OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pseudis minuta

Pseudis minuta és una espècie de granota que es troba al Brasil, Argentina i l'Uruguai.

## Referències

* Kwet, A., Lavilla, E., Faivovich, J. & Langone, J. 2004. Pseudis minuta. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Pseudo-Cal·lístenes

Pseudo-Cal·lístenes és el nom que es rep l'autor de la versió original del romanç d'Alexandre, una pseudobiografia d'Alexandre el Gran plena d'històries fantàstiques i elements presos de la novel·la grega que fou tradicionalment atribuïda a Cal·lístenes, l'historiador que acompanyà Alexandre en les seves campanyes i que escrigué, entre d'altres, una obra on descrivia les seves campanyes. L'atribució a Cal·lístenes és fantàstica, car totes les obres de l'historiador romanen perdudes, per bé que al seu torn són la font d'altres obres que sí que s'han conservat. Pel que fa a la cronologia, cal situal el Pseudo-Cal·lístenes entorn del segle iii.
L'obra ha patit nombrosíssimes versions: a més de l'original en grec, nombroses versions del mateix text grec amb afegitons i canvis i, principalment, traduccions a múltiples idiomes sobre els diversos originals grecs al llarg de tota tardoantiguitat i l'edat mitjana. La traducció al llatí més coneguda és la de Juli Valeri Polemi, tal vegada contemporani del Pseudo-Cal·lístenes, els manuscrits de la qual atribueixen sovint l'original a un autor de nom Esop, perquè el text conté elements propis de la faula d'Isop, el qual òbviament no pot ser l'autor del romanç perquè és diversos segles anterior al naixement del mateix Alexandre.

## Referències

* 1 2 Hornblower, Simon; Spawforth, Antony (editors). «Pseudo-Callisthenes». A: The Oxford Classical Dictionary. vol. II. Oxford University Press, 2012, p. 1233.

## Enllaços externs

* El romanç d'Alexandre al web attalus.org (grec antic)
# Pseudis cardosoi

Pseudis cardosoi és una espècie de granota que es troba al Brasil.

## Referències

* Kwet, A. 2004. Pseudis cardosoi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Província de Santiago

«Província de Santiago» té aquests significats:
* Província de Santiago (Galícia), província del regne de Galícia
* Província de Santiago (República Dominicana), província de la República Dominicana amb capital a Santiago de los Caballeros
* Província de Santiago (Xile), província a la Regió Metropolitana de Santiago, a Xile
* Província de Santiago de Cuba, província de Cuba amb capital és Santiago de Cuba
* Província de Santiago del Estero, província al centre de l'Argentina
* Província de Santiago Rodríguez, província al nord-oest de la República Dominicana
* Província de Morona-Santiago, província de l'Equador, a la part sud de l'Amazònia equatoriana i dominada pels rius Morona i Santiago
# Província de Santa Elena

La província de Santa Elena és una de les 24 províncies que conformen la República de l'Equador. És situada a l'occident del país, a la zona geogràfica coneguda com a regió litoral o costa. La capital n'és la ciutat de Santa Elena, mentre que la ciutat més gran i poblada és La Libertad. Té una extensió de 3.763 km². Limita al nord amb la província de Manabí, a l'oest amb la del Guayas, i a l'oest i el sud amb l'oceà Pacífic al llarg d'una franja costanera d'uns 150 quilòmetres.
La província de Santa Elena té una població de 308.693 persones, segons l'últim cens nacional (2010). Està constituïda per 3 cantons, amb les seves respectives parròquies urbanes i rurals. És la província de creació més recent de l'estat: fou creada a partir de la zona més occidental de la província del Guayas el 7 de novembre de 2007.
Les activitats principals de la província són el comerç, la indústria, la pesca i el turisme. La península té alguns ports pesquers: Santa Rosa, San Pedro i Chanduy en són els més importants. Pel que fa al turisme, els seus balnearis reben aproximadament 80.000 turistes per temporada.

