OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Volunteer (pel·lícula de 1917)

The Volunteer (també titulada “The Littlest Volunteer” i "Little Patriots") és una pel·lícula muda de la World Film Company dirigida per Harley Knoles i protagonitzada per l’actriu infantil estrella de la companyia, Madge Evans. Basada en un guió deTyler Hudson a partir d’una història de Julia Burnham, la pel·lícula es va estrenar el 24 de desembre de 1917. Incloïa escenes dins els estudis de la World amb aparicions d’actors, personal, del director general William A. Brady i del director de la pel·lícula. No es troba localitzada en cap arxiu per lo que probablement es tracta d’una pel·lícula perduda.

## Argument

Madge Evans, estrella juvenil de World Film Corp., és enviada a casa els seus avis quàquers, Timothy i Tabitha Mendenhall, perquè el seu pare i la seva mare van a servir a la Primera Guerra Mundial. Després d'acomiadar-se de les estrelles i el personal de la World Film Company, Madge arriba a casa dels seus avis on viu sota una disciplina severa. Jonathan Mendenhall, el seu oncle, està ansiós per allistar-se, però el seu pare li ho prohibeix per motius religiosos. Madge es guanya l'estimació del vell quàquer poc a poc, però aquest manté una disciplina implacable a la llar.
Quan Jonathan arriba a la majoria d'edat, s'enrola malgrat l'oposició del seu pare per lo que és rebutjat. Quan la darrera pel·lícula de Madge arriba a la ciutat, la noia implora al seu avi que la porti a veure-la, però ell s’hi nega. Timothy visita secretament el cinema i s’enamora de l'actuació de la seva neta. Això provoca que l’avi canvïi de manera de pensar, lloa Madge, perdona el seu fill i escriu a la mare de Madge, a qui havia tret de casa quan es va casar contra la seva voluntat, per tal que la parella vingui ben aviat a visitar-los.

## Repartiment

* Madge Evans (ella mateixa)
* Henry Hull (Jonathan Mendenhall)
* Muriel Ostriche (mare de Madge)
* Victor Kennard (pare de Madge)
* Jack Drumier (Timothy Mendenhall)
* Kate Lester (Tabitha Mendenhall)
* Charles W. Charles (Pop)

### cameos

Es representen a ells mateixos a la pel·lícula
* William A. Brady
* June Elvidge
* Montagu Love
* Kitty Gordon
* Ethel Clayton
* Evelyn Greeley
* Carlyle Blackwell
* Harley Knoles
* Robert McIntyre

## Referències

* 1 2 Edwards, Paul M. World War I on Film: English Language Releases through 2014 (en anglès). McFarland, 2016-03-28, p. 199. ISBN 978-0-7864-9866-6.
* ↑ Koszarski, Richard. Fort Lee: The Film Town (1904-2004) (en anglès). Indiana University Press, 2005-03-02, p. 183. ISBN 978-0-86196-942-5.
* ↑ «World Films to finish the year». The Moving Picture World, 01-12-1917, pàg. 1351.
* ↑ «The Volunteer» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List, 13-05-2012. [Consulta: 16 novembre 2021].

## Enllaços externs

* The Volunteer al catàleg de l'American Film Institute
# The Simple Life

The Simple Life (La vida senzilla) és una sèrie del tipus "reality show" protagonitzat per Paris Hilton i Nicole Richie. En aquesta, les protagonistes han de deixar la vida de "glamour" i riqueses per a treballar en llocs comuns i així guanyar-se els seus propis diners. Aquest programa va ser transmès per la cadena FOX. "The Simple Life" ha tingut quatre reeixides temporades i altra nova en camí.

## Temporades

Paris Hilton i Nicole Richie van acordar deixar els seus telèfons mòbils, targetes de crèdit i estatus de celebritat per a mudar-se amb la família Leding, a Altus, Arkansas durant un mes. El que suposava ser un experiment d'aprenentatge en "com adaptar-se a fer tasques domèstiques i embrutar-se" va acabar sent un complet fracàs. Aquest show s'emeté als EUA pel canal FOX el 2 de desembre de 2003, i sorprenentment va obtenir molt bons ratings. La premiere recaptà 13 milions de televidents, augmentant els ratings de FOX en un fenomenal 79%. El segon episodi va atreure 13.3 milions de televidents, incrementant 200000 televidents des de la premiere. Durant la temporada, FOX va afegir dos episodis extra i un episodi de reunió, que van continuar atraient ratings. Amb resultats així era obvi que FOX volgués gravar una segona temporada.
# Ferroal·luaudita

La ferroal·luaudita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'al·luaudita. Rep el seu nom en al·lusió a la composició, que conté ferro dominant, i per la seva relació amb l'al·luaudita.

## Característiques

La ferroal·luaudita és un fosfat de fórmula química NaFe$^{2+}$Fe3+ 2(PO₄)₃. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 5,5. Pertany al grup de l'al·luaudita, i la nomenclatura d'algunes espècies d'aquest grup van sofrir un canvi que pot portar a confusió: la ferroal·luaudita era anteriorment al·luauditea i l'al·luaudita actual era anteriorment manganoal·luaudita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ferroal·luaudita pertany a «08.AC: Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: howardevansita, alluaudita, arseniopleïta, caryinita, hagendorfita, johil·lerita, maghagendorfita, nickenichita, varulita, ferrohagendorfita, bradaczekita, yazganita, groatita, bobfergusonita, ferrowyl·lieïta, qingheiïta, rosemaryita, wyl·lieïta, ferrorosemaryita, qingheiïta-(Fe2+), manitobaïta, marićita, berzeliïta, manganberzeliïta, palenzonaïta, schäferita, brianita, vitusita-(Ce), olgita, barioolgita, whitlockita, estronciowhitlockita, merrillita, tuïta, ferromerrillita, bobdownsita, chladniïta, fil·lowita, johnsomervilleïta, galileiïta, stornesita-(Y), xenofil·lita, harrisonita, kosnarita, panethita, stanfieldita, ronneburgita, tillmannsita i filatovita.

## Formació i jaciments

Es presenta com un producte de l'alteració de la varulita i l'arrojadita-(KFe). Va ser descoberta a Chanteloube, a Razès, a l'Alta Viena (Nova Aquitània, França). També ha estat descrita en altres indrets, però els seus jaciments són molt escassos.

## Referències

* ↑ «Ferroalluaudite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 setembre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 3 setembre 2017].
* ↑ «Ferroalluaudite». Arxivat de l'original el 2019-05-08. [Consulta: 18 abril 2019].
# Tines Ratapinyades

Les tines Ratapinyades és una obra del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local. Es tracta d'un conjunt format per dues tines i una edificació auxiliar. Les dues tines es troben alineades i formen un sol cos.

## Descripció

Observant el conjunt de cara a les portes d'entrada a les tines, descrivint les edificacions d'esquerra a dreta. La primer tina té planta circular a l'interior i rectangular a l'exterior. Els murs són fets amb pedra i morter de calç i l'interior és recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades. La coberta és de volta amb pedres amorterades. A sobre de la coberta hi ha lloses més planes que formen una altra capa i finalment s'hi estén una capa de sorra i pedruscall.
La segona tina té la mateixa estructura, se n'han esfondrat, però, la coberta i l'entrada. En aquest cas la part superior dels murs és de pedra sense material d'unió. Per les restes que queden de la coberta podem saber que era feta amb el mètode d'aproximació de filades.
Les diferències constructives que presenten aquestes tines entre elles fan pensar que foren construïdes en dues fases o èpoques diferents.
Darrere de les tines trobem una important construcció de planta rectangular que es troba molt tapada per la vegetació. És construïda amb pedra amorterada i coberta amb volta. A l'interior es veuen els brocs de les dues tines. Es creu que podia haver servit d'habitatge temporal.

## Referències

* 1 2 3 4 «Tines Ratapinyades». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Telmatoscopus retrobarbus

Telmatoscopus retrobarbus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Malàisia.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Satchell, G. H., 1958. New and little known Psychodidae from Borneo and the Malay Peninsula. Records of the Indian Museum 53, 19-35.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.
# Telmatoscopus sahyadriae

Telmatoscopus sahyadriae és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Ipe A., Kishore R., 1986. The Psychodidae from India. Memoirs of the School of Entomology (Agra). 10:1-151.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Font Picant (Sant Hilari Sacalm)

La Font Picant és una font noucentista de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La font actual està construïda en pedra a la manera del templet i recorda la estructura anterior de fusta que feia de sostre a la Font Picant. Feta tota ella en granet, presenta els detalls dels forats per guardar els gots dels aigüistes, així com una trapa al mig de la font per fer-ne immersions.

