OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions legislatives gregues de 1981

Les eleccions legislatives gregues de 1981 se celebraren el 18 d'octubre de 1981. El partit més votat fou el PASOK, i el seu cap Andreas Papandreou, va formar govern.

## Resultats

| Partits | Partits | Vots. | % | +− % | Escons |
| Moviment Socialista Panhel·lènic (PASOK) | Andreas Papandreou | 2,726,309 | 48,07% | | 172 |
| Nova Democràcia (ND) | George Rallis | 2,034,496 | 35,87% | | 115 |
| Partit Comunista de Grècia | Charilaos Florakis | 620,302 | 10,93% | | 13 |
| Partit Progressista | Spiros Markezinis | 95,799 | 1,68% | | - |
| Partit Comunista de Grècia (Interior) | Leonidas Kyrkos | 76,404 | 1,34% | | - |
| Partit del Socialisme Democràtic (ΚΟΔΗΣΟ) – KAE | | 40,126 | 0,71% | | - |
| Unió del Centre Democràtic | Ioannis Zidgis | 23,064 | 0,40% | | - |
| Partit Liberal | | 20,645 | 0,36% | | - |
| Demòcrates Cristians | | 8,638 | 0,15% | | - |
| Moviment per a l'Esquerra Revolucionària | | 6,595 | 0,11% | | - |
| Moviment Comunista Revolucionari de Grècia (EKKE) | | 4,700 | 0,07% | | - |
| EDE - Trotskistes | | 1,646 | 0,02% | | - |
| DKE | | 1,100 | 0,01% | | - |
| Altres | | 10,534 | 0,35% | | - |
| Vots vàlids | Vots vàlids | 5,671,057 | 100.00 | | 300 |
| Vots nuls | Vots nuls | Vots nuls | 82,421 | | |
| Total | Total | Total | (%) | | |
| Fonts: Web del Ministeri d'Interior Grec; "Arxius de Constantinos Karamanlis" [Vol. 12A] | Fonts: Web del Ministeri d'Interior Grec; "Arxius de Constantinos Karamanlis" [Vol. 12A] | Fonts: Web del Ministeri d'Interior Grec; "Arxius de Constantinos Karamanlis" [Vol. 12A] | Fonts: Web del Ministeri d'Interior Grec; "Arxius de Constantinos Karamanlis" [Vol. 12A] | Fonts: Web del Ministeri d'Interior Grec; "Arxius de Constantinos Karamanlis" [Vol. 12A] | Fonts: Web del Ministeri d'Interior Grec; "Arxius de Constantinos Karamanlis" [Vol. 12A] |

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions gregues de l'arxiu d'Adam Carr Arxivat 2004-08-11 a Wayback Machine.
# Lloro cuagroc

El lloro cuagroc (Pionites xanthurus) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita els boscos l'Amazònia del Brasil. Ha estat considerat una subespècie de Pionites leucogaster.
# Alacurt ventre-rogenc

L'alacurt ventre-rogenc (Brachypteryx hyperythra) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Es troba a Yunnan, al nord-est de l'Índia i a l'extrem nord de Myanmar. Els seus hàbitats naturals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà, de les terres baixes i els matollars. Es troba amenaçat per la pèrdua d'habitat i el seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «alacurt ventre-rogenc». Diccionari dels ocells del món TERMCAT. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 703. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Rusty-bellied Shortwing. Brachypteryx hyperythra» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 15 febrer 2021].
# Juan Alfonso Valle

Juan Alfonso Valle (1905 - ?) fou un futbolista peruà.
Va formar part de l'equip peruà a la Copa del Món de 1930, però no hi disputà cap partit. Pel que fa a clubs, jugà al Circolo Sportivo Italiano.

## Referències

* ↑ "Deceased" on footballzz.com
* ↑ 1930 FIFA World Cup Uruguay Arxivat 2008-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2015-02-04. [Consulta: 4 maig 2018].
# Can Riudarenes

Can Riudarenes és una casa de Palafolls (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. És un edifici afrontat al carrer Major, de planta rectangular amb la coberta a una vessant i de dues plantes. Els baixos estan formats per quatre obertures consistents en dos accessos i dues finestres enreixades situades alternament. Pel que fa al primer, aquest segueix els mateixos quatre eixos d'obertura: presenta un balcó corregut que ocupa dos eixos d'obertures amb una finestra més petita a cada costat. És coronat per una balustrada ornamentada amb motius geomètrics i amb quatre cràteres.

## Referències

* ↑ «Can Riudarenes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
# Vila closa fortificada d'Alfés

La Vila closa fortificada d'Alfés és el conjunt històric d'Alfés (Segrià) declarat Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

L'entorn de la Vileta, el nucli antic d'Alfés, conserva la fisonomia de vila closa que estaria tancada per portals. Ha patit moltes refeccions, però encara en queden alguns murs, l'església d'origen romànic i alguns edificis senyorials.

## Història

El 1120 es documenta el castell d'"Afesta" que, segons Pità Mercé, és el d'Alfès. Al fogatjament de 1365-1370 consta que Alfés pertany a Joan de Barriac, ciutadà de Lleida. Posteriorment, Alfés passà a l'església de Lleida, fins a la desamortització.

## Referències

* 1 2 «Vila closa fortificada d'Alfés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].

## Enllaços externs

* «Vila closa fortificada d'Alfés». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià.
# Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Navegació

«Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Navegació» té aquests significats:
* Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Navegació de Barcelona
* Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Navegació de Palma
* Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Navegació de València
# Campionats d'Europa de ciclisme en pista de 2012

Els Campionats d'Europa de ciclisme en pista de 2012 es va celebrar a Panevėžys (Lituània) del 21 al 21 d'octubre de 2012.
Les competicions es van celebrar al Cido Arena de Panevėžys. En total es va competir en 13 disciplines, 7 de masculines i 6 de femenines.

## Resultats
### Masculí

| Prova | | | |
| Keirin | Tobias Wächter Alemanya | Joachim Eilers Alemanya | Denís Dmítriev Rússia |
| Velocitat individual | Denís Dmítriev Rússia | Max Niederlag Alemanya | Christos Volikakis Grècia |
| Velocitat per equips | Alemanya Joachim Eilers Tobias Wächter Max Niederlag | Polònia Maciej Bielecki Kamil Kuczynski Damian Zieliński | Regne Unit Matthew Crampton Lewis Oliva Callum Skinner |
| Persecució per equips | Rússia Artur Ierxov Valeri Kaikov Aleksei Màrkov Alexander Serov | Alemanya Maximilian Beyer Henning Bommel Lucas Liss Theo Reinhardt | Itàlia Liam Bertazzo Ignazio Moser Paolo Simion Elia Viviani Michele Scartezzini (q) |
| Cursa per punts | Elia Viviani Itàlia | Kiril Svéixnikov Rússia | Sergiy Lagkuti Ucraïna |
| Madison | Txèquia Martin Bláha Jiří Hochmann | Rússia Artur Ierxov Valeri Kaikov | Itàlia Angelo Ciccone Elia Viviani |
| Òmnium | Lucas Liss Alemanya | Artur Ierxov Rússia | Gediminas Bagdonas Lituània |

### Femení

| Prova | | | |
| Keirin | Simona Krupeckaitė Lituània | Iekaterina Gnidenko Rússia | Elena Brezhniva Rússia |
| Velocitat individual | Olga Panarina Belarús | Anastassia Vóinova Rússia | Simona Krupeckaitė Lituània |
| Velocitat per equips | Lituània Gintarė Gaivenytė Simona Krupeckaitė | Rússia Dària Xmeliova Anastassia Vóinova | França Olivia Montauban Sandie Clair |
| Persecució per equips | Lituània Vaida Pikauskaite Vilija Sereikaitė Aušrinė Trebaitė | Polònia Eugenia Bujak Edyta Jasinska Katarzyna Pawłowska | Belarús Alena Dylko Aksana Papko Tatsiana Sharakova |
| Cursa per punts | Stephanie Pohl Alemanya | Ievguénia Romaniuta Rússia | Elke Gebhardt Alemanya |
| Òmnium | Aušrinė Trebaitė Lituània | Katarzyna Pawłowska Polònia | Tamara Balabolina Rússia |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Alemanya | 4 | 3 | 1 | 8 |
| 2 | Lituània | 3 | 1 | 2 | 6 |
| 3 | Rússia | 2 | 7 | 2 | 11 |
| 4 | Belarús | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 5 | Itàlia | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 6 | Txèquia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 | Polònia | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 8 | Bèlgica | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 | França | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 | Regne Unit | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 | Grècia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 | Ucraïna | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 13 | 13 | 13 | 39 |

## Enllaços externs

* Resultats oficials
# Vlàssovka

Vlàssovka - Власовка (rus) és un poble de l'óblast de Penza. Rússia. El 2010 tenia 30 habitants.<

## Referències

* ↑ «Закон Пензенской области от 9 марта 2005 года № 774-ЗПО «Об административно-территориальном устройстве Пензенской области»». Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 20 octubre 2019].
# Palù del Fersina

Palù del Fersina (mòcheni Palae en Bersntol) és un municipi italià, dins de la província de Trento, a la vall dels Mocheni. És habitat per la minoria germànica dels mòcheni. L'any 2007 tenia 188 habitants. Limita amb els municipis de Baselga di Pinè, Bedollo, Fierozzo, Sant'Orsola Terme, Telve, Telve di Sopra i Torcegno.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Loris Moar | Llista cívica |

## Referències

* ↑ «Palù del Fersina - Trentino - Italy» (en anglès). trentino.com.
# Villablanca

* Aquest article tracta sobre el municipi de Huelva. Vegeu-ne altres significats a «Sanatori de Villablanca».
Villablanca és un poble de la província de Huelva (Andalusia), que pertany a la comarca de Costa Occidental. Limita al nord amb Isla Cristina i a l'est amb Ayamonte i Lepe

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| 2072 | 2052 | 2030 | 2053 | 2060 | 2075 | 2146 | 2222 | 2324 |

## Història

De l'època andalusí són escasses les notícies de la població, per no dir nul·les. La fundació de la vila com a tal consta en els arxius del marquesat d'Ayamonte, al qual pertanyia pel 1531, a fi de poblar zones del mateix que es trobaven sense vilatans, creant així un desaprofitament dels recursos naturals, el benefici dels quals repercutia directament en els marquesos. El 16 de setembre de 1531 se signa la Carta de poblament, confirmada en 1537, per la qual es funda la vila de Santa Maria de la Blanca, per ordre de Francisco de Zúñiga, Guzmán i Soto Major i Teresa de Zúñiga y Guzmán, marquesos d'Ayamonte.
Com sempre els colons foren atrets amb avantatges fiscals i promeses, havent de romandre vassalls dels Marquesos. Aquests per la seva banda atorgaren la jurisdicció de la nova vila de Santa María la Blanca a dos alcaldes ordinaris, dues regions i altres oficials subalterns, tots ells nomenats pels Marquesos. Tots els aspectes de la vida quotidiana es regiren conforme les Ordenances Municipals dictades a Lepe en 1518. A mitjan segle xviii, els portuguesos, a causa de la seva guerra amb Espanya, a fi d'aconseguir la seva independència, realitzaren constants saquejos en les poblacions limítrofes, com és el cas de Villablanca, vila sense muralles i completament desprotegida, es converteix en presa fàcil, provocant un despoblament de la vila.
# Pazzano

Pazzano és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 525 habitants.
Pazzano limita amb els municipis següents: Bivongi, Caulonia, Nardodipace, Stignano, Stilo i Placanica.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 7 febrer 2020].
# Josep Bassas i Vilasis

Josep Bassas i Vilasis (Seva, 29 de setembre de 1961 - Barcelona, 28 de juny de 2008), conegut com a Pep Bassas, fou un pilot català de ral·lis. Va començar a competir el 1978 i del 1980 al 1994 va ser pilot oficial del RACC. Fou primer al campionat d'Espanya de ral·li en Grup N el 1985, moment en el qual va fitxar per l'escuderia BMW amb qui guanyaria el campionat l'any 1989 i dos subcampionats els anys 1988 i 1990. Durant la dècada de 1990 va participar en diverses ocasions en el Campionat d'Espanya de turismes i hi aconseguí el podi en tres ocasions.
Morí a l'Hospital Clínic de Barcelona després d'una llarga malaltia.

## Palmarès

| Any | Descripció |
| 1978 | Debut en competició |
| 1983 | Subcampionat Volant RACC |
| 1984 | Campionat de Catalunya de ral·lis |
| 1985 | Campió d'Espanya de Ral·lis (grup N) |
| 1986 | Inici de la relació esportiva amb BMW |
| 1987 | 3r del Campionat d'Espanya de Ral·lis |
| 1988 | Subcampió d'Espanya de Ral·lis |
| 1989 | Campió d'Espanya de Ral·lis |
| 1990 | Subcampió d'Espanya de Ral·lis |
| 1991 | Subcampió d'Espanya de Turismes |
| 1992 | 3r del Campionat d'Espanya de Turismes |
| 1993 | 5é del Campionat d'Espanya de Turismes |
| 1994 | 3r del Campionat d'Espanya de Turismes |
| 1995 | 9é del Ral·li Catalunya-Costa Brava (Campionat del Món) |
| 1996 | Participació en una cursa de Camions al Circuit del Jarama |
| 1997 | Campió d'Espanya de Turismes |

## Referències

* ↑ Mor el pilot català Pep Bassas després d'una llarga malaltia
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Internacionals!». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 237. ISBN 84-320-6249-9.
* ↑ Mor el català Pep Bassas, excampió d'Espanya de Rallis
# Can Gurgui (Canovelles)

Can Gurgui és una masia de Canovelles (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia edificada sobre una pendent, de planta baixa, pis i golfes, amb coberta a dues vessants. Els materials de construcció són pobres, tan sols la paret nord està feta de pedra, les altres, inclosa la volta de la porta, són fetes de fang i pedres petites.
Tot i que a l'interior es troba molt ben conservada l'estructura original, han desaparegut els elements annexes a la casa, com el pou, que ara pertany a una casa veïna, i l'era.

## Referències

* 1 2 «Can Gurgui». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# Can Gurguí

Can Gurguí és una masia del Parc de la Serralada Litoral, al municipi de Vallromanes (Vallès Oriental), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És ubicat a Vallromanes: cal sortir de Teià cap a Vallromanes pel passeig de la Riera i seguir per pista fins al coll de Clau. Un cop a la pista de la Carena, girem a la dreta cap al coll de Can Gurguí, a 720 metres. A l'esquerra surt una pista ampla que mena a la Font de Can Gurguí i a la masia/restaurant. Hi ha dos indicadors: un per al restaurant i un altre per a la font. A principis del segle xxi funciona com a restaurant rural, especialitzat en carns a la brasa. Al menjador principal es conserva un mural al fresc dedicat a la Mare de Déu del Carme i a Sant Joan.

## Descripció

Edifici civil. Antiga masia a la que se li ha afegit a la dreta un edifici molt posterior. La masia segueix l'estructura típica de la casa catalana: teulada a dues vessants i carener perpendicular a la façana, porta d'arc de mig punt dovellada i un rellotge de sol pintat a la façana, sobre el que hi ha la següent inscripció: "Casa Gurguí siglo XI, J. L. Año 1899". A l'altura del primer pis hi ha dues finestres amb brancals i llindes de pedra. A l'esquerra de la porta hi ha una finestra i a la dreta una porta, obertes posteriorment.
Adjunt a aquesta església hi havia un cementiri, com semblen demostrar uns ossos que les aigües pluvials van deixar al descobert i algunes restes de paret. També hi podria haver hagut un convent de monges, però les referències que n'hi ha són dubtoses.

## Història

En el llibre de notes històriques recollit per Rosa Mogas es parla de Can Gurguí com de la Capella de Sant Andreu de Llobons: "Can Gurguí Gros, existent ja en el segle xiii, la qual vers 1854 deixà d'ésser capella, traslladant-ne l'altar a Can Riera de Sant Mateu. En substitució de la capella, feu un oratori a la Verge de la Mercè en un departament de la casa, i des de llavors dita capella ha estat destinada a dependències de la masia, la qual té al detràs una habitació anomenada lo quarto de l'ermità".

## Referències

* 1 2 3 4 5 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 69.
* 1 2 3 «Can Gurguí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
# Josep Maria Esquerda i Segués

Josep Maria Esquerda i Segués (Lleida, 7 de juny de 1946 - 25 de gener de 2023) fou un polític català, senador per Lleida en la VIII i IX Legislatures.

## Biografia

Va treballar com a perit agrícola i òptic optometrista. El 1977 s'afilià a ERC i a la Joventut Republicana de Lleida. Disconforme amb la direcció del partit, el 1983 formà el grup Renovadors d'Esquerra i el 1984 marxà a l'Entesa de l'Esquerra Catalana, que abandonà el 1986, i de 1983 al 1990 fou membre del Grup d'Opinió Cruïlla. El 1991 retornà a Esquerra Republicana de Catalunya, i el 1996 en fou elegit president de la Federació a Lleida. Fou escollit senador per la circumscripció de Lleida per l'Entesa Catalana de Progrés a les eleccions generals espanyoles de 2004 i del 2008.
També fou membre de l'Orfeó Lleidatà, d'Òmnium Cultural, dels Amics de la Seu Vella, de Talia Teatre i de l'Aeroclub de Lleida.

## Referències

* ↑ «Membres» (en castellà). Asociación Parlamentaria en Defensa de los Animales. [Consulta: 10 març 2015].
* ↑ «Mor l'històric polític lleidatà Josep Maria Esquerda». Segre, 25-01-2023. [Consulta: 25 gener 2023].
* ↑ Fitxa del Senat

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2008-03-12 a Wayback Machine.
# Can Riu (Ribes de Freser)

Can Riu és una masia del municipi de Ribes de Freser (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Cap al segle xvi ja es té notícia d'aquesta casa. L'eixida de construcció orientada a la solana i de bella factura protegeix la casa de les inclemències del temps, actuant de filtre per equilibrar les temperatures hivern-estiu. (T. Pere Solà)

## Referències

* ↑ «Can Riu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Kaitianita

La kaitianita és un mineral de la classe dels òxids. El nom porta dues paraules xineses "Kai Tian", que significa crear el cel, a partir de la història de "Pan Gu Kai Tian" de l'antiga mitologia xinesa.

## Característiques

La kaitianita és un òxid de fórmula química Ti$^{3+}$₂Ti$^{4+}$O₅. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2020. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Nacional d'Història Natural, l'Smithsonian, situat a Washington DC (Estats Units), amb el número de registre: 3510-5.

## Formació i jaciments

Es tracta d'un probable producte de l’oxidació de la tistarita, juntament amb el rútil, a temperatures <1200 K (~ 927 oC), però en un entorn molt reductor, encara més reductor que el gas de la nebulosa solar circumdant. Va ser descoberta al meteorit Allende, recollit a Pueblito de Allende (Chihuahua, Mèxic). La primera troballa de kaitianita «terrestre» va ser publicada l'any 2023 arrel d'una investigació nanomineralògica d'inclusions foses en xenòlits de corindó de la zona del Mont Carmel, a Israel.

## Referències

* ↑ «Kaitianite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 juliol 2021].
* ↑ Ma, C.; Cámara, F.; Bindi, L.; Toledo, V.; Griffin, W.L. «First Terrestrial Occurrence of Kaitianite (Ti3+2Ti4+O5) from the Upper Mantle beneath Mount Carmel, Israel». Minerals, 13, 1097, 2023. DOI: https://doi.org/10.3390/min13081097 [Consulta: 12 setembre 2023].
# Cal Foriscat

Cal Foriscat és un edifici de Calafell (Baix Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta trapezoïdal, amb dues façanes, amb planta baixa i tres plantes altes. La coberta és plana i de rajola, un terrat. Les façanes mostren una certa irregularitat en relació amb l'ordenació de les obertures, les quals segueixen eixos verticals. A la façana de menys longitud, a la planta baixa, hi ha una modificació de la composició original. L'antic portal d'arc escarser, probablement de pedra tallada, es troba parcialment tapiat, i s'ha convertit en una finestra. Així mateix, a l'esquerra d'aquesta finestra, es va obrir una porta.
A la primera i a la segona planta hi ha un balcó amb llosana de pedra treballada. A la tercera planta hi ha una finestra. A la façana de més longitud, hi ha cinc finestres a la planta baixa i el portal d'accés a l'immoble. Al primer pis també hi ha cinc finestres i al segon pis es combinen finestres i balcons. Al tercer pis hi ha cinc finestres. A la part superior de la façana hi ha un ampit fet amb elements ceràmics.
Les façanes són decorades amb cornises, les quals coincideixen amb el nivell de les soleres. A la façana de menys longitud, a més, hi ha unes lesenes als extrems. Les façanes són arrebossades i pintades de color blanc. A la cantonada de la planta baixa s'observa, sota la capa de pintura, una cadena cantonera de pedra tallada. Hi ha un sòcol de maçoneria unida amb morter de ciment. Totes les obertures, a excepció de la porta d'accés, són tancades amb persiana de llibret. A l'extrem dret de la façana de més longitud hi ha una cadireta que suporta el cablejat elèctric.
El sistema constructiu és de tipus tradicional constituïts per murs de càrrega i sostres unidireccionals, probablement, de bigues de fusta. Hi ha elements de pedra tallada d'origen local

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Foriscat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2016].
# KV12

KV12, acrònim de l'anglès King's Valley, és una tomba egípcia de l'anomenada Vall dels Reis, situada a la riba oest del riu Nil, a l'altura de la moderna ciutat de Luxor.
Com que aquesta tomba no està decorada i ha estat saquejada, es desconeixen les dates exactes de construcció i ús. Probablement es va començar a la dinastia XVIII de l'antic Egipte i es va utilitzar a la dinastia XX o dinastia XXI per a enterraments múltiples, potser per a membres de la família reial, com el cas de Ramsès II va utilitzar KV 5. Les cambres inferiors eren anteriors a Ramsès VI, ja que la paret est de la cambra G va ser trencada durant la construcció de la tomba KV 9. Si hi havia hagut enterraments anteriors, és possible que hagin estat saquejats en aquell moment.

## Referències

* ↑ «KV» (en anglès). Theban Mapping Project - Glossary. American Research Center in Egypt. [Consulta: 6 juliol 2022].
* ↑ «KV12 Unknown» (en anglès). Theban Mapping Project. American Research Center in Egypt. [Consulta: 9 maig 2021].

## Enllaços externs

* Theban Mapping Project: KV12 Arxivat 2008-11-01 a Wayback Machine.: Inclou descripcions, imatges i plànols de la tomba
# Can Rocarols

Can Rocarols és una casa de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa rural que forma mitgera amb cal Baró i que és aïllada per la part de ponent. La façana es troba orientada a migdia i el portal queda més baix que el nivell del carrer, de manera que s'hi forma un graó. La teulada és a dues vessants i el carener és perpendicular a la façana on hi ha un portal rectangular, una finestra a la planta i dues al primer pis, totes amb els ampits motllurats, encara que deteriorats. A ponent el mur és gairebé cec i a tramuntana hi ha dues finestres, a diferent nivell, a la part dreta i a l'esquerra s'hi annexiona un cos de planta cobert amb una sola vessant. Aquesta part conserva un desaigua de pedra a nivell del primer pis.

## Història

Aquesta casa, com moltes de Tavertet, és fruit de l'època d'expansió demogràfica i de l'afany constructiu que dominà la pagesia catalana durant els segles XVII i XVIII, fet que en el cas de Tavertet queda palès amb l'ampliació de l'església romànica durant aquesta època.

## Referències

* 1 2 «Can Rocarols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].