## Procés de provincialització

La provincialització havia estat una aspiració per part de bona part de peninsulars, que durant dècades havien impulsat aquest procés per diferents mitjans institucionals, però els partits que governaven la província del Guayas, de la qual Santa Elena es volia separar, acostumaven a bloquejar les propostes. El procés de provincialització es va dur a terme després de diverses manifestacions i pressions per part dels peninsulars. El 12 d'octubre de 2007 van bloquejar el pas de vehicles a la península per la carretera Guayaquil-Santa Elena i es van produir alguns disturbis.
La provincialització va generar controvèrsia i especulacions sobre la seva eficàcia per al progrés econòmic i polític de la província, ja que es desvincula de Guayaquil, ciutat amb el major moviment econòmic del país, fet que generaria pèrdues econòmiques segons els detractors de la provincialització. Amb 57 vots a favor (la majoria de partits de centre-esquerra i esquerra), 30 abstencions i tres en contra, de 100 en total, es va aprovar al Congrés Nacional, el 17 d'octubre de 2007, el primer article del projecte de provincialització de la península de Santa Elena. El 7 de novembre de 2007 es va publicar en el Registre Oficial de la República, la creació de Santa Elena com província.

## Organització territorial

La província es divideix en 3 cantons:
| Cantó | Població (2010) | Superfície (km²) | Capital cantonal | Població (2010) |
| La Libertad | 95.942 | 26 | La Libertad | 95.942 |
| Salinas | 68.675 | 97 | Salinas | 34.719 |
| Santa Elena | 144.076 | 3.880 | Santa Elena | 39.681 |

## Referències

* ↑ «Inicio». [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ Instituto Nacional de Estadística y Censos. Censo de Población y Vivienda 2010 (en castellà), 2010.
* ↑ 57 diputados aprobaron que Santa Elena sea provincia 24 Noticias del Sur
* ↑ Santa Elena ya es provincia 24 Diario Hoy
# Pujols (Sant Boi de Lluçanès)

Pujols és un mas de Sant Boi de Lluçanès (Osona). La masia principal i la masoveria o Casa Xica estan incloses en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Mas Pujols

És un edifici de planta rectangular, els murs estan construïts amb pedres i arrebossats, amb el teulat a quatre vessants. A l'edifici principal s'hi han anat adossant diversos cossos annexos al llarg dels anys. La façana principal està perfectament ordenada en tres pisos: la part baixa centrada amb una porta adovellada en arc de mig punt amb dues petites finestres a cada banda. Els dos pisos tenen tres finestres de llinda amb pedra treballada. Al lateral esquerre de la casa hi ha un cos rectangular amb una galeria porxada amb arcs de mig punt i a la part del darrere de la casa n'hi ha una altra fruit d'una ampliació de l'habitatge.

## Masoveria de Pujols

Edifici de planta rectangular, de tres pisos amb coberta de teula àrab a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana principal. Els murs són de pedra i estan totalment arrebossats. Les obertures tenen llindes de pedra i les finestres tenen també muntant i ampits d'una sola peça de pedra treballada. La vessant dreta de la teulada està perllongada quasi fins a nivell d'un metre d'alçada del terra construint un espai sustentat per pilars de maons que es fa servir de pallissa i de pàrquing. A la façana hi ha pintat un rellotge de sol.

## Història

L'estructura quadrangular i el teulat a quatre vessants de la part central de la casa juntament amb l'estructura de la façana amb la porta adovellada són elements característics de construccions anteriors al segle xvii. Les diverses construccions annexes que configuren l'actual edifici poden ser fetes el segle xviii, motivades pel creixement del poble i el creixement de la indústria dels paraires. La reforma fou duta per Pere Pont i Coll el 1945.
L'estructura de la construcció de la masoveria és pròpia dels edificis del segle xviii però aquest ha estat restaurat en dates més recents donat que conserva gran part de l'arrebossat. Aquest fet es documenta amb la data que hi ha pintada en el rellotge de sol de la façana, datat el 1964.

## Referències

* 1 2 «Mas Pujols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2012].
* 1 2 «Masoveria dels Pujols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2012].

## Enllaços externs

* «Pujols». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
* «Casa Xica de Pujols». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
Viccionari
# Pseudoeurycea amuzga

Pseudoeurycea amuzga és una espècie d'amfibi urodel (salamandres) de la família Plethodontidae. És endèmica de Mèxic i només es coneix a la serra de Malinaltepec, una part de la Sierra Madre del Sur a l'estat de Guerrero.
El seu hàbitat natural són els montans humits. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.

## Referències

* 1 2 «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
# Josep Torras i Sampol

Josep Torras i Sampol (la Bisbal d'Empordà, província de Girona, 1869 - Barcelona, 1920) fou un advocat i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Llicenciat en dret, treballà com a lletrat de la Diputació de Barcelona i des del 1894 com a notari. El 1892 participà en l'Assemblea de Manresa d'Unió Catalanista. Fou vocal de la directiva de l'Acadèmia de Jurisprudència i Legislació de Catalunya, i el 1904 aconseguí que es votés favorablement la seva proposta perquè les sessions de l'entitat es redactessin únicament en català.
Malgrat les seves tendències republicanes, inicialment milità a la Lliga Regionalista, però el 1904 formà part de l'Esquerra Catalana, que el 1906 es transformà en Centre Nacionalista Republicà, alhora que col·laborava a El Poble Català. A les eleccions generals espanyoles de 1907 fou elegit diputat per la Solidaritat Catalana pel districte de Torroella de Montgrí. Entre la seva tasca parlamentària destacaren els propostes per a un pla de carreteres per a enllaçar Cervià de Ter, Bordils, Sant Martí Vell i la Bisbal. El 1910, tot i haver-se retirat de la política activa, participà en la fundació de la Unió Federal Nacionalista Republicana.

## Referències

* ↑ «Hemeroteca La Vanguardia». [Consulta: 20 desembre 1014].
* ↑ La Lliga Regionalista i la Llengua catalana de Josep Grau

## Enllaços externs

* «Josep Torras i Sampol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Punt subsolar

El punt subsolar d'un planeta és el punt en què el Sol sembla estar directament a sobre.
En planetes amb una orientació i una rotació similars a les de la Terra, el punt subsolar es mou vers l'oest, donant la volta al globus un cop al dia, però també es mou de nord a sud entre els tròpics al llarg de l'any. Qualsevol punt als tròpics podria ser un punt subsolar. El solstici d'hivern (a l'hemisferi nord) té lloc quan el punt subsolar es troba sobre el Tròpic de Capricorn i el solstici d'estiu és quan el punt subsolar es troba sobre el Tròpic de Càncer.
El punt subsolar d'un cos del sistema solar és el punt en què els rajos solars incideixen de manera exactament perpendicular a la seva superfície; en un altre objecte espacial, és el punt més proper al Sol.

## Referències

* ↑ Ian Ridpath, ed. (1997). "subsolar point". A Dictionary of Astronomy. Oxford; Nova York: Oxford University Press. ISBN 0-19-211596-0.
# José Cardozo

José Cardozo (19 de març de 1971) és un exfutbolista paraguaià que jugava de davanter.
Va formar part de l'equip paraguaià a la Copa del Món de 1998. Jugà durant deu anys al Toluca F.C. essent el seu màxim golejador històric amb 249 gols en 332 partits.

## Referències

* ↑ «Paraguay's World Cup squad 1998». planetworldcup.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ José Cardozo a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Santos, Marlene «En su homenaje con Diablos José Cardozo anotó dos goles» (en castellà). La Jornada, 29-06-2008 [Consulta: 1r juliol 2012].
Cardozo amb el Paraguai - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol del Paraguai – Copa del Món de futbol 1998
1 Chilavert •
2 Arce •
3 Rivarola •
4 Gamarra •
5 Ayala •
6 Aguilera •
7 Yegros •
8 A. Rojas •
9 Cardozo •
10 Acuña •
11 Sarabia •
12 Aceval •
13 Paredes •
14 R. Rojas •
15 Benítez •
16 Enciso •
17 Brizuela •
18 Ramírez •
19 Morales Santos •
20 Caniza •
21 Campos •
22 Ruiz Díaz •
Seleccionador: Carpegiani
Selecció de futbol del Paraguai – Copa del Món de futbol 2002
1 Chilavert •
2 Arce •
3 Sarabia •
4 Gamarra •
5 Ayala •
6 Struway •
7 Báez •
8 Alvarenga •
9 Santa Cruz •
10 Acuña •
11 Campos •
12 Justo Villar •
13 Paredes •
14 Gavilán •
15 Bonet •
16 Morínigo •
17 Franco •
18 Cáceres •
19 Sanabria •
20 Cardozo •
21 Caniza •
22 Tavarelli •
23 Cuevas •
Seleccionador: Maldini :
# Qevutsat Kinnéret

El quibuts Qevutsat Kinnéret (en hebreu קבוצת כנרת) està en el nord d'Israel, al sud del mar de Galilea. Com en hebreu el nom d'aquest mar (que en la realitat és un llac) és Yam Kinnéret, així es diu aquest quibuts, que és un dels més antics del país (va ser fundat abans que Deganyà, ja en 1908, però com una comunitat agrícola solament, fins que el 1913 va esdevenir quibuts). La població és de gairebé 900 persones que viuen del turisme i de l'agricultura (dàtils, olives, mangos). Allà va néixer la cantant Naomi Shemer. La seva famosa cançó חורשת האקליפטוס, Hurxat ha-Eqaliptus, cantada per Lara Fabian, està inspirada en els boscos d'eucaliptus d'aquest poble israelià.
# Qi

«Qi» té aquests significats:
* Qi o txi, força vital present en tot l'univers i que constituiria el principi de formació de la realitat
* Qi (Shandong) (1046 aC – 221 aC), estat existent durant els períodes de Primaveres i Tardors i dels Regnes Combatents
* Qi (Henan), estat feudal que apareix en la història xinesa des dels principis de la Dinastia Shang (segle XVI aC) fins als inicis del període dels Regnes Combatents, al voltant del 445 aC
* Qi (907–924), un dels estats de les Cinc Dinasties i Deu Regnes
* QI, abreviatura de quocient intel·lectual, mesura de la intel·ligència en psicologia
# José Luis Fernández

José Luis Fernández és el nom dels següents personatges:
* José Luis Fernández (escultor) (Oviedo, 1943), escultor espanyol
* José Luís Fernández García (Portugalete, 1954), jugador Gran Mestre d'escacs basc
* José Luis Fernández Manzanedo (Burgos, 1956), porter de futbol
* José Luis Fernández Martínez (Chiclana de la Frontera, 1966), futbolista andalús
* José Luis Fernández Prieto (Bilbao, 1963), futbolista basc que ocupava la posició de defensa
# Joventut Comunista Ibèrica

Joventut Comunista Ibèrica (JCI) fou l'organització juvenil del Partit Obrer d'Unificació Marxista (POUM), que adoptà aquest nom el 1936 quan es produí la unificació de les joventuts socialistes i comunistes del PCE. El primer secretari general fou Germinal Vidal, mort arran dels fets de juliol del 1936; fou substituït per Wilebaldo Solano. S'oposà a l'entrada del POUM en el govern de la Generalitat de Catalunya, i després, davant l'Aliança Nacional de les Joventuts preconitzada per les JSUC, constituí amb les joventuts llibertàries un Front de la Joventut Revolucionària el febrer del 1937. Afirmà de tenir 10.000 afiliats en tot Espanya.
Arran dels fets de maig del 1937 passà a la clandestinitat. El seu òrgan de premsa central fou Juventud Comunista (Barcelona, 1936-37), dirigida per Wilebaldo Solano; altres òrgans foren Juventud Roja, de València, La Antorcha, de Madrid, el diari Combat, de Lleida, i el setmanari Acción, de Tarragona.

## Enllaços externs

* Wilebaldo Solano, La Juventud Comunista Ibérica en la revolución y la guerra de España, Fundació Andreu Nin Arxivat 2008-03-23 a Wayback Machine.
# Q36.5 Continental Team

El Q36.5 Continental Team, anteriorment conegut com a Dimension Data for Qhubeka, és un equip ciclista. Creat el 2016 com l'equip filial del Team Dimension Data, té categoria continental i participa principalment en curses de l'UCI Àfrica Tour. Des del 2023 és l'equip filial de l'equip Q36.5 Pro Cycling Team.

## Principals victòries

* Tour de Ruanda: Valens Ndayisenga (2016), Joseph Areruya (2017), Samuel Mugisha (2018)
* Tour de Limpopo: Samuele Battistella (2019)

## Campionats nacionals

* Campionat de Sud-àfrica en ruta: 2021 (Marc Pritzen) i 2023 (Travis Stedman)
* Campionat de Ruanda en ruta: 2016 (Bonaventure Uwizeyimana)

## Classificacions UCI

L'equip participa en els circuits continentals i principalment a les proves de l'UCI Àfrica Tour. La taula presenta les classificacions de l'equip i el millor ciclista en la classificació individual.
UCI Àfrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2016 | 4t | Amanuel Gebrezgabihier (15è) |
| 2017 | 2n | Joseph Areruya (13è) |
| 2018 | 7è | El Mehdi Chokri (30è) |
| 2019 | - | Natnael Tesfatsion (25è) |
| 2020 | - | Natnael Tesfatsion (3r) |
| 2021 | - | Marc Pritzen (15è) |
| 2022 | - | Negasi Abreha (93è) |
| 2023 | - | Hamza Amari (11è) |
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2016 | 80è | Stefan de Bod (327è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2016 | 94è | Ryan Gibbons (598è) |
| 2017 | 93è | Joseph Areruya (1.537è) |
| 2018 | 78è | Matteo Sobrero (343è) |
| 2019 | 25è | Samuele Battistella (203è) |
| 2020 | 29è | Leonardo Marchiori (1.455è) |
| 2021 | 39è | Antonio Puppio (362è) |
| 2022 | 66è | Nicolò Parisini (706è) |
UCI Oceania Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2019 | - | Connor Brown (61è) |
| 2020 | - | Connor Brown (61è) |
| 2021 | - | Drew Christensen (80è) |

## Referències

* ↑ «Dimension Data Continental Team». Arxivat de l'original el 2016-02-16.
* ↑ Classificacions de l'UCI

## Enllaços externs

* web oficial
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# John Reynolds

John Reynolds (Harrogate, 29 de març de 1958) és un ex-pilot de trial anglès. Al tombant de la dècada del 1970 va ser un dels competidors destacats del Campionat del món de trial. Després del seu fitxatge per OSSA al costat de John Metcalfe a finals de 1976, quan era una jove promesa, Reynolds va començar a obtenir resultats encoratjadors. El 1977 va començar la temporada del mundial amb un segon lloc al Trial d'Irlanda, només una dècima per sota del guanyador, Malcolm Rathmell, i un quart al de la Gran Bretanya. Malgrat no aconseguir tornar a puntuar en tota la resta de temporada, va acabar onzè al seu primer mundial. La temporada següent, 1978, fitxà per SWM en l'any del debut al campionat d'aquesta marca i el 1979 passà a Suzuki, on ocupà la plaça que havia deixat vacant Malcolm Rathmell. Al cap de dues temporades amb la marca japonesa, Reynolds va passar a pilotar de forma semi-privada per a altres marques, entre elles Bultaco, Montesa i JCM.
Al llarg de la seva carrera, John Reynolds va obtenir diverses victòries en proves de prestigi, entre elles al British Experts Trial (1979) i als Dos Dies de Trial de Man (1980 i 1982).

## Palmarès

| Any | Motocicleta | Campionat del Món | Campionat britànic |
| 1977 | OSSA | 11è | - |
| 1978 | SWM | 18è | 6è |
| 1979 | Suzuki | 14è | 4t |
| 1980 | Suzuki | 19è | 5è |
| 1981 | Suzuki/Bultaco | 14è | 2n |
| 1982 | Montesa | 18è | ? |
| 1983 | Bultaco | - | 3r |
| 1984 | ? | ? | ? |
| 1985 | JCM | 24è | ? |

## Referències

* ↑ «The podiums... Reynolds John» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 12 abril 2011].
* ↑ «J. Metcalfe fichó por Ossa» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 31-12-1976. [Consulta: 12 abril 2011].
* ↑ «Campeonato del Mundo. Rathmell (Montesa) ganó el Trial de Irlanda» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 13-02-1977. [Consulta: 12 abril 2011].
* ↑ «World. Reynolds John» (PDF) (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 12 abril 2011].
* ↑ «Great Britain» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].

## Enllaços externs

* Imatge de John Reynolds a una pàgina d'història de les SWM de trial Arxivat 2009-04-15 a Wayback Machine. (anglès)
* Article sobre una OSSA 244cc com la que pilotà Reynolds el 1977 Arxivat 2009-05-27 a Wayback Machine. (anglès)
# Puig de Galdent

El puig de Galdent és una muntanya del massís de Randa, essent la situada més al nord-oest i més alta (419,48 m) de la serra de Galdent, situada entre els termes de Llucmajor i d'Algaida, a Mallorca. A Algaida se'l coneix també per puig de Son Roig. El puig formava part de la possessió de Galdent, de la qual pren el nom. Durant molts d'anys s'explotà una pedrera per extreure un marès, de color vermellós, molt apreciat i amb el qual es construïren a Llucmajor els principals edificis religiosos, com el Convent de Sant Bonaventura i Església parroquial de Sant Miquel i civils, com l'Ajuntament. Al seu cim hi ha situat un vèrtex geodèsic.

## Referències

* ↑ «Puig de Galdent». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ SITIBSA. Servei d'Informació Territorial de les Illes Balears. «IDEIB.Infraestructura de dades espacials de les Illes Balears». Direcció General d'Ordenació del Territori del Govern de les Illes Balears. Arxivat de l'original el 2014-06-22. [Consulta: 4 juliol 2011].
* ↑ Calviño, C; Clar, J.; Grimalt, M. Llucmajor. Palma: Hora Nova, 2000 (Guia dels pobles de Mallorca).
* ↑ «Son Roig». Web de l'Agrupació Fotogràfica d'Algaida. [Consulta: 1r juliol 2011].
# José Mercé

José Soto Soto, conegut pel nom artístic de José Mercé (Jerez de la Frontera, Cadis, 1955), és un cantador de flamenc.
Va néixer al flamenc barri de Santiago de Jerez de la Frontera. De nen va cantar a l'Escolania de la Basílica de la Mercè del seu poble nadiu, d'on pren el seu nom artístic. Va començar a tretze anys cantant al tablao de Torres Bermejas. Posteriorment i fins al 1983 treballa a la companyia d'Antonio Gades. En aquesta etapa participa en les pel·lícules Bodas de sangre i Flamenco de Carlos Saura.
El disc Del amanecer... suposa un salt en la seva carrera, passant a ser el cantador flamenc més conegut pel gran públic. Ha venut fins avui més d'un milió de discos.

## Família

És el besnét del mestre de seguiriya del segle XIX Francisco Valencia, el sobrenom del qual era Paco la Luz. També és nebot de Manuel Soto Sordera, el patriarca del flamenc de Jerez.

## Producció

El jove Mercé es va convertir en un dels cantants més cotitzats per acompanyar la dansa, i ha treballat amb el Trío Madrid, format per Mario Maya, El Güito i Carmen Mora. Del 1973 al 1983 es va incorporar a la companyia d'Antonio Gades, amb la qual va viatjar per mig món.
També ha treballat amb els guitarristes Enrique De Melchor, Tomatito, Vicente Amigo i Moraito.

## Discografia

* Bandera de Andalucía (1968)
* Desnudando el Alma (1994)
* Del Amanecer… (1998)
* Caminos reales del cante (1999)
* Aire (2000)
* Cuerpo y Alma (2001)
* Recopilación. Verde junco y otros éxitos (2002)
* Lío (2002)
* Quebrando el Aire (2002)
* Verde junco & Hondas Raices (2004)
* Ruido (2010)
* Mi única llave (2012)
* Doy La Cara (2016)
* El Oripando (2022)

### Artista col·laborador

* The Rough Guide to Flamenco (1997, World Music Network)

## Premis

* El 1986 va guanyar el Concurs Nacional d'Art Flamenc de Còrdova.
* L'any 2010 va rebre la Medalla de Andalusia pels seus mèrits com a cantant de flamenc.
* El 2013 el disc de José Mercé Mi única llave va ser nominat als Grammy Latinos en la categoria "Millor Àlbum Flamenc".

## Referències

* ↑ Sevilla, Diario de./https://www.diariodejerez.es/entrevistas/puede-innovar-desvirtuan-cantes_0_660833919.html/diariodejerez.es%5BEnllaç+no+actiu%5D.
* 1 2 "Biografía | José Merce" Arxivat 28 February 2014 a Wayback Machine.. www.josemerce.es.

## Enllaços externs

* https://web.archive.org/web/20140417192913/http://josemerce.es/home/