OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El secreto de Puente Viejo

El secreto de Puente Viejo és una telenovel·la espanyola, produïda per Boomerang TV, i emesa per Antena 3. Es va estrenar el 23 de febrer de 2011 en horari de màxima audiència, per a després, a partir del dia 24 emetre's diàriament a les 17:30.

## Argument

Pepa és una noia que ha crescut veient néixer criatures. Mentre treballa en una casa com ajudant de partera, queda embarassada del senyor de la casa, però acabat de néixer li roben perquè el de la senyora de la casa ha nascut mort. És obligada a marxar lluny. Sis anys després, es posa a treballar a la casa de la senyora Francisca Montenegro. Allí s'enamorarà del senyor Tristán i descobrirà que el nen que té, en realitat és el fill que li van robar anys abans.

## Personatges

* Tristán Castro Montenegro (Álex Gadea)
* Francisca Montenegro (María Bouzas)
* Soledad Castro Montenegro (Alejandra Onieva)
* Emilia Ulloa (Sandra Cervera)
* Raimundo Ulloa (Ramón Ibarra)
* Don Anselmo (Mario Martín)
* Dolores Asenjo (Maribel Ripoll)
* Pedro Mirañar López Regueira Jaca de Togores y Pérez de Pulgar (Enric Benavent)
* Hipólito Mirañar Asenjo (Selu Nieto)
* Mariana Castañeda Pacheco (Carlota Baró Riau)
* Rosario Pacheco (Adelfa Calvo)
* Alfonso Castañeda Pacheco (Fernando Coronado)
* Olmo Mesía (Iago García)
* Gonzalo Valbuena/Martín (Jordi Coll)
* María Castañeda Ulloa (Loreto Mauleón)
* Fernando de Mesía (Carlos Serrano)
* Roque Fresnedoso (Miquel García Borda)
* Pía Toledano (Diana Gómez)
* Candela Mendizábal (Aida de la Cruz)
* Isidro Buendia (Javier Abad)
* Rita de Buendía (Charlotte Vega)
* Aníbal Buendía (Jorge Pobes)
* Aquilino Benegas (Raül Tortosa)
* Camila Mella (Ángel de Miguel)
* Hernando Dos Casas (Yara Puebla)
* Antoñita Malo (Lucía Caraballo)
* Manuela Sánchez (Almudena Cid)

### Antics

* Angustias Osorio (†) (Sara Ballesteros)
* Alberto Guerra (†) (Xose Barato)
* Ramiro Castañeda Pacheco (Pablo Espinosa)
* Sebastián Ulloa (†) (Pablo Castañón)
* Águeda de Mesía (†) (Cuca Escribano)
* Gregoria Casas (Leonor Martín)
* Juan Casteñeda Pacheco (†) (Jonás Beramí)
* Enriqueta (Andrea Duro)
* Pepa Aguirre (†?) (Megan Montaner)

### Secundaris

* Dolçainer japonés (Hiroshi Fujii)

## Notes

* ↑ (castellà) "El secreto de Puente Viejo" arrancará en prime time el 23 de febrero, Notícies Fórmula TV (17-2-11)
* ↑ (castellà) "El secreto de Puente Viejo, una historia de amor en la España de 1900, Notícies Fórmula TV (23-2-11)
* ↑ «Hiroshi Fujii en la serie El secreto de Puente Viejo». El Nostre, 17-06-2013 [Consulta: 20 novembre 2016].

## Enllaços externs

* El secreto de Puente Viejo - Lloc web oficial
* Fitxa d'El secreto de Puente Viejo a Formula TV (castellà)
# Paramelomys naso

Paramelomys naso és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic d'Indonèsia, on viu a altituds d'entre 0 i 1.000 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos de plana. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, naso, significa 'nas' en llatí.

## Referències

* ↑ Aplin, K. Paramelomys naso. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 5 desembre 2017.
* ↑ Entrada «Paramelomys» d'Animalia (en anglès).
# Podolkhi (Prókhorovka)

* Per a altres significats, vegeu «Podolkhi».
Podolkhi - Подольхи (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 992 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# PR-V 162

El PR-V 162 és un sender circular de Petit Recorregut que discorre per la Serra Perenxisa i alguns trams per dins del Paratge Natural Municipal de Torrent, al terme municipal de Torrent, Xiva de Bunyol i Godelleta.

## Característiques

Nom: PR-V162
Longitud: 18,6 km
Desnivell: 216 m
Zona: Serra Perenxisa (Torrent)
Tipus: Circular
Mapa I.G.N.: 721 (28-28) (Xest)
Dificultat: Mitjana

## Recorregut

S'inicia a la Urbanització Monte Levante (C/Doctor Bartual) amb el següent itinerari: camí de la serra, Urbanització Cumbres de Calicanto, Urbanització Serra Perenxisa, Barranc del Gallec, els Polvorins, Font de Calicanto, Presa del Poyo, Canyada real d'Aragó, Font de la Teula, Barranc de Cortixelles o de l'Horteta, Font de Muntanyana, Clot de Bailón, Els Arquets de Dalt i de Baix, Corral de Manyet, fins a arribar de nou a la Urbanització Monte Levante. Des de dalt de la serra hi ha unes vistes immillorables de la comarca de l'Horta i fins i tot de l'Albufera.
Tot el recorregut està marcat amb les dues línies horitzontals blanc i groc típiques del petit recorregut.

## Vegetació

A la serra Perenxisa la vegetació està formada principalment per matoll arbustiu, formant la típica garriga mediterrània, acompanyada de margalló, única palmera autòctona d'Europa, en la que es troben entre els arbustos de major mida. En l'estrat de vegetació de menor mida, es troben Lamiàcies, Cistàcies i també algunes espècies de lleguminoses i gramínies. L'estrat arbori el formen principalment exemplars de pi blanc, resultant un estrat arbori molt clar i irregularment distribuït, al que s'afigen petits grups d'alzines, garrofers i oliveres, trobant-se també espècies lianoides com la rogeta (Rubia peregrina), l'esbarzer, la vidiella i la sarsa.

## Referències

* 1 2 «PR.V 162 La Serra Perenxisa-Torrent». València terra i mar. Diputació de València. [Consulta: 19 setembre 2013].
* ↑ «Torrent. Serra Perenxisa». Xarcia.org. [Consulta: abril 2015].
* ↑ «Fitxa sender PR-V 162». Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient. Arxivat de l'original el 21 de setembre 2013. [Consulta: 19 setembre 2013].
* ↑ «Torrent. Serra Perenxisa». Xarcia.org. [Consulta: abril 2015].
# Palozero

Palozero (en rus: Палозеро) és un poble de l'óblast de Vólogda, a Rússia, que el 2002 tenia 83 habitants, pertany al districte de Vítegra.

## Referències

* ↑ Постановление Губернатора области «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Вытегорского района» от 27.06.2001 № 620Plantilla:Недоступная ссылка
# Patatesli musakka

Patatesli musakka (turc) o Musakka amb patates és una versió de la "musakka" de la cuina turca. (La musakka és diferent a la mussaca grega.) Patatesli musakka es fa amb albergínies, carn picada de vedella i patates com ingredients bàsics. Tant les patates com les albergínies (totes tallades en lamines) són primerament fregides. La carn és saltada, junt amb cebes, all i pebrots verds, amb oli d'oliva. Després tot això, carn i verdures, una mica de sal, salça (diluïda amb aigua) i espècies es cuina un quart d'hora dins d'una safata, normalment al forn. Per a servir es decora amb fulles de julivert picades. Aquest plat s'acompanya amb pilav (arròs pilaf turc) d'arròs.
De vegades aquest plat també s'anomena Patatesli patlıcan oturtma a Turquia.

## Vegeu també

* Patlıcan kebabı
* Patlıcanlı köfte

## Referències

* 1 2 http://www.nefisyemektarifleri.com/patatesli-patlican-musakka/
* ↑ http://www.yemektarifleri.com/tarif/2592/patlican-musakka Arxivat 2015-06-19 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.kadinmasallari.com/2012/09/patatesli-patlcan-musakka.html Arxivat 2015-06-19 a Wayback Machine.
* ↑ http://oktayusta.samanyoluhaber.com/oktay-ustadan-patatesli-patlican-oturtma-tarifi/ Arxivat 2015-06-19 a Wayback Machine.
# Cal·linic de Petra

Cal·linic（grec antic: Kαλλίνικος, llatí: Callinicus), de renom Suctorius, va ser un historiador, sofista i retòric grec nascut a Petra d'Aràbia.
Va ensenyar retòrica a Atenes en temps de Galiè (259-268) i va ser rival del retòric Genetli. Va escriure diverses obres de les quals només es conserva un fragment. Entre les obres perdudes hi havia una història d'Alexandria en 10 llibres.

## Referències

* ↑ «Kallinikos 1». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ George Sale; George Psalmanazar; Archibald Bower An Universal history, from the earliest account of time. Printed for T. Osborne, 1748, p. 206–.
# Cal·linic

Cal·linic o Cal·línic és el nom dels següents personatges:
* Seleuc II Cal·linic, rei selèucida (246-225 aC)
* Mitridates I Cal·linic, rei de Commagena (109-86 aC)
* Cal·linic de Petra, sofista i retòric grec del segle iii
* Cal·línic d'Heliòpolis, arquitecte del segle vii, inventor del foc grec
* Cal·línic de Ravenna, exarca de Ravenna (597-603).
* Cal·línic d'Apol·lònia, màrtir cristià company de Tirs de Sozòpolis, executats l'any 251
* Cal·línic I, patriarca de Constantinoble (693-705)
* Cal·línic II, patriarca de Constantinoble l'any 1688
* Cal·línic III, patriarca de Constantinoble (1726)
* Cal·línic IV, patriarca de Constantinoble (1801-1806 i 1808-1809)
# Cal·limedó

Cal·limedó (Callimedon) de renom Κάραβος (el cranc) per l'afecte que tenia per aquests crustacis, fou un orador atenenc, defensor dels interessos macedonis. A la mort d'Alexandre el Gran (323 aC) es va refugiar amb Antípater quan la ciutat es va revoltar. Antípater en va restablir l'hegemonia macedònia i Cal·limedó va tornar a la ciutat, però va haver de fugir altre cop quan va esclatar la revolta contra Foció el 317 aC. Aquest darrer i els oradors Hegemó i Pitocles foren executats, i Cal·limedó condemnat a mort en absència.

## Referències

* Bayliss, A.J. (2011), After Demosthenes: The Politics of Early Hellenistic Athens, Londres, ISBN 978-1-4411-1151-7.
* Bradeen, D.W. (1974), The Athenian Agora, Volume XVII. Inscriptions: The Funerary Monuments, Princeton.
* Hunter, R.L. (1983), Eubolus: The Fragments, Cambridge, ISBN 978-0-521-24436-7.
* Kirchner, J. (1901), Prosopographia Attica, vol. vol. i, Berlín.
* Thompson, D.W. (1957), A Glossary of Greek Fishes, Londres.
* Webster, T.B.L. (1953), Studies in Later Greek Comedy, Manchester.
# Paràsit subantàrtic

El paràsit subantàrtic (Stercorarius antarcticus) és una espècie d'ocell de la família dels làrids (Stercorariidae) que habita les costes de l'Argentina, la península Antàrtica, les illes Malvines, Gough, Tristan da Cunha i altres illes circumpolars, i es dispersa pel mar fins a l'Antàrtida, Sud-àfrica i Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ Carles Pedrós-Alió. Els ocells de la fi del món. Institut de Ciències del Mar. L'atzavara, Pàg 62 Rev. 29/03/2012
# Pará

* Per a altres significats, vegeu «riu Pará».
Pará és un estat del Brasil al centre de la Regió Nord, que limita amb Surinam i Amapá al nord, amb l'oceà Atlàntic al nord-est, amb Maranhão a l'est, amb l'Estat de Tocantins al sud-est, amb Mato Grosso al sud, amb Amazones a l'oest i amb Roraima i Guyana al nord-oest. Té una superfície d'1.253.164,5 km². La seva capital és Belém.

## Referències

* ↑ «Pará» (en portuguès brasiler). IBGE. [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ «Pará: capital, mapa, bandeira, cultura, economia» (en portuguès brasiler). Brasil Escola. [Consulta: 30 gener 2022].

## Enllaços externs

* Lloc web del Govern de l'Estat de Pará
# Patrick Wayne

Patrick Wayne (Los Angeles, Califòrnia, 15 de juliol de 1939) és un actor estatunidenc. És el segon fill del cèlebre actor John Wayne i de la seva primera esposa espanyola, Josephine Alicia Sáenz. Ha treballat en més de quaranta pel·lícules, incloent-hi nou films amb el seu pare.

## Biografia

El 2003, Patrick va ser nomenat president del John Wayne Cancer Institute.
El 1 de desembre de 2015 va viatjar a la ciutat d'Almeria on va rebre el premi "Almería Tierra de Cine" durant el Festival Internacional de Cortometrajes de Almería per la seva llarga trajectòria com a actor. Va rebre una estrella del Passeig de la Fama d'Almeria. Durant la seva estada va recordar que els seus àvis materns eren de Madrid.
En l'actualitat viu a Arizona (EUA).

## Filmografia

Filmografia:
* 1950: Rio Grande: nen
* 1952: The Quiet Man nen sobre un vagó en una cursa de cavalls
* 1953: The Sun Shines Bright: cadet
* 1955: Bressol d'herois (The Long Gray Line): Abner 'Cherub' Overton
* 1955: Escala a Hawaii (Mister Roberts): Bookser
* 1956: El conqueridor de Mongòlia (The Conqueror)ː sense acreditar
* 1956: Centaures del desert (The Searchers): tinent Greenhill
* 1957: Mr. Adams and Eve (sèrie TV): Walter
* 1958: Teenage Idol (TV)
* 1959: The Young Land: xèrif Jim Ellison
* 1960: El Álamo: Capità James Butler Bonham
* 1961: Els comanxers (The Comancheros): Tobe (Texas Ranger)
* 1963: McLintock!: Devlin Warren
* 1963: La taverna de l'irlandès (Donovan's Reef): tinent de la Navy
* 1964: Cheyenne Autumn: 2n Tinent Scott
* 1965: Shenandoah: James Anderson
* 1966: An Eye for an Eye: Benny Wallace, Bounty Hunter
* 1966: Els Ronderos (sèrie TV): 'Howdy' Lewis (1966-67)
* 1968: The Green Berets: Tinent Jamison
* 1970: Sole Survivor (TV): Mac
* 1971: El desertor: Cpt. Bill Robinson
* 1971: Big Jake: James McCandles
* 1972: Movin' On (TV): Clint Daniels
* 1973: The Gatling Gun: Jim Boland
* 1973: Beyond Atlantis: Vic Mathias
* 1974: Els ossos i jo: Bob Leslie
* 1976: Mustang Country: Tee Jay
* 1977: Yesterday's Child (TV): Sanford Grant
* 1977: Simbad i l'ull del tigre (Sinbad and the Eye of the Tiger): Sinbad
* 1977: Oblidats pel temps(The People That Time Forgot): Maj. Ben McBride
* 1977: The Last Hurrah (TV): Robert 'Bobby' Skeffington
* 1978 : Three on a Date (TV): Roger Powell
* 1978 : Texas Detour: Clay
* 1979: Shirley (sèrie TV): Lew Armitage (1979-1980)
* 1985: Rustlers' Rhapsody: Bob Barber
* 1986: Revenge (video): Michael Hogan
* 1988: Arma jove (Young Guns): Patrick Floyd 'Pat' Garrett
* 1989: La seva coartada (Her Alibi): Gary Blackwood
* 1990: Chill Factor: Jerry Rivers
* 1970: All My Children (sèrie TV): Capt. Nils Lindstrom (1990)
* 1996: Deep Cover: Ray

## Referències

* ↑ «Biografia de Patrick Wayne». The New York Times.
* ↑ «Filmografia de Patrick Wayne». The New York Times.
# Patrick Versluys

Patrick Versluys (Eeklo, 5 de setembre de 1958) va ser un ciclista belga, que fou professional entre 1980 i 1988. En el seu palmarès destaquen les victòries al Campionat de Flandes i a la Nokere Koerse.

## Palmarès

* 1981
** 1r al Campionat de Flandes
** 1r a l'Omloop van het Waasland
* 1983
** 1r a la Fletxa Hesbignonne-Cras Avernas
* 1984
** 1r al Circuit Mandel-Lys-Escaut
* 1985
** 1r al Gran Premi de Denain
* 1986
** 1r a la Fletxa costanera
* 1988
** 1r a la Nokere Koerse

### Resultats al Tour de França

* 1982. 94è de la classificació general
* 1984. Abandona (10a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa de Patrick Versluys a sitiodeciclismo.net
# Vila closa de Gerri

La vila closa de Gerri és la part més antiga de la vila de Gerri de la Sal, pertanyent a l'antic municipi del mateix nom i a l'actual de Baix Pallars, de la comarca del Pallars Sobirà. És una obra declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

La vila closa està situada a la dreta de la Noguera Pallaresa, entre aquest riu i l'actual carretera N-260. Precisament la carretera passa pel lloc que separa la vila vella, closa, i la vila nova de Gerri de la Sal, on alguns estudiosos han situat l'emplaçament del Castell de Gerri, del qual no queda cap rastre. Tant la vila de Gerri com el monestir de Santa Maria, situat davant de la vila a l'esquerra del riu, nasqueren de l'explotació de l'aigua de la font salada. La vila està documentada des del segle xii.
La vila és una massa compacta de construccions a l'entorn d'una plaça central, a la qual s'accedeix a través de diversos passos subterranis. Acull gairebé una trentena de cases i l'església parroquial de Sant Feliu, la major part de les quals tenien l'accés a l'habitatge des de l'interior del clos. A ponent de la vila closa es va anar construint, a partir del segle xiii, la vila nova, on destaquen els edificis de l'Alfolí, o Casa de la Sal, on s'administraven les salines de la vila, i la Presó, un altre notable edifici medieval.

## Referències

* ↑ «Vila closa de Gerri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 juliol 2017].
* ↑ Pladevall 1993.

## Bibliografia

* Pladevall, Antoni; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
* Pladevall i Font, Antoni. «Vila closa de Gerri». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 192-193 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Enllaços externs

* Web de l'Ajuntament de Baix Pallars Arxivat 2016-07-01 a Wayback Machine..
# Cambra Megalítica de Can Nadal

La Cambra Megalítica de Can Nadal es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Vilanova del Vallès (el Vallès Oriental).

## Descripció

És una balma formada per un aflorament de granit i que sembla haver estat eixamplada artificialment. La cavitat, de planta ovoïdal, mesura aproximadament 2,50 x 1,50 m i l'alçària oscil·la entre 0,9 i 1,45. El lateral O està tancat per una gran llosa, amb tota probabilitat posada expressament. Tot fa pensar que es tracta d'una cambra sepulcral. La fitxa de l'inventari arqueològic del Parc diu el següent:
| « | Segons la bibliografia, en el vessant S del turó de Can Nadal van aparèixer destrals de pedra, ganivets de sílex i puntes de sageta d'època calcolítica. Jaume Ventura, de Vilassar de Dalt, hi excavà cap als anys cinquanta. Però és pràcticament impossible localitzar el lloc exacte de les troballes per la manca de registres documentals. També segons la bibliografia, en aquesta zona han aparegut fragments ceràmics de factura ibèrica a torn i a mà, molt rodats, en una àrea molt dispersa. | » |

## Accés

És ubicada a Vilanova del Vallès: a la carretera BV-5001, entre Vilanova del Vallès i la Roca del Vallès, al PK 22 cerquem el cartell que indica Urbanització Can Nadal. Pugem fins al punt més alt de l'entramat de carrers asfaltats, aparquem i anem a peu cap al Turó de Can Nadal. Allà cerquem un corriol que ressegueix la carena per sota la línia elèctrica i el seguim en direcció est. Quan trobem una construcció quadrada (un antic dipòsit d'aigua) cerquem la traça d'un corriol que baixa en direcció oest i que, al cap de 80 metres, ens deixarà a la part superior de la Roca Foradada de Can Nadal. Des d'ací només ens caldrà caminar 50 metres en direcció nord per trobar la Cambra Megalítica de Can Nadal. Coordenades: x=443538 y=4599928 z=346.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 37.

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
* Coves de Can Nadal (Vilanova del Vallès, Vallès Oriental) - Catalunya Subterrània (català)
* Wikiloc (català)
* Cambra Megalítica de Can Nadal (català)
# Cambra Oficial de Comerç i Indústria de Madrid

La Cambra Oficial de Comerç i Indústria de Madrid és una administració corporativa d'Espanya. Té com a missió promoure i defensar els interessos de les empreses radicades en la Comunitat de Madrid. Una de les activitats com a cambra de comerç en l'actualitat és la difusió de noves tecnologies en el sector industrial de la regió. La Cambra de Madrid posseeix en l'actualitat més d'un segle d'activitat, ja que fou fundada l'any 1887. Posseeix diverses oficines en les poblacions més representatives de la Comunitat, existint a més una oficina mòbil denominada Camerbús.
Des de 2018 el seu president és Ángel Asensio, qui va substituir el cap de Laboratorios Farmacéuticos Rovi, Juan López-Belmonte.

## Referències

* ↑ Cámara de Comercio de Madrid a revistagacetaudio.es
* ↑ La Cámara de Comercio abre diez nuevas oficinas en la Comunidad, ABC, 20 de juny de 2005
* ↑ Ángel Asensio, elegido nuevo presidente de la Cámara de Comercio de Madrid, El Economista, 24 d'abril de 2018

## Enllaços externs

* Web Oficial de la Cambra de Madrid
* Notícies de la Cambra de Comerç de Madrid a Europa Press
# Hermann Bickler

Christian Hermann Bickler, conegut també com a Rodolf Lang o Lichten-Berger (Hottviller, Mosel·la, 1904 - vora el llac Maggiore, 1984) fou un polític alsacià. Pertanyia a una família de mennonites i es llicencià en dret a la Universitat d'Estrasburg el 1927. El 1924 fundà la Studentischer Heimatbund, que defensava l'alemany a Alsàcia-Lorena. Implicat en el nacionalisme alsacià, el 1927 es va adherir a l'Unabhängige Landespartei de Karl Roos. El 1934 exercí com a advocat a Estrasburg amb Pierre Bieber. El 1927 participà en el Congrés del Partit Autonomista Bretó a Quimper el 1927, i col·laborà sovint a Breiz Atao i a Peuples et Frontières. El 1932 va fundar l'Elsass-Lorthringische Jungmannschaf (Equip de Joves d'Alsàcia-Lorena), que adoptà com a ideologia el nacional-socialisme, i el 18 de juny de 1936 el Partit Alsacià-Lorenès (ELP), amb el diari Frei Volk. Ambdós foren prohibits el 21 d'abril de 1939.
El 31 d'octubre de 1939 fou internat a Nancy amb altres diputats nacionalistes alsacians. El 15 de juliol de 1940 fou alliberat per la Wehrmacht i el setembre de 1940 fou nomenat Kreisleiter del NSDAP a Estrasburg pel Reichführer SS Heinrich Himmler. Participà des d'aleshores en la neteja lingüística del francès a Alsàcia-Lorena i en la incorporació a la Wehrmacht dels anomenats Malgré-Nous. El 1942 fou un dels caps de la Gestapo a París. El gener de 1943 marxà al Front Oriental com a coronel de les SS. Després de l'intent d'atemptat contra Adolf Hitler el 20 de juliol de 1944 fou arrestat, però l'alliberaren poc després.
Prudentment, marxà d'Estrasburg a Hornbach (Alemanya, a 20 km de Bitche) com a cap SD a Alsàcia i el sud-oest d'Alemanya. El fet d'haver format part dels serveis secrets li va permetre, després de l'enfonsament del Tercer Reich, d'escapar als tribunals francesos, que el 1947 el condemnaren a mort en contumàcia. Es va refugiar al Tirol del Sud i el 1964 es va establir com a home de negocis vora el Llac Maggiore, a Suïssa. El 1978 va publicar les seves memòries Ein besonderes Land : Erinnerungen und Betrachtungen eines Lothringers.

## Bibliografia

* Léon Strauss i Alfred Wahl, « Christian Hermann (Chrétien Armand) Bickler », in Nouveau dictionnaire de biographie alsacienne, vol. 3, p. 216
* Francis Arzalier, Les Régions du déshonneur : la dérive fasciste des mouvements identitaires au XXe siècle, Paris, Librairie Vuibert, 2014. ISBN 978-2-311-10015-0
* Francis Arzalier, Les Perdants : la dérive fasciste des mouvements autonomistes et indépendantistes au XXe siècle, Paris, La Découverte, 1990. ISBN 2-7071-1915-6
# Paramelomys rubex

Paramelomys rubex és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 900 i 3.000 msnm a Indonèsia i Papua Nova Guinea. El seu hàbitat natural són els boscos primaris tropicals i les zones pertorbades. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, rubex, significa 'ruboritzat' en llatí.

## Referències

* ↑ Leary, T. et al. Paramelomys rubex. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 6 desembre 2017.
* ↑ Entrada «Paramelomys» d'Animalia (en anglès).
# Sarashina Nikki

El Diari de Sarashina (更級日記, Sarashina Nikki) són unes memòries escrites per Lady Sarashina (com se la coneix comunament), una dama de companyia del període Heian japonès.
La seva obra destaca per les descripcions dels seus viatges i peregrinacions, i és únic en la literatura de l'època, així com un dels primers exemples del gènere de viatges. Lady Sarashina era una neboda, per part de la seva mare, de la Mare Michitsuna, autora d'un altre famós diari de l'època, el Kagero Nikki (el nom personal de la Mare Michitsuna és desconegut, ja que a l'època era una pràctica força comuna el no parlar denom de naixement d'una dona).