OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alan's Psychedelic Breakfast

«Alan's Psychedelic Breakfast» és la cinquena i última cançó de l'àlbum Atom Heart Mother del grup britànic de rock progressiu Pink Floyd. L'Alan del títol no és pas com s'ha cregut molt Alan Parsons, sinó Alan Styles, un roadie (encarregat de l'equip) del grup.

## Composició

És un tema instrumental amb tres parts: Rise and Shine, Sunny Side Up (fragment escrit i tocat per David Gilmour amb Richard Wright als teclats) i Morning Glory. El tema fou compost per la totalitat de membres del grup. El tema va sobre la preparació d'un esmorzar amb comentaris sobre els ingredients, on s'hi barregen sons de fons com una cafetera que s'engega, el bacon que es cou, cereals que es vessen a un bol i música instrumental. Els sorolls de la cuina es van enregistrar a la cuina de Nick Mason. Es va gravar Alan Styles quan preparava l'esmorzar. La idea de la peça va provenir de Waters experimentant amb el ritme del degoteig d'una aixeta, que va combinar els efectes de so i el diàleg que va registrar Mason a la seva cuina amb peces musicals enregistrades a Abbey Road. El LP original acaba amb el so del degoteig d'una aixeta que va sonant a la ranura interna, i per tant, si no es para el toca-discs, segueix sonant indefinidament.

## Directe

Una versió lleugerament refeta va ser interpretada en directe el 22 de desembre de 1970 al Sheffield City Hall, a Sheffield, Anglaterra, amb els membres de la banda fent una pausa entre tema i tema per a menjar i beure's l'esmorzar.

## Crèdits

* David Gilmour – guitarra i baix a Morning Glory
* Richard Wright – piano
* Roger Waters – efectes sonors
* Nick Mason - bateria, percussions, efectes sonors.
* Alan Styles – veu, efectes sonors

## Referències

* ↑ Strong, Martin C. Canongate Books. The Great Rock Discography (en anglès). 7a, 2004, p. 1177. ISBN 1-84195-551-5.
* 1 2 3 Mabbett, Andy. The Complete Guide to the Music of Pink Floyd (en anglès). Londres: Omnibus Press, 1995. ISBN 0-7119-4301-X.
* ↑ Manning 2005, p. 162
* 1 2 3 Manning 2005, p. 64
* ↑ Povey 2007, p. 122
* 1 2 Schaffner 2005, p. 163

## Bibliografia

* Mabbett, Andy. The Complete Guide to the Music of Pink Floyd (en anglès). Omnibus Press, 1995. ISBN 071194301X.
* Manning, Toby. The rough guide to Pink Floyd (en anglès). illustrated. Rough Guides, 2006. ISBN 1843535750. * Mason, Nick. Philip Dodd. Inside Out: A Personal History of Pink Floyd (en anglès). Paperback. Phoenix, 2005. ISBN 0753819066.
* Povey, Glenn. Echoes : The Complete History of Pink Floyd (en anglès). Mind Head Publishing, 2007. ISBN 978-0-9554624-0-5.
* Schaffner, Nicholas. Saucerful of Secrets: The Pink Floyd Odyssey (en anglès). New. Helter Skelter, 2005. ISBN 1-905139-09-8.

## Enllaços externs

* «Pink Floyd Lyrics». Metrolyrics. Arxivat de l'original el 4 de juny 2017. [Consulta: 16 juny 2017].
# Alexandre II de l'Epir

Alexandre II (en llatí Alexander, en grec antic Ἀλέξανδρος) fou rei de l'Epir. Era fill de Pirros I de l'Epir i Lanassa (filla del tirà Agàtocles de Siracusa). Va succeir com a rei al seu pare l'any 272 aC.
Al començament del seu regnat va continuar la guerra contra Antígon Gònates de Macedònia que el seu pare havia iniciat, i el va aconseguir expulsar de Macedònia. Però el fill d'Antígon, Demetri, el va expulsar de Macedònia i de l'Epir i es va haver de refugiar a Acarnània. Gràcies a l'ajut dels acarnanis i dels epirotes que li mostraven molta fidelitat, va reconquerir Epir i va fer aliança amb la Lliga Etòlia.
Es va casar amb la seva germana Olímpies, de la que va tenir dos fills: Pirros i Ptolemeu; i una filla, Ftia.
Alexandre II va morir cap a l'any 242 aC i la seva dona Olímpies va assolir la regència en nom dels dos fills, mentre la filla Ftia es va casar amb Demetri (després Demetri II de Macedònia). D'Alexandre en parlen Justí, Polibi i Plutarc.

## Referències

* ↑ Alexander II a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 116
# Allt-fawr

Allt-fawr és una muntanya de Eryri, al nord de Gal·les, que forma part de la serra del Moelwynion.
Es troba a la frontera interna del parc nacional d'Eryri i té vistes a la ciutat de Blaenau Ffestiniog, amb nombroses pedreres de pissarra, així com a Llyn Ystradau i a la central elèctrica de Ffestiniog a Tanygrisiau. Al vessant nord d'Allt-fawr hi ha la pedrera d'Oakeley, considerada per alguns com la mina subterrània de pissarra més gran del món. Al vessant sud hi ha la gran pedrera de Cwmorthin. Aquestes dues mines s'uneixen sota el cim de l'Allt-fawr i l'extensa cambra i els àussos són visibles a la superfície de la muntanya on s'han col·lapsat els treballs subterranis.
Entre el 1974 i el 1997, l'atracció turística Gloddfa Ganol va funcionar dins de la pedrera d'Oakeley al vessant sud de la muntanya.

## Referències

* ↑ Nuttall, John & Anne (1999). The Mountains of England & Wales - Volume 1: Wales (2nd edition ed.). Milnthorpe, Cumbria: Cicerone. ISBN 1-85284-304-7.
* ↑ J.G. Isherwood. Candles to Caplamps: the Story of Gloddfa Ganol. Gloddfa Ganol, 1980.
# Moviment Modernitzar São Vicente

El Moviment Modernitzar São Vicente és un partit polític de l'illa de São Vicente, a Cap Verd.

## Història

A les eleccions locals de Cap Verd de 2004 el partit va obtenir el 5,4% dels vots a l'illa de São Vicente. Tot i que no va poder obtenir un escó en el Consell Municipal, va obtenir un sol escó a l'Assemblea Municipal, ocupat per Maria Helena A. Modesto Leite.

## Referències

* ↑ 21 March 2004 Local Elections in Cape Verde African Elections Database
# Modi Fabidi

Modi Fabidi (en llatí Modius Fabidius), va ser un heroi sabí.
Durant l'època en què els aborígens habitaven la regió de Reate (avui Rieti), en una festa en honor del déu Quirí, una noia de noble llinatge ballava amb les seves companyes una dansa per honorar el déu. Quirí la va veure, i com que era molt formosa, la va fer entrar al seu santuari. Per obra del déu va sortir-ne embarassada. Va donar a llum un fill que va créixer ràpidament, assolint una alçada i una força extraordinàries. Aquest noi s'anomenava Modi Fabidi i es va destacar per les seves proeses en les batalles. A la fi, amb un grup de companys, va deixar la seva terra i va marxar. Es va aturar al lloc on havia de fundar una nova ciutat, a la qual va donar el nom de Cures, en honor del seu pare (Quirí), o bé pel nom de la llança, que en llengua sabina es diu curis.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 371. ISBN 9788496061972.
# Albert Lester Lehninger

Albert Lester Lehninger (Bridgeport, 17 de febrer de 1917 - 4 de març de 1986) fou un bioquímic estatunidenc, president de l'American Society of Biological Chemists, considerat un dels pioners en el camp de la bioenergètica, tant en cèl·lules normals com en canceroses, i com autoritat en els sistemes d'energia cel·lular.
Llicenciat en Anglès el 1939 per la Universitat Wesleyana, els seus interessos van canviar cap a la química; així, el 1940 es va llicenciar en Ciències i el 1942 es doctorà a la Universitat de Wisconsin, al departament de Química Fisiològica, amb una tesi sobre el metabolisme de l'àcid acetoacètic i l'oxidació d'àcids grassos en cèl·lules hepàtiques, publicada sota el títol The Relationship of the Adenosine Polyphosphates to Fatty Acid Oxidation in Homogenized Liver Preparations a la Journal of Biological Chemistry Classic, el 1944. El 1945, va acceptar un lloc com a bioquímic a la facultat de la Universitat de Chicago on va desenvolupar la seva principal tasca com a investigador; va descobrir, amb Eugene P. Kennedy, que a les cèl·lules eucariotes la fosforilació oxidativa té lloc als mitocondris —fet que va iniciar els estudis moderns de la transducció de senyal— i va demostrar, amb Morris E. Friedkin, que el transport d'electrons des de la nicotinamida adenina dinucleòtid a l'oxigen és una font d'energia immediata i directa per a la fosforilació oxidativa.
Va escriure llibres científics considerats com a clàssics dins la bioquímica com Biochemistry, The Mitochondrion, Bioenergetics o la sèrie Principles of Biochemistry, i va ser membre del concell editorial de la revista Journal of Biological Chemistry. Va rebre diverses distincions i premis com el Paul Lewis Award in Enzyme Chemistry (1948) i el Remsen Award (1969) de la Societat Química Americana, elegit per l'Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units (1956) o el Premi La Madonnina de la ciutat de Milà, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Kresge, Simoni i Hill, 2005.
* 1 2 3 4 5 6 «Albert L. Lehninger». American Society for Biochemistry and Molecular Biology. Arxivat de l'original el 17 de juliol 2011. [Consulta: 24 setembre 2015].
* ↑ V.A., 2000, p. 376.
* 1 2 Lehninger, Albert L. «The Relationship of the Adenosine Polyphosphates to Fatty Acid Oxidation in Homogenized Liver Preparations». The Journal of Biological Chemistry, 145, 01-01-1945.
* ↑ «Lehninger Principles of Biochemistry». Organic Chemistry Portal. [Consulta: 24 setembre 2015].

## Bibliografia

* Kresge, Nicole; Robert D, Nicole; Hill, Robert «The ATP Requirement for Fatty Acid Oxidation: the Early Work of Albert L. Lehninger». The Journal of Biological Chemistry, 11, 08-04-2005 [Consulta: 24 setembre 2015].
* V.A.. The Hutchinson science desk reference. Helicon, 2000. ISBN 9781859862742.
# Esmíntids

Els esmíntids (Sminthidae) són una família de rosegadors de la superfamília dels dipodoïdeus. Actualment només conté un gènere vivent, Sicista, que s'estén des de Dinamarca a l'oest fins a Sakhalín (Rússia) a l'est, però el registre fòssil d'aquest grup és bastant ric. Algunes espècies extintes també arribaren a Nord-amèrica en dos episodis de colonització diferents. El grup aparegué a finals de l'Eocè superior i es començà a diversificar durant l'Oligocè.
Anteriorment eren classificats com a subfamília dels dipòdids amb el nom de sicistins (Sicistinae).

## Referències

* 1 2 Kimura, 2013, p. 656.
* ↑ Lébedev, Vladímir S.; Bànnikova, Anna A.; Pagès, Marie; Pisano, Julie; Michaux, Johan R.; Schönbrodt, Georgy I. «Molecular phylogeny and systematics of Dipodoidea: a test of morphology-based hypotheses» (en anglès). Zoologica Scripta, 42, 3, 2013, pàg. 231-249. DOI: 10.1111/zsc.12002. ISSN: 1463-6409.

## Bibliografia

* Kimura, Y. «Intercontinental Dispersals of Sicistine Rodents (Sicistinae, Dipodidae, Rodentia) Between Eurasia and North America». A: Wang, X.; Flynn, L. J; Fortelius, M. Fossil Mammals of Asia: Neogene Biostratigraphy and Chronology (en anglès). Columbia University Press, 2013, p. 656-675. DOI 10.7312/columbia/9780231150125.003.0030. ISBN 9780231150125.
Espècies vivents d'esmíntids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Sicistinae :
Categoria :
# Montserrat Colomer i Salmons

Montserrat Colomer i Salmons (Barcelona, 1922- 29 d'agost de 2021) fou una treballadora social catalana.
Des de 1944 va exercir la seva tasca a la ciutat de Barcelona, posant especial atenció a les persones necessitades. Va treballar directament amb persones i amb comunitats de barris marginals, i posteriorment es va dedicar a l'ensenyament a l'Escola Universitària de Treball Social de Barcelona i Manresa. Va publicar El Treball social que jo he viscut: de 1939 a 1987 (2006), on recollia les seves experiències, i el 2011 va rebre la Creu de Sant Jordi. També va estar guardonada amb el III Premi Estatal del Treball Social Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine., que concedeix el Consejo General del Trabajo Social, en la categoria de Professionals.

## Referències

* ↑ «Mor Montserrat Colomer, pionera del Treball Social». Col·legi Oficial de Treball Social de Catalunya, 30-08-2021. Arxivat de l'original el 2022-01-28. [Consulta: 12 abril 2022].

## Enllaços externs

* Presentació del Llibre de Montserrat Colomer al web del Consejo General de Trabajadores Sociales.
* Discurs d'agraïment en recollir el III Premi Estatal del Treball Social.
* Presentació del III Premi Estatal del Treball Social.
# Montserrat Cinca Pato

Montserrat Cinca Pato (Sabadell, Vallès Occidental, 7 de juliol de 1966) és una atleta catalana especialitzada en curses de fons. Durant la seva trajectòria esportiva ha estat membre del Grup Esportiu Parellada, el Club Atletisme Sant Boi i el Club Atlètic Palafrugell. L'any 2001 guanyà el Campionat de Catalunya d'atletisme de 10.000 metres, i el 2007 el Campionat de Catalunya de muntanya. El 2002 també aconseguí el títol de subcampiona de Catalunya de 10.000 metres, així com el de 10 quilòmetres en ruta l'any 2000, i de mitja marató el 1995. A més d'haver participat en diverses proves de fons de 3000 metres, 5000 metres, 10000 metres i mitja marató, també ho ha fet en proves de duatló i curses populars, i més endavant en competicions per a veterans, quedant com a primera classificada en moltes d'aquestes. Així, el 2007 guanyà els 5.000 metres lliures del Campionat de Catalunya de Veterans amb un temps de 19:00.03. El 2008 fou la primera classificada en tres curses populars: la Cursa Delta Prat, amb un temps de 39:38 (triomf que revalidaria el 2009 en El Prat de Llobregat), la Cursa de Parets del Vallès, amb 41:00, i la Cursa Festa Major de Matadepera, amb 41:04. El 2008 guanyà els 3000 metres del Campionat de Catalunya de Veterans en Pista Coberta de Vilafranca del Penedès, amb un temps de 10:59.15. El 2014 fa podi en les proves a l'aire lliure de 3000 metres del 2n Meeting Atletisme Veterans celebrat a Sant Celoni, amb un temps de 12:03.94, i de 5000 metres al Campionat Catalunya Veterans Individual de Mollet del Vallès, amb una marca de 20:43.04.

## Millors marques

| Disciplina | Temps | Club | Data | Lloc |
| 5.000 metres llisos | 17’24”86 | Club Atletisme Sant Boi | 20 de juny de 2001 | Estadi Serrahima, Barcelona |
| 10.000 metres llisos | 35’41”44 | Club Atletisme Sant Boi | 8 de juliol de 2000 | Barakaldo |
| 10 quilòmetres en Ruta | 38’28” | Girona CB-CAP | 31 de desembre de 2007 | Barcelona |
| Mitja marató | 1h 19’07” | Club Atletisme Sant Boi | 25 de febrer de 2001 | Riba-roja de Túria |

## Referències

* 1 2 «Montserrat Cinca Pato». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Els guanyadors del duatló de Castellfolit de la Roca són José Luis Cano i Montserrat Cinca». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 12-04-2006 [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Montserrat Cinca Pato». Reial Federació Espanyola d'Atletisme (RFEA). Arxivat de l'original el 5 de novembre 2022. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Ranking - Millors Marques de l'Atletisme Català de tots els temps, 1915-2013 - Categoria Femenina». Federació Catalana d'Atletisme. Arxivat de l'original el 5 de maig 2019. [Consulta: 5 maig 2019].
# Albert Salat i Martínez

Albert Salat i Martínez (9 de febrer de 1991) és un jugador de bàsquet català que juga amb el CB Cornellà a la lliga LEB des del 2009, després d'haver jugat de juvenil al FC Barcelona. Mesura 1,95 metres, i juga a la posició de base.
En 2009 Albert Salat es va proclamar campió del concurs de triples de la 30 edició del Torneig Internacional Júnior de l'Hospitalet amb el FC Barcelona. En 2016 va fitxar pel Club Bàsquet Cerdanyola.

## Referències

* ↑ Fitxa de Salat en la FEB
* ↑ «Albert Salat i Martínez» (en castellà). FEB. [Consulta: 18 setembre 2012].
* ↑ Albert Salat, campió del concurs de triples
* ↑ Entrevista Arxivat 2017-01-06 a Wayback Machine. a monbasket.com
# Alena Neumiarjitskaia

Alena Neumiarjitskaia (Belarús, 27 de juliol de 1980) és una atleta belarussa, especialista en la prova de 4x100 m, en la qual ha aconseguit ser medallista de bronze mundial en 2005.

## Carrera esportiva

En el Mundial de Hèlsinki 2005 va guanyar la medalla de bronze en els relleus 4x100 m, amb un temps de 42,56 segons (rècord nacional de Belarús), després dels Estats Units i Jamaica, i sent les seves companyes d'equip: Natalya Sologub, Yulia Nestsiarenka i Oksana Dragun.

## Referències

* ↑ «Alena Neumiarjitskaia». [Consulta: 27 novembre 2017].

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Alena Neumiarzhitskaya
# Eurocopter EC155

El Eurocopter EC155 és un helicòpter de transport de passatgers de llarg abast desenvolupat per Eurocopter (actualment Airbus Helicopters) per a ús civil a partir de la seva família Dauphin. Es tracta d'un helicòpter bimotor que, segons la configuració, pot transportar fins a 13 passatgers juntament amb 1 o 2 tripulants. Es comercialitza per a transport de passatgers, transport d'executius i serveis d'emergències mèdiques.

## Referències

* ↑ "VIDEO: Meet the H Generation." Airbus Helicopters, 3 març 2015.
# Moneda d'or

Les monedes d'or s'han utilitzat des de temps immemorial. L'or s'ha utilitzat durant molt de temps com a símbol de riquesa i estatus, en l'actualitat hi ha encara moltes monedes d'or de curs legal o utilitzades com a inversió.

## Monedes d'inversió

Altres monedes corrents:
* Austrian Philharmonic
* Britannia britànica
* Panda Xinès
* Gold Dinar
* txervonets Russos
* Vreneli Suïssa

## Vegeu també

* TACE
* E-gold
* Moneda de plata
* Patró or
* Protecció de la inflació

## Enllaços externs

* Tipus de moneda (portaloro)
* Tipus de moneda (usagold) Arxivat 2009-01-07 a Wayback Machine.
# Algorós

Algorós és una pedania d'Elx, al País Valencià. Té una població de 619 habitants (INE 2015), dedicada majoritàriament a l'agricultura. Manca de nucli urbà i els seus habitatges es troben dispersats amb baixa densitat demogràfica. Algunes indústries sabateres s'han instal·lat en el seu sòl per bones comunicacions que hi té però amb l'actual crisi del calçat es troben en declivi.
# Moolgarda pedaraki

Moolgarda pedaraki és una espècie de peix de la família dels mugílids i de l'ordre dels mugiliformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 60 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i els ous pelàgics.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins a Knysna (Sud-àfrica) i el Pacífic occidental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley, G. P., 1945. New sharks and fishes from Western Australia. Part 2. Aust. Zool. v. 11 (pt 1): 1-42, Pl. 1.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Carpenter, K.E., F. Krupp, D.A. Jones i U. Zajonz, 1997. FAO species identification field guide for fishery purposes. Living marine resources of Kuwait, eastern Saudi Arabia, Bahrain, Qatar, and the United Arab Emirates. FAO, Roma, Itàlia. 293 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr., 2003. Family Mugilidae (Mullets). p. 655-656. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Harrison, I.J., 1995. Mugilidae. Lisas. p. 1293-1298. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Altomonte

Altomonte és un municipi italià, dins de la província de Cosenza, que limita amb els municipis d'Acquaformosa, Castrovillari, Firmo, Lungro, Roggiano Gravina, San Donato di Ninea, San Lorenzo del Vallo, San Sosti, Saracena a la mateix província.

## Evolució demogràfica

Població censada al municipi d'Altomonte :
| Notes: | Elaboració gràfica per part de la Viquipèdia |
| | Font: ISTAT (Institut Nacional d'Estadística) |

## Referències

* ↑ «CensimentoPopolazione» (en italià). ISTAT - Istituto nazionale di statistica, 2011.

## Enllaços externs

* Altomonte - Lloc web oficial
# Estadística robusta

L'estadística robusta és una aproximació alternativa als mètodes estadístics clàssics. L'objecte és produir estimadors que no siguin afectats per variacions petites respecte de les hipòtesis dels models.
Les estadístiques robustes intenten proporcionar mètodes que emulen els mètodes clàssics, però que no són afectats indegudament per valors atípics o altres petites discrepàncies respecte de les assumpcions del model. En Estadística, els mètodes clàssics confien en hipòtesis que no es resolen o no es verifiquen sovint en la pràctica. Per exemple, s'assumeix sovint que els residuals de les dades estan distribuïts normalment, almenys aproximadament, o que es pot confiar en el Teorema del límit central per produir estimacions normalment distribuïdes. Desafortunadament, quan hi ha valors atípics en les dades, els resultats produïts pels mètodes clàssics són sovint de baixa qualitat.
Això pot estudiar-se empíricament examinant la distribució mostral de diversos estimadors sota un model de mescla, en els quals es barreja en una petita quantitat (1% a 5%) de contaminació en una mostra donada. Per exemple, un pot utilitzar una mescla de 95% de dades d'una distribució normal, amb el 5% de dades d'una altra distribució normal amb la mateixa mitjana però amb una desviació estàndard significativament major (els errors).
Per quantificar la robustesa d'un mètode, és necessari definir algunes mesures de robustesa. Potser les més comunes d'aquestes mesures siguin el punt de fallida i la funció d'influència.
Les estadístiques paramètriques robustes tendeixen a confiar en el reemplaçament de la distribució normal dels mètodes clàssics per la distribució T amb graus de llibertat baixos (alta curtosi; s'ha trobat que sovint graus de llibertat de 4 i 6 són útils en la pràctica) o amb una mescla de dues o més distribucions.

## Exemples d'estadístics robustos i no robustos

* La mediana és una mesura robusta de tendència central, mentre que la mitjana no. La mediana té un punt de fallida de 50%, mentre que la mitjana té un punt de fallida de 0% (un únic valor molt gran o molt petit pot alterar-la significativament).
* La desviació absoluta respecte a la mediana (MAD = Median Absolute Deviation) i el rang interquartílic són mesures robustes de dispersió estadística, mentre que la desviació estàndard i el rang no ho són.
* El Teorema de Masreliez és un tipus de filtre de Kalman robust.
* Mitjana Robusta d'una població