OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Societat Política de l'Aliança

La Societat Política Aliança (同盟政社, Dōmei Seisha) fou una organització i partit polític del Japó. Actiu a mitjans de l'era Meiji, el partit formava part de la Coalició Democràtica (民党, Mintō), un grup que defensava l'establiment d'una democràcia liberal al Japó i que estigué format per, entre d'altres, el Partit Liberal i el Partit Reformista Constitucional.
El partit fou fundat com a Club Aliança (同盟倶楽部, Dōmei Kurabu) al novembre de 1892 per un grup de 24 membres de la Cambra de Representants, majoritàriament independents. Poc a poc la formació començà a alianiar-se amb el Partit Reformista Constitucional i al gener de 1894 va canviar el seu nom a Societat Política Aliança en esdevindre una associació política.
El partit va aconseguir 18 escons a les eleccions generals de març de 1894 i, el maig del mateix any es fussionà amb la Societat Política dels Camarades, d'ideologia liberal però part de la coalició oficialista, per a crear el Partit Innovador Constitucional.

## Referències

* 1 2 Haruhiro Fukui (1985) Political parties of Asia and the Pacific, Greenwood Press, p493
# Socket 7

Socket 7 és una especificació física i electrònica per a la família de processadors x86 manufacturats per als sòcols de microprocessadors Pentium de Intel, i compatibles amb Cyrix, AMD, Traducció i Rise Technology. Qualsevol CPU que segueixi aquestes especificacions pot ser instal·lat en qualsevol placa base compatible. Millora el Socket 5 i les diferències entre tots dos és a la patilla addicional (pin) que posseeix el Socket 7 i la capacitat d'aquest últim per disposar de voltatge de funcionament dual, mentre Socket 5 només té un únic voltatge. De tota manera, no totes les plaques base suporten el voltatge dual. Només quan les CPU de menys voltatge aparèixer, les plaques mare que suportaven dualitat aparèixer també. Qualsevol CPU Socket 5 pot inserir-se en una placa mare Socket 7.
Processadors suportats:
* 2,5 V - 3.5V Pentiums 75-233 MHz
* 2.2V - 3.5V AMD K5 - AMD K6 - AMD K6/2 3D NOW ! 111 -555 MHz.
* Cyrix 6x86 (i MX) P120 - P233.
Socket 7 utilitza el spga socket-, a més d'un LIF de 296 pins en distribució 37x37 (que és molt rara), o els més comuns són els ZIF de 321 pins distribuïts en 19x19.
Una extensió del Socket 7, Super Socket 7 va ser dissenyat per permetre als microprocessadors AMD K6-2 i AMD K6-III funcionar a un major índex de cicles de rellotge i usar AGP. Els dos estàndards són compatibles, però les opcions extres de Super Socket 7 són només accessibles si la placa mare i el microprocessador ho són també.

## Referències

* ↑ «Intel Socket 7 Specification». [Consulta: 9 octubre 2018].
# Maria Gabriela Llansol

Maria Gabriela Llansol (portuguès: Maria Gabriela Llansol Nunes da Cunha Rodrigues Joaquim) (Lisboa, 24 de novembre de 1931 - Sintra, 3 de març de 2008) va ser una escriptora i traductora portuguesa.
El 1955 es va llicenciar en Dret i en Ciències Pedagògiques per la Universitat de Lisboa. La seva primera obra, Us Pregos na Erva (1962), es va inspirar en el tracte que va mantenir amb els nens de l'escola bressol on va treballar.
El 1965 va marxar a Bèlgica amb el seu marit, fugint de la dictadura de Salazar, i va fundar-hi una escola. A mitjans dels anys 1980 va tornar a Portugal, establint-se a Sintra, on moriria a causa d'un càncer el 2008.
La seva obra es destaca per una forta originalitat, una visió independent de la història, que ignora els herois portuguesos més comuns i la cerca de figures alternatives. També va crear la seva pròpia estructura literària, introduint narracions contrafactuals en la seva escriptura. Se'n destaquen influències de Baruch Spinoza, Emily Dickinson o Fernando Pessoa.
Traduí també obres de Rimbaud, Verlaine i Apollinaire, entre d'altres.

## Obres

* Os Pregos na Erva (1962)
* Depois de Os Pregos na Erva (1973)
* O Livro das Comunidades (1977)
* A Restante Vida (1983)
* Na Casa de Julho e Agosto (1984)
* Causa Amante (1984)
* Um Falcão no Punho. Diário I (1985)
* Contos do Mal Errante (1986)
* Finita. Diário II (1987)
* Da Sebe ao Ser (1988)
* Amar um Cão (1990)
* O Raio sobre o Lápis (1990)
* Um Beijo Dado mais tarde (1990)
* Hölder, de Hölderlin (1993)
* Lisboaleipzig I. O encontro inesperado do diverso (1994)
* Lisboaleipzig II. O ensaio de música (1994)
* Inquérito às Quatro Confidências. Diário III (1996)
* A Terra Fora do Sítio (1998)
* Carta ao Legente (1998)
* Ardente Texto Joshua (1999)
* Onde Vais, Drama-Poesia? (2000)
* Cantileno (2000)
* Parasceve. Puzzles e Ironias (2001)
* O Senhor de Herbais. Breves ensaios literários sobre a reprodução estética do mundo, e suas tentações (2002)
* O Começo de Um Livro é Precioso (2003)
* O Jogo da Liberdade da Alma (2003)
* Amigo e Amiga. Curso de silêncio de 2004 (2006)

## Referències

* ↑ Williams, Claire «Obituary: Maria Gabriela Llansol» (en anglès). The Guardian, 15-05-2008. ISSN: 0261-3077.
* ↑ «Maria Gabriela Llansol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Districte de Payerne

El districte de Payerne és un dels antics 19 districtes del cantó suís de Vaud que va desaparèixer en la reforma del 2008. Els seus municipis es van incorporar al nou districte de Broye-Vully.

## Municipis

* Cercle de Grandcour
** Chevroux
** Corcelles-près-Payerne
** Grandcour
** Missy
* Cercle de Granges-près-Marnand
** Cerniaz (VD)
** Champtauroz
** Combremont-le-Grand
** Combremont-le-Petit
** Granges-près-Marnand
** Henniez
** Marnand
** Sassel
** Seigneux
** Treytorrens (Payerne)
** Villars-Bramard
** Villarzel
* Cercle de Payerne
** Payerne
** Trey
# Marina veneciana

La marina veneciana (venecià: Armada) fou la marina de la República de Venècia. Tingué un paper important en la història de la república i de la regió mediterrània. Fou la marina més poderosa del mar Mediterrani durant molts segles, entre l'edat mitjana i l'edat moderna, i permeté a Venècia exercir un control i una influència sobre el comerç i la política molt superior al que caldria esperar d'una república d'aquesta mida i població. Fou una de les primeres marines a portar armes de foc a les naus. El seu sistema de drassanes, arsenals i comerciants d'efectes navals feia que pogués tenir naus a la mar en tot moment i substituir qualsevol pèrdua amb rapidesa. L'Arsenal de Venècia, una de les majors concentracions de capacitat industrial abans de la revolució industrial, representava el gros de la potència naval de la república.
Esperonada per la seva rivalitat amb l'Imperi Romà d'Orient i, posteriorment, les repúbliques marítimes de Pisa i Gènova en la competència pel comerç amb el Llevant, de vegades era innovadora en aspectes tècnics i conservadora en aspectes operatius. Després de la caiguda de Constantinoble, tingué un paper clau en la contenció de l'expansió de l'Imperi Otomà per via marítima durant més de tres segles. El llarg declivi de la marina reflectí el de la república, des del segle xvi fins a la capitulació de la ciutat a Napoleó el 1797.

## Referències

* ↑ Guilmartin, 2007.

## Bibliografia

* Guilmartin, John Francis «The Earliest Shipboard Gunpowder Ordnance: An Analysis of Its Technical Parameters and Tactical Capabilities» (en anglès). The Journal of Military History, vol. 71, 3, 2007, pàg. 649–669. DOI: 10.1353/jmh.2007.0204.
# Dia d'Andalusia

El Dia d'Andalusia se celebra el 28 de febrer i commemora el dia de la celebració del referèndum sobre la iniciativa del procés autonòmic d'Andalusia de l'any 1980, que va donar autonomia plena a la comunitat andalusa. Abans de la celebració del referèndum aquest dia s'identificava més amb el 4 de desembre, quan es van celebrar les grans manifestacions autonomistes en 1977.

## Costums

En molts pobles i ciutats es decoren les balconades, on es penja la bandera d'Andalusia en les seves reixes i ganxos, i se celebren concursos de patis andalusos i en els col·legis i instituts canten i toquen a sons de flauta l'himne d'Andalusia. Als col·legis abans del 28 de febrer, es programen diverses activitats per a la commemoració del dia d'Andalusia. Actualment és festa a moltes localitats andaluses. Es menja pa amb oli d'oliva als pobles i ciutats i, sobretot, als col·legis.

## Actes commemoratius

Habitualment coincideix amb el lliurament de Medalles d'Andalusia pel govern autonòmic i es nomenen fills predilectes d'Andalusia. També es realitza un hissat de bandera a l'exterior del Parlament d'Andalusia.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 524. ISBN 84-930048-0-4.
* ↑ La Declaración Institucional con motivo del XXVII Aniversario del Referéndum del 28-F Arxivat 2013-03-03 a Wayback Machine. en andaluciajunta.es
* ↑ Andalucía.cc. «Del 4-D al 28-F. 1977». Arxivat de l'original el 2012-12-07. [Consulta: 18 abril 2015].
* ↑ http://www.sanroque.es/ayuntamiento/servicios-municipales/relaciones-externas/ii-concurso-de-balcones-conmemorativos-del-dia-de-andalucia
* ↑ Posición de la Junta de Andalucía sobre el Día de Andalucía
* ↑ Fernández, Laura «Pan y aceite de oliva para conmemorar el Día de Andalucía en los colegios». Sierra de Cazorla. Ideal.es, 23-02-2012 [Consulta: 18 abril 2015]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-03-22. [Consulta: 18 abril 2015].
* ↑ «La entrega de medallas, entre protestas y homenajes a Paco de Lucía». ABC de Sevilla, 01-03-2014 [Consulta: 21 març 2014].
* ↑ Canal Sur. «Izado de bandera y entrega de medallas, actos centrales del 28F», 28-02-2014. [Consulta: 21 març 2014].

## Enllaços externs
### 2007

* 28F Pàgina oficial Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
* Discursos del 28F Arxivat 2007-03-20 a Wayback Machine.

### 2006

* 28F Pàgina oficial Arxivat 2007-02-02 a Wayback Machine.
* Discursos del 28F Arxivat 2007-02-02 a Wayback Machine.
# Dolmen a Casa dos Mouros

El dolmen a Casa dues Mouros és un monument megalític situat a Candeán, al municipi de Vigo, molt proper al Parc Zoològic de la Madroa. Construït entre finals del mil·lenni V ae i la fi del mil·lenni III ae, són restes del neolític, pertanyents a la cultura megalítica que es va desenvolupar a Galícia tres o quatre mil·lennis abans de l'any 0. Aquest dolmen és un dels millor conservats i de majors dimensions dels existents a la zona i està catalogat com a Bé d'Interés Cultural.

## Descripció

El nom de “Casa dos Mouros" prové d'un ésser mitològic gallec (el mouro), l'existència del qual sol anar unida a aquestes mil·lenàries pedres i a altres llocs històrics i llegendaris gallecs.
El dolmen és compost per cinc ortòstats (lloses verticals) que formen les parets del monument i la coberta, que recolza damunt una de les lloses. Aquestes pedres formen el polígon; pesen tones i arriben a quasi els 2 m d'alçada. La cambra fa al voltant de 3 m de llarg per 2 m d'ample.

## Història

Són les restes de la tomba d'un enterrament neolític, perquè al principi les pedres eren cobertes per un petit monticle de terra, que rep el nom gallec de “mámoa”. Així i tot, la voracitat dels cercadors de tresors guiats per les històries i llegendes que explicaven l'aparició de grans riqueses, propicià que les mámoas fossen saquejades, s'emportassen les poques coses que hi havia de valor i destruïssen les possibles evidències d'enterrament. A més, tots aquests descobriments donen compte de l'ocupació humana en aquestes zones des d'èpoques remotes.

## Actualitat

El setembre del 1990, l'Ajuntament de Vigo comprà a un particular la finca on se situa el dolmen, perquè el propietari pretenia construir-hi una casa als voltants i en la qual, a més, hi ha altres monuments megalítics com ara túmuls que en el passat van patir atacs vandàlics.

## Referències

* ↑ Seseixa & Teto de Dios. «Dolmen de Candeán o Casa dos Mouros». www.galiciamaxica.eu. [Consulta: 9 novembre 2019].
* ↑ «Cultura con hasta seis milenios» (en castellà), 28-05-2017. [Consulta: 9 novembre 2020].
* ↑ Redacción. «El Concello limpia en Candeán la mámoa "Casa dos Mouros" tras las pintadas de noviembre» (en castellà), 07-04-2017. [Consulta: 9 novembre 2020].
# Dolmen Fals de Can Maimó

El Dolmen Fals de Can Maimó es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Vilanova del Vallès (el Vallès Oriental).

## Descripció

Com el seu nom indica, es tracta d'una imitació moderna d'un dolmen. Segons el personal de Can Maimó, durant l'arranjament dels terrenys per a la pràctica del golf es van retirar algunes pedres que feien nosa. A manca d'una altra utilitat, les varen col·locar simulant un dolmen, que resta plantat a la vora d'un dels greens.

## Accés

És a Vilanova del Vallès: dins dels camps de joc del Pitch & Put de Can Maimó, a la part alta de la banda de la masia.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 161.

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine.
# María de Echarri

María de Echarri y Martínez (San Lorenzo de El Escorial, 9 de setembre de 1878-Sant Sebastià, 1955) va ser una articulista i propagandista catòlica espanyola, compromesa amb causes feministes. Mestra de professió fou una publicista vinculada a Acció Catòlica de la Dona, a més d'una defensora de la dona obrera des d'una perspectiva catòlica. El 1924 es va convertir en una de les primeres regidores de l'Ajuntament de Madrid, i el 1927 va ser una de les 13 dones representades a l'anomenada Assemblea Nacional Consultiva de la Dictadura de Primo de Rivera entre el 10 d'octubre de 1927 i el 15 de febrer de 1930. Va morir a Sant Sebastià el 1955. Va arribar a ser guardonada amb la medalla Pro Ecclesia et Pontifice.

## Referències

* ↑ «Echarri Martínez, María de». Congreso de los Diputados.
* 1 2 «Necrológica. Doña María de Echarri». ABC p. 18, 02-09-1955.

## Bibliografia

* A. de M., U. C. del. Las primeras concejales del Ayuntamiento de Madrid. Revista de la Biblioteca, Archivo y Museo, 1925.
* Blasco Herranz, Inmaculada «Dones i activisme catòlic: l'Acción Católica de la Mujer entre 1919 i 1950». Recerques: Història, economia i cultura, 51, 2005, pàg. 115-139. ISSN: 0210-380X.
* Díaz Fernández, Paloma «La dictadura de Primo de Rivera. Una oportunidad para la mujer». Espacio, tiempo y forma. Serie V, Historia contemporánea. Universitat Nacional d'Educació a Distància, 17, 2005, pàg. 175-190. ISSN: 1130-0124.
* Franco Rubio, Gloria A. «Los orígenes del sufragismo en España». Espacio, tiempo y forma. Serie V, Historia contemporánea. Universitat Nacional d'Educació a Distància, 16, 2004, pàg. 455-482. ISSN: 1130-0124.
* Martínez Rodríguez, Susana «La participación de la Escuela Economista en la cuestión de género. Una primera aproximación». Los feminismos como herramientas de cambio social. Universitat de les Illes Ballears. Servei de Publicacione i Intercanvi, 1, 2006, pàg. 169.-188.
* Monterde García, Juan Carlos «Algunos aspectos sobre el voto femenino en la II República Española: debates parlamentarios». Anuario de la Facultad de Derecho. Universidad de Extremadura, 28, 2010, pàg. 261-277. ISSN: 0213-988X.
* Núñez, María-Gloria «Políticas de igualdad entre varones y mujeres en la segunda república española». Espacio, tiempo y forma. Serie V, Historia contemporánea. Universitat Nacional d'Educació a Distància, 11, 1998, pàg. 393-445. ISSN: 1130-0124.
* Rosique Navarro, Francisca; Peralta Ruiz, María Dolores «La institución teresiana durante la dictadura de Primo de Rivera. Una aproximación a su proyección educativa, social y pública». Hispania Sacra. Consell Superior d'Investigacions Científiques, 64, 129, 2012, pàg. 345-377. ISSN: 0018-215X.
# Martin Hairer

Martin Hairer FRS (nascut el 14 de novembre de 1975) és un matemàtic austríac que treballa en el camp de l'anàlisi estocàstic, en particular en equacions estocàstiques en derivades parcials. És professor de matemàtiques a la universitat de Warwick. Va rebre la Medalla Fields el 2014.

## Referències

* ↑ Martin Hairer al Mathematics Genealogy Project.
* ↑ «IMU Prizes 2014», 12-08-2014. Arxivat de l'original el 3 de desembre 2017. [Consulta: 12 agost 2014].

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Martin Hairer» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Martin Hairer al Mathematics Genealogy Project.
# Martin Hansson

Martin Hansson (Holmsjö, Suècia, 6 d'abril del 1971) és un àrbitre de futbol suec. Hansson és àrbitre internacional FIFA des de 2001.
# Hans Jakob Christoffel von Grimmelshausen

Hans Jakob Christoffel von Grimmelshausen (1621 – 17 d'agost de 1676) va ser un escriptor alemany.

## Biografia

Grimmelshausen nasqué a Gelnhausen. Quan ell tenia 10 anys va ser raptat per soldats de Hessen i va experimentar les aventures de la vida militar durant la Guerra dels Trenta Anys. Quan aquesta guerrà acabà, Grimmelshausen entrà al servei de Franz Egon von Fürstenberg, bibe d'Estrasburg. L'any 1665, ell va ser fet Schultheiss (magistrat) a Renchen a Baden. Aleshores es va dedicar a la literatura. Morí a Renchen, on se li va dedicar un monument l'any 1679.

## Obres

l'obra de Grimmelshausen té gran influència de les obres d'Utopia i Distopia i de la literatura de viatges i la seva obra Simplicius Simplicissimus va ser la novel·la més llegida d'aquell segle a Alemanya. Anteriorment sembla que havia escrit Der fliegende Wandersmann nach dem Mond, una traducció de la traducció de Jean Baudoin L'Homme dans la Lune, feta de l'original en anglès de Francis GodwinThe Man in the Moone,
El 1668, Grimmelshausen publicà Der abenteuerliche Simplicissimus Teutsch, d.h. die Beschreibung des Lebens eines seltsamen Vaganten, genannt Melchior Sternfels von Fuchsheim,

### Altres obres

Les anomenades Simplicianische Schriften:
* Die Ertzbetrügerin und Landstörtzerin Courasche (1669)
* Der seltsame Springinsfeld (1670)
* Das wunderbarliche Vogelnest (1672)
També publicà sàtires, com Der teutsche Michel (1670), i novel·les galants com Dietwald und Amelinde (1670).

## Llegat

* Landstörtzerin Courasche de Grimmelshausen va insporar a Bertolt Brecht per la seva obra 'mare coratge i els seus fills.
* Der abenteuerliche Simplicissimus inspirà la revista satírica Simplicissimus
* L'òpera Simplicius Simplicissimus està basada en la novel·la delmateix nom de Grimmelshausen.

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
** F. Antoine, Étude sur le Simplicissimus de Grimmelshausen (1882)
** Erich Schmidt, Charakteristiken, vol. i. (1886)

## Notes

* ↑ Hennig, John «Simplicius Simplicissimus's British Relations». Modern Language Review, 40, 1, 1945, pàg. 37–45. DOI: 10.2307/3717748.
* ↑ Moore, Steven. Novel: An Alternative History, 1600–1800. Nova York: Bloomsbury, 2013, p. 61. ISBN 144118869X.

## Enllaços externs

* Obres de Hans Jakob Christoffel von Grimmelshausen al Projecte Gutenberg.
* Projekt Gutenberg-DE author page for Hans von Grimmelshausen
* Online Projekt Gutenberg-DE text of Der abenteuerliche Simplicissimus Teutsch
* English translations of Simplicius Simplicissimus, Courage, the Vindictive Tramp, The Elusive Springinsfeld
* Arthur F. J. Remy. «Johann Jacob Christoffel von Grimmelshausen». A: Charles Herbermann. Catholic Encyclopedia. Nova York: Robert Appleton Company, 1913.
# Mommenheim (Baix Rin)

Mommenheim (en alsacià Mummle) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.751 habitants.
Forma part del cantó de Brumath, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat d'aglomeració de Haguenau.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.315 | 1.410 | 1.602 | 1.621 | 1.702 | 1.751 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Hubert Steinmetz | |
| 2008- | Francis Wolf | |

## Personatges il·lustres

* Zadoc Kahn, gran rabí de França 1889-1905
* Léonard Specht, futbolista
# Claudi Juanico i Torres

Claudi Juanico i Torres (Barcelona, 7 d'agost de 1889 - Barcelona, 6 de desembre de 1921) fou un futbolista català de la dècada de 1910.

## Trajectòria

Jugava al mig del camp. Fou jugador del FC Internacional, club del qual també en fou directiu. Posteriorment ingressà al RCD Espanyol, club on jugà fins a 1920, i on guanyà el Campionat de Catalunya de 1915 i fou finalista del Campionat d'Espanya de la mateixa temporada. Va morir molt jove a causa d'una greu malaltia, amb només 32 anys.
També foren destacats esportistes els seus germans Víctor Juanico i Torres, que fou jugador de l'Espanyol, i Antoni Juanico i Torres, destacat tennista.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1914-15

## Referències

* ↑ «Campeonatos de la Federación Catalana». Mundo Deportivo, 11-08-1910. [Consulta: 17 gener 2016].
* 1 2 3 4 «Claudi Juanico Torres». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «D. Claudio Juanico y Torres». La Vanguardia, 07-12-1921. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Nueva junta». Mundo Deportivo, 13-08-1914. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Obituario». Mundo Deportivo, 15-12-1921. [Consulta: 4 desembre 2011].
# Claudi Mamercí

Claudi Mamercí o Mamertí (en llatí Claudius Mamertinus) va ser un alt funcionari i un escriptor de panegírics romà del segle iii, amb dues obres recollides als "Panegyrici Latini".
La primera, Claudii Mamertini Panegyricus Maximiano Heraclio dictus, es va escriure el 21 d'abril del 289 i estava dedicada a Maximià. La segona, Claudii Mamertini Panegyricus Genethliaecs Maximiano Augusto dictus, es va escriure en honor de l'aniversari de l'emperador, es va escriure entre l'1 d'abril del 291 i l'1 de març del 292.
Una tercera obra sota el títol Mamertini pro Consulatu Gratiarum Actio Juliano Augusto, pertany a l'any 362 i va ser llegida a Constantinoble poc després de pujar al tron Julià l'Apòstata, per Claudi Mamercí, cònsol d'aquell any i abans Prefecte de l'Erari i prefecte d'Il·líria i segurament era una persona diferent de l'autor dels altres dos panegírics.

## Referències

* ↑ Martindale, J.R.. The prosopography of the later Roman empire: 2, A.D. 395-527. Cambridge: Cambridge Univ. Press, 1980, p. 540. ISBN 9780521201599.