OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edward William Binney

Edward William Binney FRS, FGS (Morton, Nottinghamshire, 7 de desembre de 1812 – Manchester, 19 de desembre de 1881) fou un geòleg anglès.
Edward William Binney nasqué a Morton, Nottinghamshire (Anglaterra) el 1812, i fou educat al Queen Elizabeth's Grammar School, a Gainsborough. El 1836 s'establí a Manchester. Aviat mostrà el seu interès en investigacions geològiques.
Ajudà el 1838 en la fundació de la Manchester Geological Society, de la qual fou escollit un dels secretaris honorifics; fou elegit president el 1857, i de nou el 1865. Fou successivament secretari i president de la Manchester Literary and Philosophical Society. El seu treball es focalitzà en les roques del Carbonífer i el Permià del nord d'Anglaterra, i estudià també els dipòsits continentals de Lancashire, la qual cosa motivà que ell i Joseph Dalton Hooker trobessin les primeres boles de carbó, i que es familiaritzés amb la geologia d'aquesta zona prop de Manchester. Les seves Observations on the Structure of Fossil Plants found in the Carboniferous Strata (1868–1875) formaren una de les monografies de la Palaeontographical Society. La seva àmplia col·lecció de fòssils fou situada al Owens College.
Binney formava part d'un cercle social de Manchester que incloïa James Prescott Joule, William Sturgeon, John Davies i John Leigh.
Fou escollit membre de la Royal Society el 1856 i morí a Manchester el 1881.

## Referències

* 1 2 3 [Anon.] (1911)
* ↑ Kargon, 1977, p. 39-40.

## Vegeu també

* Joule, J. P. «Edward William Binney, F.R.S., F.G.S.». Nature, 25, 639, 26-01-1882, pàg. 293–294. DOI: 10.1038/025293a0.
* Kargon, Robert H. Science in Victorian Manchester : enterprise and expertise. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 1977. ISBN 0-8018-1969-5.
* Secord, Anne «Edward Binney». Oxford Dictionary of Nationa Biography, 2004. DOI: 10.1093/ref:odnb/2420 [Consulta: 1r desembre 2013].
* anònim. «Edward William Binney». The 1911 Classic Encyclopedia. [Consulta: 1r desembre 2013].
* Obituaris:
** Manchester Examiner and Times, 21 desembre 1881
** Manchester Guardian, 22 desembre 1881
Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Yamutbal

Yamutbal fou una tribu dels amorrites. Estava dirigida per Kudurmabug, que va conquerir Larsa cap al 1835 aC on va instal·lar com a rei al seu propi fill Waradish. Aquests terres foren conegudes com a "Terra dels Yamutbal". Per aquesta secció dels Yamutbal cal consultar Larsa.
Una part de la tribu vivia més al nord. Vers el 1775 aC es van apoderar de Razama que pertanyia a Ekallatum. Vers el 1770 aC la tribu estava aliada a Zimrilim de Mari sent rei Sharraya o Sharriya. La seva capital era Razama del nord (Razama de Yussan) que va patir almenys dos setges. Vers el 1760 aC va caure en mans d'Hammurabi de Babilònia.

## Referències

* Mari in retrospect: fifty years of Mari and Mari studies, per Gordon Douglas Young,American Oriental Society. Middle West Branch,Society of Biblical Literature. Mid-West Region. Visió parcial del llibre (completa per la part d'Ilansura i pels regnes de la zona) a
# Siris (mitologia)

Siris (en grec antic Σίρις) va ser, segons la mitologia grega, l'heroïna epònima de la ciutat grega de Siris, a la Magna Grècia, situada al golf de Tàrent.
Algunes fonts diuen que és filla del vell Morges, rei dels sículs, que hauria donat nom als morgetes, una de les tribus itàliques. També es diu que va ser la primera esposa del rei Metapont, i llavors se la considera una de les nereides. El rei Metapont l'expulsà del seu costat per casar-se amb Arne, filla d'Èol, a qui va acollir amb els seus dos fills bessons Èol i Beot.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 493. ISBN 9788496061972.
# Aichryson punctatum

Aichryson punctatum és una espècie de planta del gènere Aichryson de la família de les Crassulaceae.

## Taxonomia

Aichryson punctatum Webb & Berthel. va ser descrita per Philip Barker Webb i Sabin Berthelot i publicada a Histoire Naturelle des Îles Canaries 2(1): 182. 1840.

### Etimologia

* punctatum : epítet llatí que significa 'amb punts'.

## Referències

* ↑ «Aichryson punctatum Webb & Berthel.». International Plant Names Index.
* ↑ List of descriptive plant epithets (I–Z)
# Ministeri de Ciència, Innovació i Universitats

El Ministeri de Ciència, Innovació i Universitats d'Espanya és un departament ministerial de la XII Legislatura, creat a la presidència de Pedro Sánchez, amb competències en ciència, R+D+i i universitats. El seu titular és Pedro Duque. Aquest ministeri va ser rem plaça pel Ministeri de Ciència i Innovació, també amb Pedro Duque al capdavant.

## Història

La presència de ministeris de ciència ha estat una constant en els diferents governs d'Espanya, si bé depenent del partit al Govern, han tingut autonomia pròpia o es fusionaven amb d'altres. Des de la moció de censura contra Mariano Rajoy i l'arribada de Pedro Sánchez a la presidència, aquest ministeri ha recuperat l'autonomia.

## Funcions

Segons el Reial decret 355/2018, de 6 de juny, pel qual es reestructuren els departaments ministerials, correspon al Ministeri de Ciència, Innovació i Universitats la proposta i execució de la política del Govern en matèria d'universitats, recerca científica, desenvolupament tecnològic i innovació en tots els sectors.

## Estructura

Aquest Secretaria d'Estat disposa com a únic òrgan superior:
* La Secretaria d'Estat d'Universitats, Recerca, Desenvolupament i Innovació
* La Secretaria General de Coordinació de Política Científica.
* La Subsecretaria de Ciència, Innovació i Universitats.

### Organismes adscrits

* El Consell d'Universitats.
* La Conferència General de Política Universitària.
* El Consell d'Estudiants Universitari de l'Estat.
* El Consell de Política Científica, Tecnològica i d'Innovació.
* El Comitè Español d'Ètica de la Recerca.
* El Consell Assessor de Ciència, Tecnologia i Innovació.

## Referències

* ↑ Ansede, Manuel «El astronauta que pensaba que ser ministro era una broma» (en castellà). El País [Madrid], 06-06-2018. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Butlletí Oficial de l'Estat «138». I. DISPOSICIONES GENERALES, 06-06-2018, pàg. 6.
* ↑ «Reial decret 865/2018, de 13 de juliol, pel qual es desenvolupa l'estructura orgànica bàsica del Ministeri de Ciència, Innovació i Universitats.» (en castellà). [Consulta: 14 juliol 2018].
# Yan Couto

Yan Couto (Curitiba, Brasil, 3 de juny de 2002) és un futbolista professional brasiler. La seva posició en el terreny de joc és de defensa, al lateral dret. Actualment juga al Borussia Dortmund. Format a les categories inferiors del Coritiba Foot Ball Club, va fer el salt a Europa després de jugar tan sols un parell de partits amb el primer equip. El juliol de 2020 s'incorpora a la disciplina del Manchester City, però poc després és cedit al Girona FC gràcies al conveni de col·laboració entre ambdós clubs. Amb el club català jugaria el playoff d'ascens a primera divisió, però cauria eliminat en l'última ronda. Per continuar amb la seva progressió, el 2021 l'equip anglès cedeix Couto al SC Braga, on jugaria molts minuts a la banda dreta -tant en defensa com en posicions més avançades- i finalitzaria la lliga portuguesa en 4a posició. L'estiu de 2022 tornaria a Girona, amb l'equip blanc-i-vermell de volta a Primera i, a final de curs, el conjunt entrenat per Míchel va anunciar que s'havia ampliat la cessió del lateral per a disputar la temporada 2023-2024.
Yan Couto, que havia sigut internacional en categories inferiors, va debutar l'octubre de 2023 amb la selecció absoluta del Brasil.

## Referències

* ↑ «Yan Couto, nuevo fichaje del Girona» (en castellà). Diario Marca, 25-07-2022. [Consulta: 3 novembre 2023].
* 1 2 3 «Ex-Braga volta a ser emprestado pelo Manchester City» (en portuguès de Portugal). O Jogo, 14-07-2023. [Consulta: 3 novembre 2023].
* 1 2 «Yan Couto: “Tenía muchas ofertas, pero Girona es mi casa”» (en castellà). Diari Sport, 29-07-2022. [Consulta: 3 novembre 2023].
* ↑ «Yan Couto fala sobre estreia na Seleção e projeta mais oportunidades: “Sonho cumprido”» (en portuguès). One Football, 03-11-2023. [Consulta: 3 novembre 2023].
# Apringi

Apringi (Badajoz, mitjan segle iv - Beja, 540) fou un teòleg i bisbe de Beja, figura important de la patrística hispànica. És venerat com a sant per l'Església catòlica. Nomenat bisbe de Beja en 531, n'és el primer bisbe històric. Hi va fundar una escola i un hospital. Fou mestre del rei got Teudis. La seva obra erudita fou molt lloada, entre d'altres per Isidor de Sevilla, que el qualificà de vir disertus lingua et sciencia eruditus (home savi en llengua i ciència i erudit)". En morir, el succeí el bisbe Palmaci.
Les obres més reconegudes són:
* Comentaris a l'Apocalipsi, que Isidor considerava com a la millor i que va assolir una gran fama;
* Càntic dels càntics.

## Referències

* ↑ Boyer, Blanche B. «Review of Thought and Letters in Western Europe A. D. 500 to 900». Classical Philology, 53, 4, 1958, pàg. 267–269. ISSN: 0009-837X.
* ↑ da Cunha Antunes, Júlio; Pereira Lamelas, Isidro. Apríngio, bispo de Beja. Comentário ao Apocalipse (en portuguès). Lisboa: Alcalá, 2006.
* ↑ Cardoso, George. «S. Apringio bispo de Beja». A: Agiologio lusitano dos sanctos, e varoens illustres em virtude do Reino de Portugal, e suas conquistas. I. Lisboa: Officina Craesbeekiana, 1652, p. 19.
# Casa Jiménez

La Casa Jiménez és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat a davant de la Plaça de la Palmera. És una casa de planta baixa, tres pisos i terrat, ubicada entre mitgeres. La façana és de composició asimètrica que emfasitza la verticalitat de les tres obertures en què està dividida. A la planta baixa hi ha una portalada d'arc de mig punt i decoració floral per accedir a l'escala de pisos, i dues obertures allindanades pel local comercial (Teixits Gallego). Els baixos han estat bastant modificats. En el primer pis, trobem una tribuna central amb vidre i decoració escultòrica de tipus floral, i dos balcons laterals. En el segon pis tres arcs de mig punt emmarquen tres balcons (el central en l'eix de la tribuna del pis de sota). La façana està coronada per cornisa, terrassa amb frontó tripartit (efecte ondulat, típicament modernista). La façana està arrebossada i hi ha baranes de ferro forjat als balcons. És probable que fos contemporània a la remodelació de la plaça de la Palmera -antiga Calvo Sotelo- 1916.

## Referències

* 1 2 «Casa Jiménez». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Aichryson bollei

Aichryson bollei és una espècie de planta del gènere Aichryson de la família de les Crassulaceae.

## Taxonomia

Aichryson bollei Webb ex Bolle va ser descrita per Carl (Karl) Augus Bolle i publicada a Bonplandia 7: 243. 1859.

### Etimologia

* bollei : epítet atorgat en honor del botànic alemany Carl (Karl) Augus Bolle.

## Referències

* ↑ «Aichryson bollei Webb ex Bolle». International Plant Names Index.
* ↑ «Aichryson bollei Webb ex Bolle». Flora de Canarias.
# Heinrich Kramer

Heinrich Kramer OP (c. 1430, Schlettstadt, Alsàcia - c. 1505, Kroměříž, Bohèmia) fou un frare dominic, inquisidor i autor del famós Malleus Maleficarum.

## Vida

Entrà a l'Orde de Predicadors de molt jove i fou nomenat prior del convent dominic de Schlettstadt.
En algun moment abans del 1474 fou nomenat inquisidor del Tirol, Salzburg, Bohèmia i Moràvia. La seva eloqüència al púlpit i la seva incansable activitat foren reconegudes per Roma i es convertí en la mà dreta de l'arquebisbe de Salzburg. El 1484, en el moment de publicar-se la butlla papal Summis desiderantes d'Innocenci VIII el 1484, Kramer ja estava associat a Jakob Sprenger per crear una inquisició per a bruixes. El 1485 escrigué un tractat sobre la bruixeria, que després incorporà al Malleus Maleficarum.
Alguns historiadors afirmen que Kramer no tingué el suport dels teòlegs inquisidors més importants que es trobaven a la Universitat de Colònia i que condemnaren el llibre per recomanar pràctiques poc ètiques i il·legals, a més de ser inconsistent amb la doctrina catòlica sobre demonologia. Les afirmacions de Kramer que quatre professors havien acceptat el seu text pogueren ser, doncs, falses.
* Opusculum in errores Monarchiae Antonii de Rosellis, 1499

## Referències

* ↑ (en anglès) Cautions about the Malleus Maleficarum per la historiadora Jenny Gibbons
# Luci Calpurni Bèstia

* No s'ha de confondre amb Luci Calpurni Bèstia (edil).
Luci Calpurni Bèstia (en llatí Lucius Calpurnius Bestia) va ser un magistrat de l'antiga Roma que formava part de la gens Calpúrnia, una família d'origen plebeu.
Luci Calpurni Bèstia va ser tribú de la plebs l'any 121 aC, el qual va aconseguir l'aixecament del desterrament de Publi Popil·li Lenat, que s'havia decretat sota pressió de Gai Grac el 123 aC. Això el va fer popular entre el partit aristocràtic, i mercès al seu ajut va ser elegit cònsol el 111 aC i li va ser assignada la direcció de la guerra contra Jugurta. Al principi la va dirigir amb força interès per guanyar, però després va rebre, junt amb el seu llegat Emili Escaure, fortes sumes de diners del rei numídic, i va fer la pau sense consultar al senat. En tornar a Roma pels comicis i donat a conèixer el tractat de pau, la seva conducta va aixecar indignació. El tribú Gai Mamili Limetà, sota pressió popular, va presentar una rogatio al senat demanant que s'obrís una investigació. Es van nomenar tres jutges (quaestores) un dels quals va ser el mateix Emili Escaure, el qual va defensar eloqüentment el seu amic, però en el darrer moment va canviar d'opinió i va votar en contra. En aquest judici diversos alts personatges romans van ser condemnats, entre els quals Luci Calpurni Bèstia (110 aC).
Un Luci Calpurni Bèstia, que podria tractar-se del mateix personatge o del seu fill (tal vegada pare de Luci Calpurni Bèstia), va ser acusat per l'aplicació de la Lex Varia l'any 90 aC, d'instigar a la revolta contra Roma als habitants de diverses ciutats itàliques. Ciceró i Sal·lusti van lloar algunes virtuts de Bèstia, però també el consideraven massa cobdiciós. Segurament és el mateix que és esmentat en una inscripció de Cartago com a membre d'una comissió, sembla que amb finalitats d'inspecció agrícola.

## Referències

* 1 2 Hugh Chisholm, Hugh,Encyclopædia Britannica 3 (11a edició), 1911, Cambridge University Press, p. 824
* ↑ Apià, Història de Roma: Guerres Civils, I 37.
* ↑ Valeri Màxim, De Factis Dietisque Memorabilibus, VIII 6.4.
* ↑ Gai Sal·lusti Crisp, Bellum Iugurthinum; Ciceró, Brutus, XXXIV 128; A. H. J. Greenidge, History of Rome, volum I, 1904, p. 346 ss.
# Status quaestionis

"Status Quaestionis" és una locució llatina que es refereix a les aportacions que altres autors han fet prèviament, i que s'han de conèixer per comprendre la qüestió a ser tractada. Acostuma a ser el primer pas de qualsevol recerca, especialment les tesis del doctorat.

## Referències

* ↑ «2. Annotations & Status Quaestionis» (en neerlandès). [Consulta: 8 gener 2022].
# Eduardo Palanca Asensi

Eduardo Palanca Asensi (València, 2 de setembre de 1837 -Màlaga, 30 de novembre de 1900) va ser un advocat i polític republicà espanyol.

## Biografia

El seu pare era un professor de la Facultat de Medicina de la Universitat de València que quan ell era petit es traslladà amb tota la seva família a Màlaga, on va fer els primers estudis a l'Institut del carrer Gaona de 1850 a 1855. Va estudiar dret a la Universitat de Granada i fou cap del Partit Democràtic a Màlaga. A poc a poc evolucionà cap al republicanisme i quan es produí la revolució de 1868 fou el president de la Junta Revolucionària de Màlaga i de l'Ateneu Revolucionari Liberal. Fou elegit diputat per Màlaga a les eleccions generals espanyoles de 1869, 1871, agost de 1872 i 1873 dins les files del Partit Republicà Democràtic Federal. Durant la Primera República Espanyola, va exercir la cartera d'Ultramar entre juliol i setembre de 1873 durant la presidència de Nicolás Salmerón. Candidat a la presidència de la República el gener de 1874, es va frustrar el seu nomenament per l'entrada de les forces de la guàrdia civil comandades per Manuel Pavía durant la votació que anava guanyant.
En triomfar la restauració borbònica deixà la política i es dedicà a exercir d'advocat. Fou degà del Col·legi d'Advocats de Màlaga el 1879-1881 i el 1887-1889.

## Referències

* ↑ «Eduardo Palanca Asensi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. afirma que va néixer el 1834
* ↑ Data extreta de la seva Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ El instituto de los ministros a diariosur.es, 19 d'abril de 2008
* ↑ «Biografies de polítics valencians». Arxivat de l'original el 2009-09-20. [Consulta: 3 maig 2012].
* ↑ Federalismo Republicano en la Málaga de 1868, revista Jábega, 17, 1977
* ↑ Web del Col·legi d'Advocats de Màlaga
# Sicó I

Sicó I (772-832) fou príncep de Benevent del 817 a la seva mort. Va pujar al tron en un cop d'estat.
Era originari del ducat de Spoleto (només una font diu que era del ducat de Friül) i sembla que parent més o menys llunyà del rei llombard Desideri d'Ístria; la seva mare va fugir a Benevent amb el seu fill quan el ducat de Spoleto va caure en mans dels francs; Arechis II, que llavors governava a Benevent, el va acollir molt bé, i es diu que tenia la intenció de nomenar-lo com a successor, però aquest fet probablement fou esbombat pel mateix Sicó o els seus partidaris. Grimoald el va tractar també molt bé i li va concedir diversos honors fent-lo gastald d'Aceranza. Aliat a Radelchis comte de Conza, va donar un cop d'estat i va agafar el poder matant Grimoald IV.
Per mitjà del seu padrí Trasari, abat de Sant Wandril, va tenir relacions amb els francs i va poder mantenir la pau tot el seu regnat. Inicialment va enviar ambaixadors a Lluís el Pietós, que era a Cambrai (tardor del 818) amb regals i comunicant la seva pujada al tron i exculpant al nou príncep en la mort de l'anterior; els ambaixadors portaven la renovació del jurament de fidelitat.
El seu govern fou cruel i els seus súbdits no n'estaven contents. Va sostenir contínues lluites amb el ducat de Nàpols que va haver de pagar tribut. El Chronicon Salernitanum diu que per un temps va arrabassar als napolitans el cos del sant patró de la ciutat, Gener. L'historiador Erchempert esmenta una campanya en què els beneventins van obrir bretxa als murs de Nàpols però llavors Sicó va acceptar negociar i el retard ocasionat per les converses van permetre als assetjats restablir les fortificacions malmeses; el setge es va allargar i els napolitans van cridar en ajut a l'emperador Lluís el Pietós i al seu fill Lotari I, sota protecció dels quals es van posar; la protecció imperial va salvar als napolitans.
El 829 delegats del principat eren a la Dieta de Worms. El 832 Sicó va morir amb seixanta anys i el seu fill Sicard, que ja feia uns anys que participava en el govern, el va succeir.

## Referències

* René Poupardin, Etudes sur l'histoire des principautes lombardes de l'Italia meridional et de leurs rapports avec l'empire franc, París 1907.
# Les Rotours

Les Rotours és un municipi francès situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 90 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Les Rotours era de 90 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 24 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 71 habitatges, 39 eren l'habitatge principal de la família, 27 eren segones residències i 5 estaven desocupats. Tots els 71 habitatges eren cases. Dels 39 habitatges principals, 33 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 30 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Les Rotours el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 12 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 8 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 54 persones, 37 eren actives i 17 eren inactives. De les 37 persones actives 36 estaven ocupades (19 homes i 17 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 17 persones inactives 9 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 9 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció, 3 d'empreses d'hostatgeria i restauració i 4 d'empreses de serveis.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era una fusteria i 1 restaurant.
L'any 2000 a Les Rotours hi havia 10 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Les Rotours a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Les Rotours a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.