OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Wild Honey Pie

«Wild Honey Pie» és una curta cançó (de només 52 segons) de The Beatles, composta i cantada per Paul McCartney, acreditada a Lennon—McCartney i llançada en l'àlbum de 1968, The Beatles (conegut popularment com a The White Album).

## Gravació

Durant l'enregistrament de l'Àlbum Blanc els Beatles ja acostumaven a treballar per separat. D'altra banda, just acababen de retornar de l'Índia, i l'activitat del grup era tan gran, que era gairebé una necessitat plasmar en sons el resultat de la seva inspiració desbordada pel contacte amb la naturalesa a Rishikesh. Per això, no era res estrany que el quartet ocupés tots i cadascun dels Estudis Abbey Road al mateix temps repartint-se els enginyers de so i acabant per produir ells mateixos els seus enregistraments. Per al d'aquesta cançó, Paul McCartney, després de gravar «Mother Nature's Son» (també sense cap altre Beatle) es va retirar a l'estudi número 3 a gravar per si sol la frenètica melodia del tema, que pretenia reflectir l'ambient d'una tribu d'indis ballant al voltant d'un foc. És un exemple del gust de McCartney per interpretar tots els instruments més que una gran peça compositiva.
McCartney va dir de la cançó:
   Estàvem en una mode experimental i, per la qual cosa em vaig dir, "Puc solament fer alguna cosa?" Jo vaig començar amb la guitarra i es va produir un so a la sala de control o tal vegada a la petita habitació del costat, que em va agradar i ho deixem així. És molt casolà, no va ser una gran producció en general.
La cançó podria haver estat exclosa de l'àlbum, però gràcies a Pattie Boyd no va ser així, ja que com va dir McCartney:
   Li agradava molt, així que decidim deixar-la en l'àlbum.

## Personal

* Paul McCartney: Veus, guitarra acústica (Martin D.28), bateria (Ludwig Super Classic).
Personal per Ian MacDonald.

## Referències

* ↑ Miles, Barry. Paul McCartney : many years from now. 1st Owl books ed. Nova York: H. Holt, 1998. ISBN 0-8050-5249-6.
* 1 2 MacDonald, Ian. Revolution in the head : the Beatles' records and the sixties. 2nd rev. ed. Londres: Pimlico, 2005. ISBN 1-84413-828-3.
* ↑ Lewisohn, Mark. The Beatles recording sessions, 1988. ISBN 0-517-57066-1.
* ↑ Harry, Bill. The Beatles encyclopedia. [Rev. and updated ed.]. Londres: Virgin, 2000. ISBN 978-0-7535-0481-9.
* ↑ Harry, Bill. The Beatles Encyclopedia: Revised and Updated. Londres: Virgin Publishing, 2000, p. 1151. ISBN 0-7535-0481-2.

## Vegeu també

* Discografia oficial de The Beatles
# Crawford (Mississipi)

Crawford és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 655 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Crawford tenia 655 habitants, 209 habitatges, i 163 famílies. La densitat de població era de 180,6 habitants per km².
Dels 209 habitatges en un 45% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 31,6% hi vivien parelles casades, en un 42,1% dones solteres, i en un 22% no eren unitats familiars. En el 20,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 41,5% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 17,1% de 45 a 60 i un 6,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 67,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.786 $ i la renda mediana per família de 16.058 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.107 $ mentre que les dones 14.359 $. La renda per capita de la població era de 7.123 $. Entorn del 45,5% de les famílies i el 45,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Crawford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Crawford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Víctor Álvarez González

Víctor Álvarez González (Gijón, n. 1901)va ser un anarcosindicalista espanyol.

## Biografia

Oriünd de la ciutat asturiana de Gijón, pertanyia a la Confederació Nacional del Treball (CNT).
Després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a les Milícies Confederals, arribant a manar un batalló de la CNT a la regió asturiana. Partidari de la militarització, posteriorment s'integraria en l'estructura del nou Exèrcit Popular de la República, arribant a manar la 3a Brigada asturiana i la 1a Divisió asturiana. Després de la caiguda del Front nord va tornar a la zona centre-sud republicana, on arribaria a manar les divisions 22a i 25a, operant en els fronts d'Andalusia, Llevant i Extremadura.

## Referències

* ↑ Alexander, 1999, p. 242.
* ↑ Alexander, 1999, p. 243.
* ↑ Alexander, 1999, p. 258.
* ↑ Engel, 1999, p. 166.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 60.
* ↑ Engel, 1999, p. 226.
* ↑ Engel, 1999, p. 209.
* ↑ Maldonado, 2007, p. 471.

## Bibliografia

* Alexander, Robert J. The Anarchists in the Spanish Civil War. Janus Publishing Company Lim, 1999.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999.
* Maldonado, José María. El frente de Aragón. La Guerra Civil en Aragón (1936-1938). Mira Editores, 2007.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# Santiago Macías Pérez

Santiago Macías Pérez (Ponferrada, 30 de desembre de 1972) és un escriptor espanyol i un dels fundadors de l'Associació per a la Recuperació de la Memòria Històrica (ARMH), un col·lectiu creat amb el propòsit de trobar els llocs on van ser enterrades les víctimes de la repressió a la zona franquista durant la Guerra Civil espanyola i la posterior dictadura.
Després de col·laborar l'any 2000 en l'exhumació d'una fossa a la localitat de Priaranza del Bierzo, va participar en la fundació de l'ARMH, de la que va ser vicepresident durant onze anys.
Ha estat assessor històric en diversos documentals com Girón, la forja de un guerrillero, d'Alejandro Macías (TVP, 1998), La guerrilla de la memoria, de Javier Corcuera (Oria Films, 2001), Así en la tierra como en el cielo, d'Isadora Guardia i Eduardo Alonso (Otrapeliculaesposible, 2002), El hombre que murió dos veces, de Daniel Álvarez i Iñaki Pinedo (Armonía Films, 2003), Lobos sucios, de Felipe Rodríguez (RTVGA, 2006), i Los Nietos, de Marie Paule Jeunehomme (RTBF, 2007).

## Obra publicada

* El 2001 va ser guardonat amb el II Premi de Relats Curts de la Federació de Comunitats Andaluses amb l'obra Los Corrales, 1942, basada en un episodi real de la vida a la muntanya d'una partida de guerrillers.
* El 2003 va publicar juntament amb Emilio Silva Las fosas de Franco: los republicanos que el dictador dejó en la cuneta.
* El 2005 va publicar El monte o la muerte: la vida legendaria del guerrillero antifranquista Manuel Girón.
* Manuel Girón, una biografía controvertida, de 2008.

## Referències

* ↑ Villena, Miguel Ángel «Leyendas del bosque guerrillero» (en castellà). El País [Madrid], 23-09-2005. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Santiago Macías reclama en el juzgado que la ARMH lo readmita» (en castellà), 11-11-2015. [Consulta: 21 octubre 2022].
* ↑ «Macías recupera en el juzgado la condición de socio de la ARMH» (en castellà), 14-11-2015. [Consulta: 21 octubre 2022].
* ↑ Cuenya, Manuel. «Santiago Macías: "El Bierzo es un lugar peculiar donde los haya"» (en castellà), 05-02-2020. [Consulta: 21 octubre 2022].
# Luci Marci Filip (amic de Filip V)

Luci Marci Filip (en llatí: Lucius Marcius Q. F. Philippus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Màrcia, d'origen plebeu.
Va estar lligat per llaços d'hospitalitat amb Filip V de Macedònia, però no se sap quin va ser el motiu. Aquest fet es coneix per una moneda de la gens Marcia, que porta a l'anvers el cap del monarca macedoni i al revers L. PHILIPPVS, amb un cavaller al galop.
Probablement va ser el primer membre de la família Màrcia que va obtenir el nom de Filip, que hauria estat donat erròniament al cònsol del 281 aC Quint Marci Filip pels Fasti.
Va ser el pare del cònsol Quint Marci Filip.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 285.
# Ilínskoie

«Ilínskoie» té aquests significats:
* Ilínskoie (Iúriev-Polski), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Ilínskoie (Koltxúguino), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Ilínskoie (Kirjatx), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
# Casa Aregall

La Casa Aregall és una obra de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres que forma unitat amb Can Cot (número 4). De planta rectangular, compta amb pati posterior, planta baixa, dos pisos i coberta de teula àrab de dos aiguavessos amb carener paral·lel a la façana principal. Aquesta té dos eixos de composició vertical constituïts per obertures rectangulars. A la planta baixa hi ha una porta amb llinda i brancals de pedra buixardada i, al seu costat, una finestra. Al primer pis hi ha dues portes amb persianes de llibret que donen a balcons individuals amb llosanes de pedra i baranes de ferro forjat. Al pis superior s'obren dos balcons més, de menors dimensions que els del pis inferior i amb menys voladís. Remata la façana un ràfec sostingut per cabirons de fusta.
La façana posterior, unificada amb la de Can Cot, té un porxo sense tancar a la planta baixa format per pilars de secció quadrada i arcs de mig punt que es repeteixen a la galeria superior, la qual està tancada per una barana de ferro. Aquesta façana està coronada amb una cornisa i una balustrada de ceràmica.

## Història

L'aspecte actual de l'edifici es deu a una reforma efectuada a finals del segle xix per encàrrec de Pau Aregall Cortés.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Aregall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# Taj-ad-Dawla

Taj-ad-Dawla fou emir buwàyhida del Khuzestan per un temps vers 983-985. Era fill d'Àdud-ad-Dawla.
A la mort del seu pare Àdud-ad-Dawla el 983, les possessions paternes foren dividides entre els seus fills. El presumpte successor Samsam-ad-Dawla, va rebre la senioritat i el govern de l'Iraq (amb autoritat sobre Bàssora) i el de Kirman (amb autoritat sobre Oman); el seu germà Xàraf-ad-Dawla va rebre el govern de Fars amb autoritat sobre el Khuzestan. Els germans petits Taj-ad-Dawla i Diyà-ad-Dawla van rebre els governs de Khuzestan i de Bàssora.
Xàraf-ad-Dawla va aprofitar la seva posició per apoderar-se del quarter general buwàyhida a la regió del Fars, fent matar el visir d'Àdud-ad-Dawla i obtenint el suport dels caps militars, molts dels quals havien estat empresonats en temps del seu pare. No obstant va reconèixer la senioritat del seu oncle Muàyyid-ad-Dawla de Rayy fins que aquest va morir el 984, però després el va succeir el seu germà Fakhr-ad-Dawla, que va donar suport a Samsam-ad-Dawla al que va proclamar com a shahanshah (rei de reis equivalent a emir sènior, en aquest cas excepte sobre Fakhr) i Xàraf-ad-Dawla va refusar reconèixer-lo. Taj-ad-Dawla i el seu germà Diyà-ad-Dawla van aprofitar aquesta situació per esdevenir gairebé independents als seus governs i van reconèixer la senioritat de Fakhr-ad-Dawla i de Samsam-ad-Dawla.
Però Xàraf-ad-Dawla va emprendre una ofensiva militar cap a l'Iraq, ocupant Ahwaz (Khuzestan) i Bàssora, que obeïen a Samsam-ad-Dawla el qual va haver de demanar la pau, signada sobre la base del reconeixement de la senioritat de Xàraf-ad-Dawla, acord que fou referendat pel califa (fou llavors quan va rebre el títol de Xàraf-ad-Dawla wa-Taj-al-Mil·la). Taj-ad-Dawla i Diyà-ad-Dawla van haver de fugir al Djibal amb Fakhr-ad-Dawla, i van restar a Rayy sense jugar un posterior paper.

## Referències

R. N. Frye (1975). The Cambridge History of Iran, Volume Four: From the Arab Invasion to the Saljuqs. ISBN 0-521-20093-8
# Costanzo I Sforza

Costanzo I Sforza (5 de juliol del1447 - 19 de juliol del 1483) va ser un condottiero italià, senyor de Pesaro i Gradara.
Era fill de Alessandro Sforza, amb qui va lluitar en els seus primers anys i de qui va heretar el senyoriu de Pesaro. També va rebre el senyoriu de Gradara del papa Alexandre VI.
Va lluitar per diversos estats italians de l'època, inclòs el Regne de Nàpols i els Estats Pontificis.
Es va casar amb Camila de Tarragona, però no van tenir fills, per la qual cosa el seu fill il·legítim de disset anys, Joan Sforza, el va succeir en Pesaro, i Camila inicialment va governar com a regent.

## Referències

* ↑ Stuart W. Pyhrr. Heroic Armor of the Italian Renaissance: Filippo Negroli and His Contemporaries. Metropolitan Museum of Art, 1998, p. 13–. ISBN 978-0-87099-872-0.
* ↑ Vivian B. Mann. Gardens and Ghettos: The Art of Jewish Life in Italy. University of California Press, 1989, p. 231–. ISBN 978-0-520-06825-4.
* ↑ C. Drury E. Fortnum. A Descriptive Catalogue of the Maiolica, 1873, p. 152–.
# Víctor del Árbol Romero

Víctor del Árbol Romero (Barcelona, 6 de novembre de 1968) és un escriptor català. Va cursar estudis d'història a la Universitat de Barcelona i va treballar com a funcionari de la Generalitat de Catalunya entre els anys 1992 i 2012. Va participar dos anys com a locutor i col·laborador amb el programa radiofònic de realitat social «Catalunya sense barreres» (Radio Estel, ONCE).

## Biografia

Com a escriptor, va ser finalista del Premi Fernando Lara el 2008 amb L'abisme dels somnis (no publicada) i va guanyar el Premi Tiflos de Novel·la, organitzat per l'ONCE, el 2006 amb El peso de los muertos. El 2011 va publicar La tristeza del samurai (Editorial Alrevés), traduïda a una desena d'idiomes i best seller a França, amb traducció de Claude Bleton. Compta amb nombrosos premis, entre ells, Le Prix du polar Européen 2012 a la millor novel·la negra europea que atorga la publicació francesa Le Point en el festival de Novel·la Negra de Lió, el Prix QuercyNoir 2013, de Cahors, i el Premi Tormo Negre, atorgat pel Club de novel·la criminal de la Biblioteca Fermín Caballero, de Conca, en 2013.
El gener de 2016 va guanyar el Premi Nadal de Novel·la, amb La víspera de casi todo.

## Obra

* El peso de los muertos, Editorial Castalia, 2006
* La tristeza del samurai, Alrevés Editorial, 2011
* Respirar por la herida, Alrevés Editorial, 2013
* Un millón de gotas, Destino, 2014
* La víspera de casi todo, Destino 2016
* Por encima de la lluvia, Destino, 2017, premio Valencia Negra.
* Antes de los años terribles, Destino, 2019.

## Referències

* ↑ Carles Geli. «Víctor del Árbol: "Voy a arañar el alma del lector"» (en castellà), 09-07-2014. [Consulta: 9 juliol 2014].
* ↑ EFE. «Víctor del Árbol desnuda la hipocresía de la sociedad en "Un millón de gotas"» (en castellà), 09-07-2014. [Consulta: 9 juliol 2014].
# Luci Mantenni Sabí

Luci Mantenni Sabí (llatí: Lucius Mantennius Sabinus) fou un polític i senador de l'Imperi Romà al segle iii. Entre el 227 i el 228 i entre el 229 i el 230 fou governador de la província de Mèsia Inferior.

## Referències

* ↑ Dicţionar de istorie veche a României (Diccionari de la història antiga de Romania) (1976) Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, p. 399–401.
# Caranx bucculentus

Caranx bucculentus és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 66 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del sud-oest del Pacífic: des de la Mar d'Arafura i la Mar de Timor fins a la costa est d'Austràlia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Álvaro Arroyo Martínez

Álvaro Arroyo Martínez (nascut el 22 de juliol de 1988) és un exfutbolista professional madrileny, que jugava com a lateral dret. El seu darrer equip fou l'Albacete Balompié.

## Carrera esportiva

Nascut a Madrid, Arroyo va debutar amb el Rayo Vallecano B a la tercera divisió. L'estiu de 2009 va fitxar pel veí Getafe CF, per jugat també a l'equip B a la mateixa categoria, i va ajudar l'equip a promocionar a Segona divisió B per primer cop en la seva història.
Arroyo va jugar el seu primer partit a Segona B el 29 d'agost de 2010, jugant els 90 minuts en una victòria per 1–0 contra l'Atlètic de Madrid B. Va acabar la temporada amb set partits jugats.
Afavorit per una sèrie de lesions de diversos defenses de l'equip, Arroyo va començar a entrenar-se amb el primer equip de Luis García. L'1 d'abril de 2012 fou suplent (sense arribar a jugar) en un partit de primera divisió que acabà en derrota 0–3 contra l'Atlètic de Madrid i, nou dies després, va debutar en la competició tot substituint Pedro Ríos al darrer minut en una derrota per 0–4 contra el FC Barcelona; a la jornada 16, va disputar tot el partit en una victòria contra el Sevilla FC per 5–1.
Arroyo va disputar 17 partits la temporada 2014–15, en què el Getafe va poder evitar el descens. El 3 de juny de 2015, va deixar el club després que expirés el seu contracte.

### Albacete

El 28 de juny de 2016, després d'un any d'inactivitat, Arroyo va fitxar per l'Albacete Balompié de Segona B. Va jugar 40 partits en el seu primer any– play-offs inclosos – marcant contra el Zamudio SD (4–0 victòria a fora) i la SD Amorebieta (1–0, a casa) en temporada regular.
A les darreries de desembre de 2018 Arroyo, llavors capità de l'equip, va estendre el contracte fins al 30 de juny de 2021.

## Referències

* ↑ Las lesiones dejan al Getafe casi sin defensas; Marca, 20 febrer 2012 (castellà)
* ↑ Diego enjoys Atleti return Arxivat 2012-07-19 at Archive.is; ESPN Soccernet, 1 abril 2012
* ↑ Barca put more pressure on Real Arxivat 2012-07-22 at Archive.is; ESPN Soccernet, 10 abril 2012
* ↑ Five-goal Getafe crush Sevilla Arxivat 2012-07-13 at Archive.is; ESPN Soccernet, 16 abril 2012 (anglès)
* ↑ Os deseamos lo mejor (We wish you the best); Getafe CF, 3 juny 2015 (en castellà)
* ↑ Carlos Delgado y Álvaro Arroyo nuevos fichajes del Alba (Carlos Delgado and Álvaro Arroyo new signings of Alba) Arxivat 2016-09-17 a Wayback Machine.; Albacete Balompié, 28 juny 2016 (en castellà)
* ↑ Arroyo, bienvenido al club de los 100 con el Alba (Arroyo, welcome to the 100 club with Alba); Albacete Balompié, 13 gener 2019 (en castellà)
* ↑ El Alba se regala una goleada en Zamudio Arxivat 2020-11-03 a Wayback Machine.; Cadena SER, 7 gener 2017 (en castellà)
* ↑ Arroyo da el triunfo al Albacete frente al Amorebieta; ABC, 12 febrer 2017 (en castellà)
* ↑ Un clásico que vuelve a Segunda (A classic that returns to Segunda); Diario Córdoba, 25 agost 2017 (en castellà)
* ↑ «Arroyo renueva hasta 2021» (en castellà). Marca, 20-12-2018 [Consulta: 9 juny 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa al Getafe Arxivat 2012-05-14 a Wayback Machine. (castellà)
* Fitxa a BDFutbol
* Fitxa a Futbolme (castellà)
* Fitxa a Soccerway
# Costafreda

«Costafreda» té aquests significats:
* Costafreda (Gósol), muntanya al municipi de Gósol (Berguedà)
* Costafreda (Lladurs), masia al municipi de Lladurs (Solsonès)
* Costafreda (Súria), masia al Bages
* Rasa de Costafreda, torrent de la Rasa de Vilanova que transcorre pel municipi de Lladurs (Solsonès)
* Serra de Costafreda, serra al municipi de Súria (Bages)
* Abel Costafreda Duran (Rajadell, Bages, 1958 – 1981), poeta
* Alfonso Costafreda (Tàrrega, 1926 - Ginebra, 1974), poeta català
* Andreu Costafreda Montoliu (Alfarràs, Segrià, 1909 - 1998), empresari català
# Antonio Bujalance López

Antonio Bujalance López (Hornachuelos, 1902 - Còrdova, 30 de juliol de 1936), fou un polític socialista i jornaler agrícola.
Militant del Partit Socialista Obrer Espanyol i de la Federación Nacional de Trabajadores de la Tierra de la Unió General de Treballadors, va arribar a ser tot un símbol de la reforma agrària en la República. Va estar detingut el 1934 junt amb altres militants socialistes i comunistes pels esdeveniments revolucionaris ocorreguts l'octubre d'aquell any. Va ser escollit Diputat al Congrés en la candidatura formada pel Front Popular en les eleccions de febrer de 1936.
En la matinada del 18 de juliol d'aquell any, dia del cop d'estat que va donar lloc a la Guerra Civil va arribar a Còrdova en tren procedent de Madrid, allotjant-se a casa d'una germana amb intenció de tornar al seu poble natal. Va ser detingut a casa d'aquesta als poc dies. Va compartir calabós amb els diputats malaguenys Luis Dorado Luque i Antonio Acuña Carballar, amb el seu company de partit el periodista i exdiputat Joaquín García-Hidalgo, i el també diputat comunista Bautista Garcet Granell.
Va ser afusellat en la matinada 30 de juliol de 1936. Aquesta mort va impressionar profundament a Hornachuelos, la qual cosa, va influir en els successos tràgics que van ocórrer posteriomente en aquesta localitat. Els milicians socialistes en lluita en els fronts de Adamuz i el Carpio van crear la Companyia Antonio Bujalance en el seu honor.

## Referències

* Antonio Bujalance Lòpez a Cordobapedia.
* Francisco Espinosa Maestre: La justicia de Queipo. Violencia y terror fascistas en Sevilla, Huelva, Cádiz, Córdoba, Málaga y Badajoz, 2005. ISBN 9788484326915, pp. 103 y ss.
* Fitxa al Congrés dels Diputats
# Els Escandells

Els Escandells (oficialment Los Escandeles) és un nucli de població catalanoparlant del Carxe, de la pedania de la Canyada del Trigo.

## Referències

* ↑ Acadèmia Valenciana de la Llengua, Secció d'Onomàstica. «Toponímia del Carxe». Arxivat de l'original el 2022-10-12. [Consulta: 18 febrer 2021].
# Husband and Wife (pel·lícula de 1916)

Husband and Wife és una pel·lícula muda dirigida per Barry O’Neil i protagonitzada per Ethel Clayton, Montagu Love i Holbrook Blinn. Basada en l'obra de teatre homònima de Charles Kenyon (1915), es va estrenar el 28 d'agost de 1916.

## Argument

Richard Barker, caixer del banc nacional, necessita diners per tal de poder pagar els capricis de la seva dona Doris. Per això demana diners per tal de poder especular en borsa i també demana consell al director del banc sobre quines inversions poden ser més convenients. A canvi de l'ajuda aquest exigeix que Doris aculli socialment la seva impopular esposa. Doris, però, es dedica principalment al jove milionari Patrick Alliston, que està enamorat d'ella i rebutja rebre la dona. En veure ignorada la seva esposa, el director del banc es retira del tracte i Richard acaba sense diners. Porter, germà de Richard, s'assabenta del que ha passat i recrimina a la seva cunyada la seva actitud. Aquesta es queixa al seu marit de l'actitud del seu germà i tot desemboca en una forta discussió entre ells dos. Llavors, Doris decideix abandonar-lo i acompanyar Patrick, la seva germana Bessie i Mrs. Prescott, una amiga, en un viatge al Japó. Richard, abatut pel fracàs del seu matrimoni i la perduda de la seva fortuna, intenta suïcidar-se però de manera inconscient, Bessie ho evita. Doris s'assabenta de l'intent de suïcidi del seu marit i s'adona que és la culpable de tots els seus problemes per lo que decideix tornar amb ell. Un cop reunits de nou la situació financera de Richard millora ràpidament.

## Repartiment

* Ethel Clayton (Doris Baker)
* Holbrook Blinn (Richard Baker)
* Madge Evans (Bessie Alliston)
* Montagu Love (Patrick Alliston)
* Emmett Corrigan (Ralph Knight, contable del banc)
* Gerda Holmes (Mrs. Prescott)
* Dion Titheradge (Porter Baker)
* Frank Beamish (Fred Schrieber, detectiu)
* Alec B. Francis (John Watson)

## Referències

* ↑ Denig, Lynde «Two World film dramas. Husband and Wife». The Moving Picture World 29, 10, 02-09-1916, pàg. 1528.
* ↑ «Husband and Wife». The Moving Picture World 29, 10, 02-09-1916, pàg. 1560.
* 1 2 «Husband and Wife». The Moving Picture World 29, 10, 02-09-1916, pàg. 1603.

## Enllaços externs

* Husband and Wife al catàleg de l'American Film Institute