OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Sarria

El Castell de Sarria (en gallec: Castelo de Sarria), també conegut com a Torre dos Batallóns, o simplement Torre de Sarria, és una fortalesa situada en un turó de la vila gallega de Sarria, a la província de Lugo, en una posició que li dona una visió dominant sobre tota la vall del riu Miño.
Es desconeix quan es va construir però es creu que va ser cap al segle xii. La fortificació va ser destruïda durant la Revolta Irmandiña, cap al 1467. Es va reconstruir i va servir de presó fins al segle xvii. Posteriorment va ser habitada pel corregidor del Marquesat de Sarria.
Avui en dia només es conserva una torre de defensa, de planta irregular i front semicircular, que formava part del castell, servint de reforç d'un angle on s'ajuntaven dos dels seus costats. La torre conserva els merlets i una altura d'uns 14 metres, amb un eix de 6-7 metres.

## Enllaços externs

* Informació a la pàgina de Turisme de Galícia (castellà)
# Castell de Sautó

El Castell de Sautó era una antiga fortificació medieval, actualment quasi del tot desapareguda, del poble nord-català de Sautó, a la comarca del Conflent.
Era damunt d'una roca que s'alça al bell mig del poble de Sautó, on ara hi ha l'església de Sant Maurici de Sautó, que conserva restes de l'antic castell.
El Castell de Sautó pertanyia als comtes de Cerdanya, que des del segle xi havien infeudat a una família que prengué el cognom de Sautó: el 1064 Bertran de Sautó jurava fidelitat a Ramon Guifré de Cerdanya, i el 1162 Bernat Bertran de Sautó, descendent seu, la jurava a Alfons I el Cast.
Les restes del castell estan incorporades als murs de l'església. Es tracta del mateix campanar, la part inferior del qual té més aspecte de torre de defensa que de campanar d'església. Al costat seu es conserva un breu fragment de la muralla del castell.

## Referències

* ↑ Lloc on era el Castell de Sautó en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «160 - Sautó i Fetges». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Sautó». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere; Bolòs i Masclans, Jordi. «Castells i edificacions militars del Conflent anteriors al 1300: Castell de Sautó». A: Vallespir, Capcir. Donasà, Fenolleda i Perapertusés. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum XXV). ISBN 84-412-2514-I.
# Casa al carrer Major, 149 (Cervelló)

La Casa al carrer Major, 149 és una obra modernista enderrocada de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa amb planta baixa i un pis, amb coberta a dues vessants. La façana tenia decoració modernista. Les obertures estan resseguides per un guardapols amb flors a l'acabament. Damunt de les obertures del primer pis hi ha dos òculs que presenten guardapols ondulat i motius vegetals al centre. La façana té una acabament ondulant amb arquets cecs i fulles de geganta al centre i als extrems.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Major, 149». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# Cent poetes, cent poemes

Cent poetes, cent poemes (també traduït com Cent poetes, un poema cadascú, és una popular antologia de poemes japonesos d'estil Hyakunin Isshu (百人一首), literalment 'cent persones, un poema', feta sobre poemes compilats en el període Kamakura. Procedeix sobretot de les principals antologies del període Heian. Quasi tan important com els poemes en si és el criteri de selecció del compilador principal, el poeta Fujiwara no Teika (s. XIII).
Són poemes breus, anomenats tanka, de cinc versos de 5,7,5,7 i 7 síl·labes, dels quals els tres primers plantegen un tema que se sol resoldre en els dos últims. Es difongueren enormement durant el període Edo en forma de joc de cartes en dues baralles (una amb els poemes sencers i l'altra només amb els finals), en què cal escoltar els tres primers versos d'un poema, i cada jugador havia de tractar d'associar-los ràpidament amb la carta en què estaven escrits els dos darrers versos.
Açò feu que l'antologia fos tan popular, fins i tot en les edicions tardanes.

## Referències

* ↑ Cien poetas, un poema cada uno. Traducció, notes i pròleg: Masateru Ito. Revisió: Elena Gallego. Editorial Taiseido Shobo, Japó, 2016.
* ↑ Biblioteca Digital Mundial
* ↑ «Revista Letras libres». Arxivat de l'original el 2016-08-21. [Consulta: 29 octubre 2019].
# Orlovo (Sakhalín)

* Per a altres significats, vegeu «Orlovo».
Orlovo (en rus: Орлово) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2013 tenia 25 habitants. Pertany al districte d'Uglegorsk.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19. [Consulta: 21 novembre 2019].
# Caseriu de Feixes

El Caseriu de Feixes és una obra d'Orpí (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Caseria formada per diferents dependències d'on destaquen construccions de planta rectangular i cantoneres reforçades amb pedra ben tallada i coberta a dues vessants. Solen ésser de dos pisos i en algunes construccions, a part de pedra s'ha utilitzat la tàpia. Destaca una construcció amb guardapols de pedra picada a les finestres i que potser és la mes antiga de totes. També hi ha una mena de torreta de base circular adossada a una construcció de planta rectangular que té un caire força estrany.

## Història

Tot el conjunt té l'aspecte d'haver estat una mena de lloc fortificat. La datació és de com a mínim el segle xvii.

## Referències

* 1 2 «Caseriu de Feixes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Caseriu Bladet

El Caseriu Bladet és una casa de Castellet i la Gornal (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El caseriu Bladet està situat al costat del riu Foix, en un lloc proper al poble de Castellet. Es tracta d'un petit nucli format per un conjunt d'edificis i envoltat per una tanca de protecció. Les construccions responen a una tipologia estilística de tipus popular. En general consten de planta baixa i un pis i tenen la teulada a dues vessants. El conjunt apareix emblanquinat.

## Referències

* ↑ «Caseriu Bladet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Pachyramphus

Pachyramphus és un gènere d'ocells de la família dels titírids (Tityridae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, 2022) aquest gènere està format per 17 espècies:
* Pachyramphus versicolor - becard barrat.
* Pachyramphus xanthogenys - becard caragroc.
* Pachyramphus viridis - becard olivaci.
* Pachyramphus spodiurus - becard pissarrós.
* Pachyramphus rufus - becard cendrós.
* Pachyramphus minor - becard de Lesson.
* Pachyramphus aglaiae - becard gorja-rosat.
* Pachyramphus niger - becard de Jamaica.
* Pachyramphus homochrous - becard unicolor.
* Pachyramphus validus - becard crestat.
* Pachyramphus surinamus - becard de Surinam.
* Pachyramphus cinnamomeus - becard canyella.
* Pachyramphus castaneus - becard castany.
* Pachyramphus major - becard de Mèxic.
* Pachyramphus marginatus - becard de capell.
* Pachyramphus polychopterus - becard alablanc.
* Pachyramphus albogriseus - becard blanc-i-negre.
Tanmateix, segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest gènere conté 19 espècies, car es considera que les subespècies P. viridis griseigularis i P. major uropygialis constitueixen espècies separades. Segons aquest altre criteri, s'hauria de considerar:
* Pachyramphus viridis (stricto sensu) - Becard olivaci
* Pachyramphus griseigularis - Becard galtaverd.
* Pachyramphus major (stricto sensu) - becard de Mèxic oriental.
* Pachyramphus uropygialis - becard de Mèxic occidental.

## Referències

* 1 2 «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 453-454. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 453-454. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Pachypops fourcroi

Pachypops fourcroi és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 25 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja peixos.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Orinoco, i rius de les Guaianes.

## Ús comercial

És important com a aliment per als humans a nivell local.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1861. Revision of the genera of North American Sciaeninae. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 13. 79-89.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lacépède, B. G. E., 1802. Histoire naturelle des poissons. Historie naturelle des poissons. v. 4: i-xliv + 1-728, Pl. 1-16.
* 1 2 3 4 5 6 FishBase (anglès)
* ↑ Keith, P., P.-Y. Le Bail i P. Planquette, 2000. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 2, fascicle I). Publications scientifiques du Muséum national d'Histoire naturelle, París, França: 286 p.
* ↑ Alonso, L.E. i H.J. Berrenstein, 2006. A Rapid Biological Assessment of the Aquatic Ecosystems of the Coppename River Basin, Suriname. RAP Bull. Of Biol. Assessment 39:114-117.
* ↑ Casatti, L., 2003. Sciaenidae (Drums or croakers). p. 599-602. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Ferreira, E.J.G., J. Zuanon i G.M. dos Santos, 1996. A list of commercial fish species from Santarém, State of Pará, Brazil. Naga ICLARM Q. 19(3): 41-44.
* ↑ Lasso, C.A., O.M. Lasso-Alcalá, A. Pombo i M. Smith, 2004. Distribution of fish species among localities during the AquaRAP survey of the Gulf of Paria and Orinoco delta, Venezuela. p. 315-319. A: Rapid assessment of the biodiversity and social aspects of the aquatic ecosystems of the Orinoco delta and the Gulf of Paria, Venezuela. RAP Bulletin of Biological Assessment 37. Conservation International. Washington DC, Estats Units. 360p.
* ↑ Nion, H., C. Rios i P. Meneses, 2002. Peces del Uruguay: Lista sistemática y nombres comunes. Montevideo, Uruguai, DINARA, Infopesca.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pachystruthio

Pachystruthio és un gènere extint d'ocell de la família dels estruciònids que va viure a Eurasia des del Pliocè tardà fins al Plistocè mitjà. Se n'han trobat restes fòssils a Hongria, Ucraïna, Romania, Geòrgia i la Xina.
El gènere compren tres espècies: P. pannonicus (espècie tipus), P. dmanisensis i P. transcaucasicus.

## Referències

* ↑ Zelenkov, N. V.; Lavrov, A. V.; Startsev, D. B.; Vislobokova, I. A.; Lopatin, A. V. «A giant early Pleistocene bird from eastern Europe: unexpected component of terrestrial faunas at the time of early Homo arrival». Journal of Vertebrate Paleontology, vol. 39, 2, 2019, pàg. e1605521. DOI: 10.1080/02724634.2019.1605521.
* ↑ Buffetaut, Eric; Angst, Delphine «A Giant Ostrich from the Lower Pleistocene Nihewan Formation of North China, with a Review of the Fossil Ostriches of China» (en anglès). Diversity, vol. 13, 2, 2021, pàg. 47. DOI: 10.3390/d13020047.
* Burchak-Abramovich, N.; Vekua, A. «The fossil ostrich Struthio dmanisensis sp. n., from the Lower Pleistocene of Georgia». Acta Zoologica Cracoviensia, vol. 33, 7, 1990, pàg. 121–132.
* Hitchcock, Don. «The Dmanisi Site», 2010. [Consulta: 16 febrer 2011].
* Zicha, Ondrej. «Struthio orlovi». Biological Library, 1999. [Consulta: 2 febrer 2010].
# Castronuño

Castronuño és un municipi de la província de Valladolid, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1227 | 1111 | 1095 | 1049 |
# Panguitch

Panguitch és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 1.623 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Panguitch tenia 1.623 habitants, 502 habitatges, i 392 famílies. La densitat de població era de 460,8 habitants per km².
Dels 502 habitatges en un 40,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,3% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i un 21,9% no eren unitats familiars. En el 19,1% dels habitatges hi vivien persones soles, l'11,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,05 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,55.
Per edats, la població es repartia de la següent manera: un 32,8% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 21% tenia de 45 a 60 i un 14,1%, 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 111 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.500 $ i la renda mediana per família de 39.904 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.259 $, mentre que la de les dones era de 19.375 $. La renda per capita de la població era de 12.439 $. Entorn del 6,2% de les famílies i del 9,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Panguitch». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Panguitch». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pachuta

Pachuta és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 245 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pachuta tenia 245 habitants, 106 habitatges, i 71 famílies. La densitat de població era de 41,3 habitants per km².
Dels 106 habitatges en un 24,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,1% hi vivien parelles casades, en un 17,9% dones solteres, i en un 32,1% no eren unitats familiars. En el 28,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,6% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 24,9% de 45 a 60 i un 20% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 67 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.938 $ i la renda mediana per família de 35.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.750 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 12.181 $. Entorn del 20% de les famílies i el 17,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pachuta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pachuta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Paretaquens

Els paretaquens eren els habitants de Paretaquene (Paraetacene) a Persis. Eren considerats un poble muntanyes assalvatgit, d'arrel persa (Heròdot diu que eren medes), i dedicats principalment al saqueig i el robatori. El seu nom derivaria de la paraula persa paruta (muntanya) i del sànscrit parvata (amb el mateix significat).
# Papanași

Els papanași són unes postres romaneses fetes a partir d'una massa de bunyols ensucrada. Normalment se serveixen amb smântână i una melmelada de nabius o qualsevol altre dolç.
El mot papanași podria venir del terme llatí papa o pappa, fent referència a com els infants anomenen als aliments.

## Vegeu també

* Gogoși

## Referències

* ↑ (romanès) «Papanaș». [Consulta: 29 novembre 2011].
* ↑ (francès) salveto - Dictionnaire latin-français Gaffiot en ligne - LEXILOGOS
# Papamòbil

Un papamòbil és un automòbil especial en el qual el Papa de Roma fa les seves visites oficials. Es tracta d'un vehicle de color blanc modificat a la part posterior perquè el Papa pugui anar dret i saludar. Han existit diversos models, des de l'atemptat contra el Papa Joan Pau II, el 1981, els papamòbils cobreixen el petit habitacle on viatja el Papa amb vidres blindats. En 2010 usa un Mercedes-Benz Classe ML.
Aquest vehicle es trasllada des del Vaticà en avió militar. Per exemple, a la visita papal a Barcelona en 2010, el papamòbil va arribar de Roma a Barcelona a bord d'un avió Hércules de l'exèrcit espanyol, que va aterrar a l'aeroport del Prat el 30 d'octubre d'aquest any.
Està matriculat amb el número 1. Concretament, la seva matrícula és SCV 1 (SCV, sigles de 'Stato de la Città del Vaticano' )
És el successor de l'antiga cadira gestatòria, usada pels papes amb la mateixa finalitat.

## Referències

* ↑ Arriba a Barcelona el papamòbil de Benet XVI Europa Press, 29 d'octubre de 2010
* ↑ El papamòbil arriba al Prat deu dies abans que Benet XVI El Punt i Avui, 30 d'octubre de 2010
# Pagola

Pagola (en francès i oficialment Pagolle) és un municipi d'Iparralde al territori de Zuberoa, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània). Limita amb les comunes d'Arhantsusi, Uhartehiri i Lohitzüne-Oihergi al nord, Urdiñarbe a l'est, Jutsi a l'oest, Donaixti-Ibarre al sud-oest i Muskildi al sud.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 210 | 195 | 255 | 226 | 598 | 565 | 600 | 501 | 542 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 454 | 443 | 443 | 461 | 471 | 436 | 431 | 405 | 409 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 440 | 401 | 404 | 402 | 436 | 449 | 394 | 378 | 371 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 360 | 317 | 316 | 289 | 267 | 254 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
# Ortignano Raggiolo

Ortignano Raggiolo és un municipi situat al territori de la província d'Arezzo, a la regió de la Toscana (Itàlia).
Limita amb els municipis de Bibbiena, Castel Focognano, Castel San Niccolò, Loro Ciuffenna i Poppi.
Pertanyen al municipi d'Ortignano Raggiolo les frazioni de Badia a Tega, Raggiolo, San Piero in Frassino i Villa.
# Ortigosa de Pestaño

Ortigosa de Pestaño és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 100 | 87 | 78 | 104 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Ortillon

Ortillon és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 35 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Ortillon era de 35 persones. Hi havia 8 famílies de les quals 4 eren parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 17 habitatges, 13 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 17 habitatges eren cases. Dels 13 habitatges principals, 12 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 3 en tenien quatre i 8 en tenien cinc o més. 4 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 5 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Ortillon el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 20 persones, 14 eren actives i 6 eren inactives. De les 14 persones actives 13 estaven ocupades (8 homes i 5 dones) i 1 aturada (1 home). De les 6 persones inactives 3 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 4 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses extractives.
L'any 2000 a Ortillon hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Ortillon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Ortillon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Catefinis

Els catefinis (Catephiini) són una tribu de lepidòpters ditrisis de la família dels erèbids (Erebidae), subfamília Arctiinae.
La tribu està estretament relacionada amb la tribu Omopterini, també dins d'Erebinae, encara que els gèneres pertanyents a cada tribu no estan ben determinats.

## Gèneres

* Catephia
* Nagia
* Paranagia

## Referències

* ↑ «The Moths of Borneo Parts 15 & 16: Family Noctuidae, Subfamily Catocalinae». Southdene Sdn. Bhd.. [Consulta: 9 gener 2015].
* 1 2 Zahiri, Reza «Molecular phylogenetics of Erebidae (Lepidoptera, Noctuoidea)». Systematic Entomology, 2011. DOI: 10.1111/j.1365-3113.2011.00607.x.