la pastura intensa per ovelles va empobrint el terra i creant un paisatge de landa. La morrena de fons i frontal és més fèrtil, i allà poden créixer fagedes i boscs d'altres arbres caducifolis, com als pujolars de Slesvig-Holstein, Hamburg i Mecklemburg-Pomerània Occidental. A la costa o a les ribes dretes de l'Elba van crear-se penya-segats sorrosos. A l'Elba aquest penya segat es diu geesthang.
Per a la seva posició superior, protegides de les aigües altes, les geests van poblar-se abans el maresme inundable fins a la construcció dels dics. Al continent i a les illes van trobar-se túmuls de l'edat de pedra. A l'alta edat mitjana quan la zona va repoblar-se, els frisis van preferir el maresme i els saxons el geest per a assentar-s'hi. La frontera entra el geest i el maresme cada vegada més polderitzat també va crear una demarcació dialectal i sociològica. Fins al segle passat, dins les famílies tradicionals, la gent del geest no solia pas casar-se amb la gent del maresme i vice versa.
* La landa de la Lüneburger Heide és un paisatge de geest típic
* Un altre paisatge típic: una fageda i el Wedeler Au al peu del geest a Rissen (Hamburg)

## Paisatges de geest a Alemanya

* el Burgdorf-Peiner Geest
* el Cloppenburger Geest prop de Cloppenburg
* el Friesische Wehde
* el geesthang entre Wedel, Altona i Hamburg-Neustadt
* el geesthang entre Sankt Georg, Bergedorf, Geesthacht i Lauenburg d'Elba
* el nucli de geest de les illes d'Amrum, Föhr i Sylt
* el geest dels aiguamolls d'Hanover
* la landa i el geest d'Itzehoe
* Hümmling a Emsland
* el geest de Kirchlinteln
* la landa del Lüneburger Heide
* der Münsterländer Kiessandzug
* el geest d'Osterholz, Bremen-Vegesack i Bremerhaven
* l'aiguamoll Rehdener Geestmoor
* el geest de Slesvig
* el geest de Stade
* el bosc de Steyerberger
* la landa de Verdener
* el geest de Wildeshaus
* la cresta de Wingst
* la landa Wurster Heide entre Bremerhaven i Cuxhaven

## Referències

* ↑ Trier, Jost. «Geest». A: Hans Schwarz (redacció). Wege der Etymologie (en alemany). tom 101. Berlín: E. Schmidt, 1981, p. 27 (Philologische Studien und Quellen).
* ↑ Sieberkrob, Matthias. Die Hamburger Mundart (en alemany). Múnic: Grin, 2009, p. 4. ISBN 9783640299201l. (traducció del títol: El dialecte hamburguès)
# Giulia Schiff

Giulia Jasmine Schiff (Mira, província de Venècia, 2 de gener de 1999) és una pilot i exmilitar italiana. Es va fer famosa internacionalment al març del 2022 ja que es va allistar quan només tenia 23 anys com a voluntària amb les forces ucraïneses en el marc de la invasió russa d'Ucraïna del 2022. Anteriorment però, el 2018, havia generat cert ressò mediàtic a la premsa italiana arran de la seva denúncia de l'assetjament per part del sus companys, fet que va conduir a la seva expulsió ulterior de les forces aèries d'Itàlia.
Va ser la primera dona defensora de la legió estrangera d'Intelligència de Ucraïna.

## Referències

* ↑ «Chi è Giulia Schiff: la pilota espulsa dall’aeronautica che ora combatte in Ucraina» (en italià). Yahoo Notizie.
* ↑ «Female Italian fighter pilot, 23, who was kicked out of the country's air force after complaining that she had been brutally 'hazed' and bullied joins Ukrainian resistance» (en anglès). Daily Mail.
# Geniva

La geniva és el teixit de la mucosa que està sobre la mandíbula. En realitat és transparent i el color vermellós és a causa de la sang que hi circula.
La geniva és un dels quatre components del periodonci, els altres són el ciment, l'os i les fibres periodentals.

## Vegeu també

* Carrall
* Glucòmetre

## Enllaços externs

* Periodontal disease Arxivat 2007-08-13 a Wayback Machine.
# Auchenipterus nigripinnis

Auchenipterus nigripinnis és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20,2 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu de La Plata a l'Argentina.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 15. i-xxxi + 1-540. Pls. 421-455.
* 1 2 BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raul A. Ringuelet").

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1895. (Abstract of a report on a large collection of fishes formed by Dr. C. Ternetz in Matto Grosso and Paraguay, with descriptions of new species.). Proceedings of the Zoological Society of London. 1895 (pt 3): 523-529.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J., Jr. i R. P. Vari 1999: The South American catfish genus Auchenipterus Valenciennes, 1840 (Ostariophysi: Siluriformes: Auchenipteridae): monophyly and relationships, with a revisionary study. Zoological Journal of the Linnean Society Núm. 126: 387-450. «Enllaç». (anglès)
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Auchenipteridae (Driftwood catfishes). p. 470-482. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Ed. Salamander, Nova Jersey, Estats Units. 117pp. ISBN 0-86101-348-4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Az-Zahrawí

Abu-l-Qàssim Khàlaf ibn Abbàs az-Zahrawí —àrab: أبو القاسم خلف بن عباس الزهراوي, Abū l-Qāsim Ḫalaf ibn ʿAbbās az-Zahrāwī—, conegut a Occident com a Abulcasis o Albucasis, fou un destacat metge andalusí, potser nascut al raval de Còrdova, del segle x. Hauria mort en algun lloc de l'Àndalus el 1009, ja molt vell. De vegades se'l coneix com el "pare de la cirurgia".
Hi ha molt poques referència a la seva vida, tot i que va exercir una gran influència en la medicina andalusina i en altres llocs del món musulmà com ara Síria. Hauria escrit un gran llibre que fou cèlebre al seu temps i que s'ha conservat, en un sol exemplar, amb el títol Kitab at-tasrif li-man àjiz an at-talif (Classificació dels coneixement de medicina); el formen trenta llibres dels quals el darrer està dedicat a la cirurgia i és el més famós, encara reproduït a l'Imperi Otomà al segle xv.
Va ser el primer metge que va descriure un embaràs ectòpic i el primer que va identificar la naturalesa hereditària de l'hemofília. Descriu el que es creu que és el primer intent de mastoplàstia per al tractament de la ginecomàstia i la primera mastectomia per tractar el càncer de mama. Se li atribueix la realització de la primera tiroidectomia i va escriure tres llibres de text sobre cirurgia, inclòs el Manual de practicants de medicina que conté un catàleg de 278 instruments utilitzats en cirurgia.

## Referències

* ↑ Ahmad, Z. «Al-Zahrawi: The father of surgery». ANZ Journal of Surgery, vol. 77, s1, 01-05-2007, pàg. A83. DOI: 10.1111/j.1445-2197.2007.04130_8.x.
* ↑ Cosman, Madeleine Pelner; Jones, Linda Gale. Handbook to Life in the Medieval World (en anglès). 2. Infobase Publishing, 2008, p. 528–30. ISBN 978-0-8160-4887-8.
* 1 2 Tschanz, David W. «The Islamic Roots of the Modern Hospital» (en anglès). Aramco World, març/abril 2017. Arxivat de l'original el 21 de març 2017. [Consulta: 20 març 2017].
* ↑ Alexakos, Konstantinos; Antoine, Wladina «The Golden Age of Islam and Science Teaching: Teachers and students develop a deeper understanding of the foundations of modern science by learning about the contributions of Arab-Islamic scientists and scholars». The Science Teacher, vol. 72, 3, 2005, pàg. 36–39. JSTOR: 24137786.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, XI, 431 a 433
# Governació de Tubas

La Governació de Tubas (àrab: محافظة طوباس, Muḥāfaẓat Ṭūbās) és una de les 16 divisions administratives de l'Autoritat Nacional Palestina i una de les 11 situades a Cisjordània, estant localitzada en el nord-est d'aquest últim territori. Posseeix una superfície aproximada de 372 km², La capital provincial o muhfaza és la ciutat de Tubas. En 2006, la població era de 48.128 persones. En 2007 la població era de 50,267. A la seva frontera est limita amb el Regne de Jordània.

## Localitats

Hi ha 23 localitats situades a la governació.

### Ciutats

* Tubas

### Municipis

* 'Aqqaba
* Tammun

### Viles

* Bardala
* Ein al-Beida
* Kardala
* Ras al-Far'a
* Tayasir
* Wadi al-Far'a
* al-Bikai'a

### Camps de refugiats

* Far'a

## Referències

* ↑ Projected Mid -Year Population for Tubes District by Locality 2004- 2006 Arxivat 2008-04-24 a Wayback Machine. Palestinian Central Bureau of Statistics.
* ↑ Mid -Year Population for Tubas District in 2007 Arxivat 2010-11-14 a Wayback Machine. Palestinian Central Bureau of Statistics.
# Governació de Tulkarem

La governació de Tulkarem (àrab: محافظة طولكرم, Muḥāfaẓat Ṭūlkarm; hebreu: נפת טולכרם, Nafat Ṭūlkarm‎) és una de les governacions (províncies) de l'Autoritat Nacional Palestina situada al nord-oest de Cisjordània. La governació posseeix una superfície aproximada en 268 quilòmetres quadrats. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques, la província tenia 172.800 habitants en 2007. La muhfaza o capital de governació és la ciutat de Tulkarem.

## Localitats

El districte de Tulkarem compta amb 51 localitats i dos camps de refugiats. Els pobles i ciutats que s'esmenten a continuació tenen una població de més de 1.000.

### Municipis

* Anabta
* Attil
* Bal'a
* Baqa ash-Sharqiyya
* Beit Lid
* Deir al-Ghusun
* Qaffin
* Tulkarm

### Viles

* Vila
* Dhinnaba - ِِذِنّابة
* Far'un - فرعون
* Iktaba - إكتابا
* 'Illar- عِلار
* Izbat Shufa - عزبة شوفة
* Al-Jarushiya - الجاروشية
* Kafr Abbush - كفر عبوش
* Kafr Jammal - كفر جمّال
* Kafr al-Labad - كفراللبد
* Kafr Rumman - كفر رمّان
* Kafr Sur - كفر صور
* Kafr Thulth - كقر ثلث
* Kafr Zibad - كفر زيباد
* Khureish - خربة خريش
* Kur - كور
* an-Nazla al-Gharbiya - النزله الغربيه
* an-Nazla ash-Sharqiya - النزله الشرقيه
* an-Nazla al-Wusta - النزله الوسطه
* Nazlat Abu Nar - نزلات ابو نار
* Nazlat 'Isa - نزلة عيسى
* Nur Shams - مخيّم نور شمس
* Raml Zeita - رمل زيتة/قزازة
* Ramin
* Ras Atiya - خربة رأس عطيّه
* Al-Ras - الرأس
* Saffarin - سفارين
* Seida - صيدا
* Shufta - شوفه
* Sir - خربة سر
* Zeita - زيتا
* Shwiaka - شويكه

## Referències

* ↑ «Tulkarm Governorate». Arxivat de l'original el 2007-12-25. [Consulta: 4 març 2017].
# Oriol Broggi i Rull

Oriol Broggi i Rull (Barcelona, 1971) és un actor i director teatral català.
Es llicencià en dramatúrgia i direcció escènica a l'Institut del Teatre de Barcelona el 1997 i va cursar estudis d'imatge i so. Entre 2003 i 2007 va dirigir el Centre Dramàtic del Vallès.
L'any 2002 va crear La Perla 29, una plataforma teatral des de la qual ha dirigit diverses obres, entre elles: Els fusells de la Senyora Carrà, de Bertolt Brecht, El misantrop, de Molière, La mort d'Ivan Ilitx, de Lleó Tolstoi, i Enric IV, de Luigi Pirandello. Aquest mateix any ha portat a l'escenari de la Sala Beckett l'obra de Tom Stoppard Rosencrantz i Guildenstern són morts, així com Antígona, de Sòfocles, representada a la Biblioteca de Catalunya. El 2008 va dirigir El Rei Lear, de William Shakespeare, a la Biblioteca de Catalunya.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2012 va ser el número 82, com a independent, de la llista per la circumscripció de Barcelona d'ICV-EUiA.
El 2022 va publicar El record de la Bellesa, amb l'Altra Editorial.

## Espectacles realitzats amb La Perla 29

* Els ulls de l'etern germà (2001)
* I mai no ens separarem (2001)
* Liliom (2003)
* Refugi (2003)
* Els fusells de la senyora Carrà (2001)
* Antígona (2006)
* Hedda Gabler (2008)
* L'home de la flor a la boca (2008)
* El Rei Lear (2009)
* La presa (2011)
* Incendis (2011)
* Luces de bohemia (2011)
* Cyrano de Bergerac (2012)
* Natale in Casa Cupiello (2013)
* 28 i mig (2013)
* Traduccions en anglès Translations (2014)
* L'Orfe del clan dels Zhao (2014)
* Cels (2014)
* Una giornata particolare (2015)
* Un Obus al cor (2016)
* Boscos (2017)
* Bodas de Sangre (2017)

## Referències

* ↑ Biografia a cccb.org
* ↑ Entrevista a margencero.org
* ↑ Obres dirigides i interpretades a teatrenacional.com
* ↑ «Candidatures proclamades». Eleccions al Parlament de Catalunya 2012. [Consulta: 13 agost 2015].
* ↑ «Avançament editorial: 'El record de la bellesa', reflexions d’Oriol Broggi». [Consulta: 23 gener 2022].
# Balma de Moror

La Balma de Moror es un jaciment està situat al terme de Moror, al municipi de Sant Esteve de la Sarga, a la comarca del Pallars Jussà. Més concretament la balma està situada entre el barranc de la Mora i el barranc dels Homes Morts. L'abric és format per l'erosió fluvial a les roques calcàries eocèniques de la zona. Es troba a uns 15 metres del curs d'un riu, amb una obertura de 25 metres d'ample, per 8 metres d'alt i de fons, orientada cap doble, cap al nord-est i al nord-oest.
El 1990 es va dur a terme una excavació per tal de poder conèixer la potència arqueològica del jaciment a base de dos sondejos. A partir de les troballes, formades per carbons i sílex, es data la balma del paleolític superior, amb una cronologia d'entre el 33000a.n.e. fins al 9000a.n.e. Les troballes del jaciment són de carbons i, sobretot, esclats de sílex de procedència diversa i de tecnologia laminar que es troben en posició secundària.

## Referències

* ↑ Balma de Moror, Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya

## Bibliografia

* Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya https://egipci.cultura.gencat.cat

## Vegeu també

* Prehistòria a Catalunya
* Arqueopèdia
# Balma de Son Matge

La balma de Son Matge és un abric rocós situat a l'Estret de Valldemossa, a la possessió homònima, al terme municipal de Valldemossa (Mallorca) on s'han trobat restes d'ocupació humana entre el V mil·lenni abans de crist i el I mil·lenni abans de Crist. Fou descobert com a jaciment arqueològic el 1968 per William Waldren i excavat per ell mateix i per Guillem Rosselló Bordoy. És el testimoni més antic del poblament humà de les Illes Balears. A l'abric s'hi troben restes que pareixen indicar un assaig de domesticació de Myotragus balearicus. El 9 de febrer de 2005, l'abric rocós es va veure greument afectat per un esllavissament de terres que va fer caure tones de pedra sobre el jaciment.

## Referències

* 1 2 Primeras evidencias de estabulación en el yacimiento de Son Matge (Serra de Tramuntana, Mallorca) a través del registro sedimentario (castellà)
* ↑ «Matge, Son». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 10. Palma: Promomallorca, p. 357. ISBN 84-8661702-2.
* 1 2 «Balma de Son Matge». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Atles d'història: Andorra, Catalunya, Illes Balears, País Valencià. Enciclopèdia Catalana, 2010.
* ↑ Palma, g rodas. «El yacimiento de Son Matge, en Valldemossa, sepultado por un derrumbe de rocas» (en castellà), 11-02-2005. [Consulta: 27 octubre 2021].