## Història

L'Hotel es construeix el 1880; el seu propietari-fundador, en Martín Pagè, el dirigeix més de 40 anys. Estructuració del Passeig dels Enamorats i l'estanc. L'ermita de Santa Maria de Monsolís, d'origen romànic i restaurada l'any 1970 era freqüentada pels qui anaven a la font. L'any 1895 es va construir al Mansolí Nou, més proper a la font, una capella d'estil neoromànic- neogòtic, enderrocada el 1989 pel seu mal estat. El projecte i construcció de la Font Picant és de 1927 de l'arquitecte Jospe Mª Pericas. Després de la Guerra es van fer diverses reformes a càrrec de l'arquitecte Isidre Bosch i M.M. Ribot (1950). També al 1957 es va construir el parc a l'alta riba del riu, projecte de Neberhahs (arquitecte alemany).

## Referències

* 1 2 «Font Picant». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Torneig de Hua Hin 2024

«Torneig de Hua Hin 2024» té aquests significats:
* Thailand Open 2024 (I), torneig de tennis femení disputat entre gener i febrer de 2024.
* Thailand Open 2024 (II), torneig de tennis femení disputat al setembre de 2024.
# Torneig de Lió 2020

«Torneig de Lió 2020» té aquests significats:
* Torneig de tennis masculí: Open Parc Auvergne-Rhône-Alpes Lyon 2020
* Torneig de tennis femení: Open 6ème Sens – Métropole de Lyon 2020
# Thiant

Thiant és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 2.538 habitants. Limita al nord amb Prouvy, a l'est amb Maing, al sud amb Monchaux-sur-Écaillon, al sud-oest amb Douchy-les-Mines i Haspres, al nord-oest amb Haulchin.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.859 | 2.925 | 2.699 | 2.635 | 2.593 | 2.568 | 2.538 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1965-1994 | Robert Fromont | PCF |
| 1994-2006 | Francis Carpentier | PCF |
| 2006- | Jean-Marie Lecerf | PCF |
# Carrer Sant Jaume (Calaf)

El Carrer Sant Jaume és un carrer del municipi de Calaf (Anoia) amb elements de façana que formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Escut a la façana del número 3

Un dels elements del carrer que formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya és un escut situat a la façana d'una casa adossada a l'església parroquial de Calaf, per la banda que dona al carrer de Sant Jaume i on es concentren tot un seguit de cases nobles d'època. L'escut, de pedra, representa el gos, que sembla l'escut de la vila de Calaf i que trobem també a l'adovellada central del porta de Xorriguera.

## Escut heràldic a casa cantonera

L'escut situat a una casa cantonera entre el carrer de Sant Jaume i el carrer Prior Farràs forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'escut està situat al portal d'una casa adossada a la casa matricules (S.XVII). Està molt malmès, de manera que només s'ha conservat la forma exterior sense poder-se identificar l'interior. Forma unitat amb el bloc de pedra rectangular que forma el dintell d'aquesta original porta on està situat i que pertanyia a una noble casa que ha estat tant reformada que ha perdut tot interès a no ser per aquest escut conservat. El portal, de llinda, presenta, als costats, llargs, blocs de pedra rectangular ben tallada, en sentit vertical i horitzontal. Elaborat entre els segles XVII i XVIII, és d'estil barroc.

## Referències

* 1 2 «Escut al c/ Sant Jaume 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
* 1 2 «Escut heràldic a casa antonera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Rouillac (Costes del Nord)

Rouillac (en bretó Rioleg) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 366 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 551 | 579 | 518 | 479 | 424 | 366 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Luc Couellan | Divers droite |
# Marçal Abella Brescó

Marçal Abella Brescó (Barcelona, 1960) és un humorista gràfic català.
Va començar la seua carrera com a autor de còmic als anys 80, treballant pel comicup studio produint historietes de Disney per als mercats danés i italià.
Per al mercat català ha publicat la sèrie The pope al dominical del diari La Mañana, on des de setembre de 1997 fins al 1999, parodiava la vida d'un sant pare una mica inusual. Posteriorment al mateix diari va publicar la tira Els Farrús i un acudit diari d'actualitat política amb el nom La Marçalada. També va publicar il·lustracions a Egmont de Copenhague, Ehapa d'Stuttgart, Mondadori de Milà, Edimonde de París. Ha impulsat la Festa del Llibre Gegant d'Alpicat. El 2003 va guanyar el primer premi del concurs Espirito de humor 2003 a Lousa (Portugal). Fou president de l'ONG Alpicat Solidari. Així mateix, ha estat regidor de cultura de l'Ajuntament d'Alpicat durant la legislatura 2003-2007. El 2023 va publicar Estacions de Lleida. Quadern de viatge (Pagès Editors) amb dibuixos de les estacions de ferrocarril lleidatanes.

## Referències

* 1 2 Girba, Luz. «El papa tiene buen humor» (en castellà). 20 minutos, 08-09-2006. [Consulta: 1r març 2020].
* ↑ «Marçal Abella presenta 'Estacions de Lleida. Quadern de viatge'», 28-03-2023. [Consulta: 12 desembre 2023].
* ↑ «Marçal Abella». Blogger. [Consulta: 1r març 2020].
* ↑ «MARÇAL ABELLA». Col·lecció Local Alpicat, 03-02-2009. [Consulta: 1r març 2020].
* ↑ «El dibuixant Marçal Abella proposa un viatge per les estacions de tren lleidatanes», 21-01-2023. [Consulta: 12 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Marçal Abella a Inducks.org (anglès)
* Marçal Abella a Lambiek.net (anglès)
# Pla de la Selva

El pla de la Selva és un pla del municipi d'Alins (Pallars Sobirà). situat al marge esquerre der riu Noguera de Vallferrera a una altitud de 1.698 m. a la confluència del barranc d'Aixeus. Punt de partida per l'ascensió als pics de Monteixo (2.905 m) i Noris (2.826 m) per la pista que puja des del pla de la Selva fins a la pleta dels Frares (2.024 m. aparcament) i el sender que arriba als estanys d'Aixeus (2.363 m).
El Pla de la Selva és un prat subalpí situat dins del Parc Natural de l'Alt Pirineu (Pallars Sobirà). Element d'interès E10-Pla de la Selva Parc Natural de l'Alt Pirineu. Envoltat de magnífiques avetoses, les bordes i prats de dall del pla de la Selva evidencien la importància de l’activitat ramadera. S'hi ha habilitat una zona d'esbarjo equipada amb taules i un petit recer. Un sender senyalitzat arriba fins a l'avet monumental.

## Accés a peu

El camí parteix d'Àreu i segueix el GR-11. Des d'Areu cal anar fins al pont de la Farga (1.452 m) on es pren el camí que puja pel marge de la pista cap al sud-est i més amunt enllaça amb el GR-11. Depassada la borda del Gavatxo el camí travessa la pista principal i al cap de poc, i després d'una pujada, hi conflueix de nou. D'allà cal seguir-la uns metres fins al pla de la Selva.

## Referències

* ↑ «pla de la Selva». enciclopèdia.cat, GEC, 2007. [Consulta: 20 gener 2022].
* ↑ «Mapa topogràfic, base 1:5.000». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, ICGC, 2022. [Consulta: 20 gener 2022].
* 1 2 «Parc Natural de l'Alt Pirineu». Generalitat de Catalunya, Parcs. [Consulta: 20 gener 2022].
* ↑ «GR-11, Etapa 28». Turisme de Catalunya, 2022. Arxivat de l'original el 2022-01-20. [Consulta: 20 gener 2022].
# Fritz Hofmann

Fritz Hofmann (Berlín, Imperi Alemany 1871 - íd., Alemanya 1927) va ser un atleta i gimnasta alemany que va competir en els Jocs Olímpics d'Atenes de 1896.

## Biografia

Va néixer el 19 de juny de 1871 a la ciutat de Berlín, capital en aquells moments de l'Imperi Alemany i que avui dia és capital d'Alemanya.
Va morir el 14 de juliol de 1927 a la seva residència de Berlín (República de Weimar).

## Carrera esportiva

Hoffmann va competir als 100 metres llisos, en la classificació va obtenir la segona posició en una carrera amb cinc atletes, amb la qual cosa va aconseguir classificar-se per a la final. Amb un temps de 12,2 segons va quedar en segona posició, després de Tom Burke dels Estats Units, i va aconseguir la medalla d'argent.
També va competir en la modalitat de 400 metres llisos, aconseguint classificar-se per a la final en segona posició de la seva sèrie i quedant en quarta posició a la final dels 400 metres amb 55,6 segons.
En el salt d'alçada va quedar en l'última posició dels cinc atletes que competien, amb un millor salt d'1,55 metres. En el triple salt va quedar empatat en la sisena i setena posició amb l'atleta grec Khristos Zoumis. En llançament de pes va quedar en una de les tres últimes posicions empatat amb Carl Schuhmann i Ellery Clark.
A més va prendre part en tres competicions de gimnàstica, escalada de corda de forma individual i barra fixa i barres paral·leles amb l'equip de gimnàstica alemany. En escalada de corda va aconseguir la tercera posició amb 12,5 metres escalats, amb la qual cosa va aconseguir una medalla de bronze rere els dos atletes grecs, Nikolaos Andriakopoulos i Thomasios Xenakis, a la corda de 14 metres. En les competicions per equip, del qual Hoffmann era capità, l'equip alemany va guanyar l'or en les dues competicions existents, barres paral·leles i barra fixa.
# Llista de grans mestres templers

Els grans mestres de l'Orde del Temple van ser:
| Nom | Duració del mandat segons Malcolm Barber | Duració del mandat segons Piers Paul Read |
| Hugues de Payns | 1119-1136 | 1119-1136 |
| Robert de Craon | 1136-1149 | 1136-1149 |
| Everard des Barres | 1149-1152 | 1149-1152 |
| Bernard de Tramelay | 1153-1153 | 1153-1153 |
| André de Montbard | 1154-1156 | 1154-1156 |
| Bertrand de Blanchefort | 1156-1159 | 1156-1169 |
| Philippe de Milly | 1169-1171 | 1169-1171 |
| Eudes de Saint-Amand | 1171-1179 | 1171-1179 |
| Arnau de Torroja | 1181-1184 | 1180-1184 |
| Gerard de Ridefort | 1185-1189 | 1185-1189 |
| Robert de Sablé | 1191-1192/3 | 1191-1193 |
| Gilbert Erill | 1194-1200 | 1194-1200 |
| Philippe du Plaissis | 1201-1209 | 1201-1209 |
| Guillem de Chartres | 1210-1218/9 | 1210-1219 |
| Pere de Montagut | 1219-1230/2 | 1219-1232 |
| Armand de Périgord | 1232-1244/6 | 1232-1244 |
| Richard de Bures | - | 1244-1247 |
| Guillem de Sonnac | 1247-1250 | 1247-1250 |
| Renaud de Vichiers | 1250-1256 | 1250-1256 |
| Thomas Bérard | 1256-1273 | 1256-1273 |
| Guillem de Beaujeu | 1273-1291 | 1273-1291 |
| Thibaud Gaudin | 1291-1292/3 | 1291-1293 |
| Jacques de Molay | 1293-1314 | 1293-1314 |

## Bibliografia

* Barber, Malcolm; Bate, Keith. The Templars: Selected Sources (en anglès). Manchester University Press, 2002. ISBN 071905110X.
* Read, Piers Paul. The Templars: The Dramatic History of the Knights Templar, the Most Powerful Military Order of the Crusades (en anglès). Macmillan, 1999. ISBN 0312266588.

## Enllaços externs

* Templarhistory Arxivat 2010-01-11 a Wayback Machine.
# Font Vella (Vilamolat de Mur)

La Font Vella és una font del terme municipal de Castell de Mur, en territori del poble de Vilamolat de Mur, de l'antic municipi de Mur, al Pallars Jussà.
Està situada a 670 m d'altitud, a l'esquerra de lo Torrentill, a ponent de Vilamolat de Mur. És al costat nord de les Boïgues de Petit i a llevant de la Solaneta.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació