OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tavakul Barles

Tavakul Barles (segle XV) fou un amir d'Abu Bakr i de Xah Rukh.
El 1406 Abu Bakr va establir el seu campament a Sauk Bulak i el vaposar sota el comandament del seu amir Tavakul Barles. Aquest i els seus homes es van confiar i es van dedicar a beure i Muhammad Umar, a proposta de Rustem d'Isfahan, al que s'havia aliat, i sota la direcció d'aquest, va fer una incursió sorpresa al campament i es va emportar a Sultan Bakht Begum, l'esposa de Miran Xah i molt de botí. Tavakul Barles i altres amirs estaven borratxos però van perseguir als atacants en la ruta Sari (Iran)-Kamix-Rayy i els van arribar a atrapar i enfrontar, però com que els atacants del campament eren mes nombrosos que els perseguidors, i aquestos tampoc estaven en condicions optimes, no van tenir gaires problemes en seguir el camí cap a Isfahan amb tot el que havien saquejat.
El 1407 va anar al Khurasan i es va posar al servei de Xah Rukh. A la tardor es va saber que Pir Ali Taz Sulduz estava acampat a Ieke-Olang i foren enviades tropes a la zona manades pels amirs Midrab Bahadur, Tavakul Barles, Xaikh Lukman Barles i Ali Beg Bekavul. Després devia passar per un temps al servei de Pir Muhammad ibn Umar Shaikh ja que fou nomenat governador de Dizful al Khuzestan; a la primavera del 1408 se l'esmenta com un dels governadors del Khuzestan revoltats; Pir Muhammad va arribar a Ram-Hurmuz i va enviar diversos amirs amb un missatge oferint el perdó; els amirs rebels es van reunir i finalment van decidir sotmetre’s quan ja Pir Muhammad estava prop de Xuixtar. El 1410 torna a aparèixer al servei de Xah Rukh, sent enviat a Transoxiana contra el rebel general Xaikh Nur al-Din. El 1415 fou designat amir ajudant d'Ibrahim Sultan quan aquest fou nomenat governador de Fars.

## Referències

* ↑ Manuscrit persa Matla-assadein ou-madjma albahrein, a Notices et extraits de la bibliotheque du Roi et autres bibliotheques, tome qatorzieme (volum 14), accesible a Google books, pàgs 66, 67, 68
* ↑ Ibid., pàgs. 118 a 120
* ↑ Ibid., pàgs. 148, 149
* ↑ Ibid., pàgs. 182
# Semion Moguilévitx

Semion Iúdkovitx Moguilévitx (ucrainès: Семе́н Ю́дкович Могиле́вич) és un jueu ucraïnès conegut per haver estat un destacat membre de la Màfia russa, Molts cops descrit per les agències occidentals com a cap de caps del crim organitzat post-soviètic, des de finals de la dècada del 1990 va formar part de llista de criminals més buscats del FBI. Se l'ha relacionat amb als clans Sólntsevskaia i Solomonskaia, i ha estat acusat de participar en delictes de tràfic d'armes, narcotràfic, blanqueig de capitals o tràfic de persones.
A mitjans dels anys 80, Moguilévitx s'hauria enriquit estafant molts jueus que emigràven de l'URSS cap a Israel i els Estats Units,. En disposar de passaports hongarès i israelià, va tenir facilitat per a que les seves activitats delictives anéssin més enllà de les fronteres russes. Se'l relacionà amb el comerç il·lícit d'antiguitats i obres d'art religioses provinents d'esglésies i sinagogues dels territoris de l'antiga URSS. Els anys 90 s'hauria establert als afores de Budapest, des d'on hauria dirigit una xarxa de prostitució i contraban. Controlava una xarxa de clubs nocturs a Hongria, Praga, Riga i Kíev, i va poder comprar legalment empreses hongareses de la indústria de l'armament com Magnex 2000, Digep General Machine Works o Army Co-op. Se'l va acusar d'utilitzar els bancs russos Inkombank i Menatep per a les seves xarxes de blanqueig de capital, com la que amb empreses offshore hauria blanquejat més de 100 milions de dòlars a través del banc americà BNY Mellon. La manipulació dels comptes de l'empresa YBM Magnex' van permetre a Moguilévitx i els seus socis estafar els accionistes d'aquesta companyia, que va arribar a capitalitzar un bilió de dòlars a la Borsa de Toronto. Arràn de la guerra del gas, va ser acusat per Iúlia Timoixenko d'estar al darrere de RosUkrEnergo, una empresa que feia d'intermediària en el comerç de gas entre Rússia i Ucraïna.

## Referències

* 1 2 Sterbenz, Christina «The Worst Gangster Most People Have Never Heard Of». Busines Insider [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ Tarín, Santiago. «La red blanqueó fondos de dos poderosas organizaciones criminales» (pdf) (en castellà). La Vanguardia, 27-01-2013. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «FBI puts crime boss Mogilevich on Ten Most Wanted list» (en anglès). Sputnik News, 23-10-2009 [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ Abadinsky, Howard. «Organized Crime» p. 245-246. Cengage Learning,, 2009. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Harding, Luke «Russia's most notorious mafia boss arrested in Moscow» (en anglès). The Guardian, 25-01-2008 [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «The Most Dangerous Mobster in the World». The Village Voice, 26-05-1998 [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Дело Bank of New York: как очерняли Россию» (en rus). Kommersant, 07-03-2003 [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Russian organized crime boss helped launch YBM Magnex» (en anglès). The Globe and Mail, 08-02-2002 [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Russia frees crime boss wanted by U.S.». Reuters, 27-07-2009 [Consulta: 14 abril 2020].
# Santa Maria de Bellver

Santa Maria de Bellver és una església de Font-rubí (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església parroquial de Sant Maria de Bellver forma un petit nucli al costat de la carretera, a prop de guardiola de Font-rubí. Té una sola nau coberta amb volta de canó seguit amb llunetes i capçalera quadrada. Sobre el transsepte hi ha una cúpula semiesfèrica que s'eleva exteriorment per damunt de la teulada de la nau. La façana presenta porta d'arc rebaixat, centrada, una obertura circular i coronament de línies corbes. El campanar, de planta octogonal, s'eleva als peus de l'edifici i acaba amb coberta de pavelló. L'interior de l'església presenta un predomini d'elements neoclàssics.

## Història

La construcció de l'església parroquial de Santa Maria de Bellver data del segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de Bellver». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# VRML

VRML (acrònim anglès de Virtual Reality Modeling Language, pronunciat vermal o per les seves inicials, originalment —abans de 1995— conegut com a Virtual Reality Markup Language) és un format de fitxer estàndard per representar gràfics vectorials interactius tridimensionals (3D), dissenyat tenint present especialment el World Wide Web. Ha estat substituït per X3D.
VRML és un format de fitxer de text on, per exemple, els vèrtexs i les vores d'un polígon 3D es poden especificar juntament amb el color de la superfície, les textures de mapa UV, la brillantor, la transparència, etc. Els URL es poden associar amb components gràfics de manera que un navegador web pugui obtenir una pàgina web o un fitxer VRML nou d'Internet quan l'usuari faci clic al component gràfic específic. Les animacions, els sons, la il·luminació i altres aspectes del món virtual poden interactuar amb l'usuari o es poden activar per esdeveniments externs com ara temporitzadors. Un Script Node especial permet afegir codi de programa (per exemple, escrit en Java o ECMAScript) a un fitxer VRML.
Els fitxers VRML s'anomenen habitualment "mons" i tenen l'⁣extensió .wrl (per exemple, island.wrl). Els fitxers VRML es troben en text senzill i generalment es comprimeixen bé amb gzip, útil per transferir-los a Internet més ràpidament (alguns fitxers comprimits gzip utilitzen l'extensió .wrz). Molts programes de modelatge 3D poden desar objectes i escenes en format VRML.
El Consorci Web3D s'ha format per afavorir el desenvolupament col·lectiu del format. VRML (i el seu successor, X3D), han estat acceptats com a estàndards internacionals per l'⁣Organització Internacional per a l'Estandardització (ISO) i la Comissió Electrotècnica Internacional (IEC).
La primera versió de VRML es va especificar el novembre de 1994. Aquesta versió es va especificar a partir de, i s'assemblava molt a, l'⁣API i el format de fitxer del component de programari Open Inventor, desenvolupat originalment per SGI. El desenvolupament de la versió 2.0 va ser guiat pel grup d'arquitectura ad hoc VRML (VAG). Un esborrany de treball es va publicar l'agost de 1996. La col·laboració formal entre el VAG i l'SC24 d'ISO/IEC va començar l'any 1996 i VRML 2.0 es va presentar a ISO per a l'adopció com a estàndard internacional. La versió actual i funcionalment completa és VRML97 (ISO/IEC 14772-1:1997). Ara VRML ha estat substituït per X3D (ISO/IEC 19775-1).

## Referències

* ↑ Paul Festa and John Borland «Is a 3D web more than just empty promises?». CNET News.com, 19-05-2005. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el de novembre 12, 2009. [Consulta: de juliol 9, 2022].
* ↑ «Version 1.0 Specification». Web3d.org. [Consulta: 23 febrer 2010].
* ↑ «VRML Version 1.0 Specification». [Consulta: 27 novembre 2018].
* ↑ Ando, Hideyuki; Kubota, Akihiro; Kiriyama, Takashi Design Studies, 19, 3, 01-07-1998, pàg. 289–308. DOI: 10.1016/S0142-694X(98)00007-6 [Consulta: 24 març 2020].
* ↑ «VRML Version 2.0 Specification», 04-08-1996. [Consulta: 27 novembre 2018].
* ↑ Carson, George; Puk, Richard; Carey, Rikk IEEE Computer Graphics and Applications, 19, 2, 01-03-1999, pàg. 52–58. DOI: 10.1109/38.749123.
# Gymnothorax ocellatus

Gymnothorax ocellatus és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 90 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Grans Antilles, incloent-hi la costa de Centreamèrica des de Nicaragua fins al nord de Sud-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cèl·lula diana

Cèl·lula diana, s'anomena així qualsevol cèl·lula en la qual una hormona s'uneix al seu receptor, s'hagi determinat o no una resposta bioquímica o fisiològica. Les hormones neden en el torrent sanguini fins que a trobar una cèl·lula diana apropiada i la cèl·lula és impulsada a fer una funció específica. Un exemple és la insulina, hormona secretada per les cèl·lules beta dels illots de Langerhans del pàncrees, que actua en les cèl·lules musculars de l'organisme.
Hi ha al voltant de 200 tipus diferents de cèl·lules en els éssers humans. Només unes poques produeixen hormones, però la major part dels 75 bilions de cèl·lules en un ésser humà són cèl·lules diana per una o més de les més de 50 tipus d'hormones que es coneixen.

## Referències

* ↑ Campbell, Neil A. Biología (en castellà). Ed. Médica Panamericana, 2007. ISBN 9788479039981 [Consulta: 21 setembre 2017].
# Leptodactylus albilabris

Leptodactylus albilabris és una espècie de granota que viu a Puerto Rico, les Illes Verges Britàniques i les Illes Verges Nord-americanes.

## Referències

* Hedges, B., Joglar, R. & Thomas, R. 2004. Leptodactylus albilabris. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Tauïsk

Tauïsk (en rus: Тауйск) és un poble de l'óblast de Magadan, a Rússia, que el 2018 tenia 544 habitants.

## Referències

* ↑ «Паспорт МО «Село Гадля»». Arxivat de l'original el 2015-01-11. [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ А. Гарипов. «Тауйск — село на двух реках». «Комсомольская правда», 13 Августа 2013. [Consulta: 12 gener 2015].
# Llop del Labrador

El llop del Labrador (Canis lupus labradorius) és una subespècie del llop (Canis lupus).

## Descripció

* Mida mitjana.
* Pelatge de color gris fosc a gairebé negre.
* És similar, tot i que més gros, al llop algonquí.

## Alimentació

Menja caribús, ants, bous mesquers, llebres, castors i d'altres rosegadors, i peixos.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: el Labrador i el nord del Quebec.

## Referències

* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* 1 2 3 Cosmosmith (anglès)
* ↑ Knowledgerush Arxivat 2008-11-18 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
# Santa Maria de Belém

Santa Maria de Belém és una freguesia pertanyent al Concelho de Lisboa, amb 3,39 km² d'àrea i 9.752 habitants (2001). La densitat ascendeix a 2.878,4 hab/km². Belém està lligada als Descobriments, quan En Manuel I va pujar al tron en 1495, manant construir el Monestir dels Jerònims i la Torre de Belém, una porta oberta cap a l'Atlàntic.
Belém va ser municipi autònom entre el 1852 i 1885, moment en què va ser incorporada a Lisboa. En aquell moment estava constituïda per les següentes freguesies: Ajuda, Benfica, Carnide, Belém, Odivelas, Alcântara extra-murs, Santa Isabel extra-murs i São Sebastião de Pedreira extra-murs, que actualment formen part de Lisboa. Tenia 63 km² i 27.635 habitants en 1864 i 30.747 en 1878.
Des del segle xix, el barri de Belém va ser una zona eminentment industrial, establint-se allí una gran quantitat de fàbriques i centrals com la Cordoaria Nacional da Junqueira o la Central Tejo. A poc a poc es va conduir a la desindustrialització de la zona degut a la importància històrica del lloc i, avui en dia, Belém és una de les zones més monumentals de Lisboa havent-hi una gran quantitat de museus, jardims, parcs i monuments.

## Patrimoni

* Antiga residência do Governador do Forte do Bom Sucesso
* Capela do Santo Cristo
* Capela de São Jerónimo
* Casa do Governador da Torre de Belém
* Central Tejo ou Museu da Electricidade
* Centro Cultural de Belém
* Convento de Nossa Senhora do Bom Sucesso
* Edifício na Rua de Pedrouços, n.º 84 a 88A
* Estátuas lusitanas de Montalegre
* Fábrica Nacional da Cordoaria
* Forte do Alto do Duque
* Jardim Botànic de Ayuda
* Lápide do Deus Esculápio
* Museu da Marinha
* Museu de Arte Popular
* Museu dos Coches
* Museu Nacional d'Arqueologia
* Monestir dels Jerònims
* Monument als Descobriments
* Palacete na Rua de Pedrouços o Casa Nobre de Lázaro Leitão Aranha
* Palácio do Marquês de Angeja
* Palácio Nacional de Belém
* Torre de Belém
# Unione Sportiva Romana

La Unione Sportiva Romana fou un club de futbol de la ciutat de Roma (Itàlia).

## Història

El club va ser fundat el 12 d'octubre de 1917. La seva fundació es va produir amb l'assistència de la Società Ginnastica Roma que el 1914/15 havia obtingut la promoció a la primera categoria del futbol romà
Lluïa una samarreta a franges verticals verdes i blanques, amb pantalons negres i mitjons negres amb brodats verds i blancs.
L'any 1924 es fusionà amb la Società Sportiva Pro Roma.

## Cronologia

| Temporada | Sèrie | Pos | J | G | E | P | GF | GC | Pt |
| 1919-20 | I Cat. Lazio | 5° | 12 | 3 | 2 | 7 | 16 | 30 | 8 |
| 1920-21 | I Cat. Lazio | 6° | 14 | 5 | 0 | 9 | 23 | 35 | 10 |
| 1921-22 | I Div. Lazio (CCI) | 5° | 16 | 6 | 3 | 7 | 26 | 28 | 15 |
| 1922-23 | I Div. Lazio | 4° | 10 | 3 | 1 | 6 | 12 | 21 | 7 |
| 1923-24 | I Div. Lazio | 5° | 10 | 3 | 0 | 7 | 10 | 33 | 6 |
Pos = Posició a la categoria; J= Partits jugats; G = Partits guanyats; E = Partits empatats; P = Partits perduts; GF = Gols a favor; GC = Gols en contra; Pt = Punts

## Referències

* 1 2 I Colori del Calcio Geo Edizioni Empoli 2005.
# Pablo Aguilar Bermúdez

Pablo Aguilar Bermúdez (Granada, el 9 de febrer de 1989) és un jugador de bàsquet professional espanyol que mesura 2,05 m d'altura i juga com a aler pivot.
# Nyangbo

El nyangbo (o tufrugbu) és una llengua kwa oriental parlen els nyangbos a la regió Volta de Ghana. Hi ha entre 6.400 (2003) i 8.500 nyangbos. El seu codi ISO 639-3 és nyb i el seu codi al glottolog és nyan1302.

## Família lingüística

Segons l'ethnologue, el nyangbo és una llengua kwa oriental que pertany al subgrup de les llengües avatime-nyangbos juntament amb l'avatime i el tafi. Segons el glottolog, juntament amb el tafi formen les llengües nyangbo-tafi que són llengües avatime-nyangbos, que al mateix temps són llengües gbes del grup ka-Togo.

## Situació geogràfica i pobles veïns

El territori nyango està situat a l'est d'Afeyi, a la regió Volta.
Segons el mapa lingüístic de Ghana de l'ethnologue el territori nyango és un petit territori que està situat pocs quilòmetres a l'oest de la frontera amb Togo. Aquest, juntament amb els territoris dels logbes, dels tafis i dels avatimes, està rodejat del territori molt més extens dels ewes.

## Dialectes i semblança amb altres llengües

El nyango no té cap dialecte conegut i és intel·ligible amb l'ewe en un 72%. A més a més, és una llengua molt semblant al tafi, que només té diferències fonològiques amb el nyangbo.

## Sociolingüística, estatus i ús de la llengua

El nyangbo és una llengua vigorosa (EGIDS 6a): Tot i que no està estandarditzada, és utilitzada per persones de totes les edats i generacions tant en la llar com en societat en tots els àmbits. No hi ha escriptura en nyangbo. Els nyangbos també parlen l'anglès i l'ewe.

## Referències

* 1 2 3 «Nyangbo, a language of Ghana». ethnologue. [Consulta: 19 març 2015].
* 1 2 «Language: Nyangbo». joshuaproject. [Consulta: 19 març 2015].
* 1 2 «Language: Nyangbo». glottolog. [Consulta: 19 març 2015].
* ↑ «Avatime-Nyangbo». ethnologue. [Consulta: 16 març 2015].
* ↑ «Mapa lingüísitic de Ghana. El nyango és el número 53». ethnologue. [Consulta: 19 març 2015].
* ↑ «Nyangbo in the Language Cloud» (en anglès). ethnologue. [Consulta: 19 març 2015].

## Bibliografia

* Essegbey, James. 2009. Noun classes in Tutrugbu. A: Journal of West African Languages. 37-56.
* Essegbey, James. 2012. Aspectual contrasts in Tutrugbu (Nyagbo). A: Connell, Bruce and Rolle, Nicholas (eds.), Selected Proceedings of the 41st Annual Conference on African Linguistics, 40-49. Somerville MA: Cascadilla Proceedings Project.
# Danthoniopsis

Danthoniopsis és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Danthoniopsis acutigluma Chippin.
* Danthoniopsis anomala (C.E. Hubb. i Schweick.) Clayton
* Danthoniopsis aptera R.I.S. Correia i Phipps
* Danthoniopsis barbata (Nees) C.E. Hubb.
* Danthoniopsis betsileensis (A. Camus) A. Camus
* Danthoniopsis catangensis (Chiov.) Kiwak i Duvign.
* Danthoniopsis chevalierii A. Camus i C.E. Hubb.
* Danthoniopsis chimanimaniensis (J.B. Phipps) Clayton
* Danthoniopsis dinteri (Pilg.) C.E. Hubb.
* Danthoniopsis gossweileri Stapf
** Danthoniopsis gossweileri var. catangensis Chiov.
** Danthoniopsis gossweileri var. gossweileri
* Danthoniopsis griffithiana (Müll. Stuttg.) Bor
* Danthoniopsis humbertii (A. Camus) Conert
* Danthoniopsis intermedia C.E. Hubb.
* Danthoniopsis isalensis A. Camus
* Danthoniopsis lignosa C.E. Hubb.
* Danthoniopsis minor Stapf i C.E. Hubb.
* Danthoniopsis multinodis (C.E. Hubb.) Jacq.-Fél.
* Danthoniopsis occidentalis Jacq.-Fél.
* Danthoniopsis parva (J.B. Phipps) Clayton
* Danthoniopsis petiolata (J.B. Phipps) Clayton
* Danthoniopsis pobeguinii Jacq.-Fél.
* Danthoniopsis pruinosa C.E. Hubb.
** Danthoniopsis pruinosa var. gracilis C.E. Hubb.
** Danthoniopsis pruinosa var. pruinosa
* Danthoniopsis purpurea (C.E. Hubb.) Jacq.-Fél.
* Danthoniopsis ramosa (Stapf) Clayton
* Danthoniopsis scopulorum (J.B. Phipps) J.B. Phipps
* Danthoniopsis simulans (C.E. Hubb.) Clayton
* Danthoniopsis stocksii (Boiss.) C.E. Hubb.
* Danthoniopsis tristachyoides (Trin.) Jacq.-Fél.
* Danthoniopsis tuberculata (Stapf) Jacq.-Fél.
* Danthoniopsis viridis (Rendle) C.E. Hubb.
* Danthoniopsis wasaensis (Vanderyst) C.E. Hubb.
* Danthoniopsis westii J.B. Phipps
# Faust Corneli Sul·la

Faust Corneli Sul·la és el nom dels següents personatges:
* Faust Corneli Sul·la (qüestor), fill del dictador Sul·la, àugur i qüestor
* Faust Corneli Sul·la (cònsol), cònsol l'any 52
# Seki Matsunaga

Seki Matsunaga (Prefectura de Shizuoka, Japó, 25 de juny de 1928 - 4 de març de 2013), és un exfutbolista japonès. Va disputar un partit amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Eduard Atard i Llobell

Eduardo Atard Llobell (València, 1828 - 1905) fou un polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica

## Biografia

Era fill d'un notari i germà del també polític Rafael Atard Llobell. Es llicencià en dret per la Universitat de València, amb el seu germà Manuel va promoure la creació de l'Acadèmia Valenciana de Jurisprudència i Legislació i la revista El Foro Valenciano (1860), de temes legislatius i de jurisprudència. Membre del Partit Conservador, el 1874 el govern provisional de Francisco Serrano Domínguez el nomenà membre de la Diputació de València, mentre que el capità general el nomenarà el 1875 i n'esdevindrà president el 1880-1881. El 1876 també fou nomenat president de l'Ateneu Científic, Artístic i Literari de València. Fou diputat provincial pel districte del Mercat el 1877 i pel d'Alzira el 1880. També fou degà del Col·legi d'Advocats de València el 1883-1884 i magistrat de l'Audiència Territorial de València.
A les eleccions generals espanyoles de 1884 i 1891 fou elegit diputat pel districte de València, però el 1892 es va decantar per Francisco Silvela en el seu enfrontament amb Cánovas del Castillo i a les eleccions de 1893 no fou reescollit. Retirat de la política, però, continuà presidint el Círculo Conservador de Valencia. També fou president del Banco Regional Valenciano i de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles (1900-1905).

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Pablo Amo Aguado

Pablo Amo (Madrid, 15 de gener de 1978) és un futbolista madrileny, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Format al planter de l'Sporting de Gijón, el 1999 puja al primer equip asturià, amb qui jugaria durant tres temporades a la Segona Divisió.
El 2002 fitxa pel Deportivo de La Coruña, on amb prou feines hi gaudiria de minuts al llarg dels set anys a la disciplina gallega. Tan sols va tenir certa regularitat la temporada 07/08, on va disputar 19 partits. En aquest període va ser cedit al Recreativo de Huelva.
L'estiu del 2009 fitxa pel Reial Saragossa, que acabava d'ascendir a primera divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador