OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dona amb cinta de vellut

Dona amb cinta de vellut (Femme au ruban de velours) és un oli sobre paper encolat sobre cartró de 54 × 45,5 cm realitzat per Amedeo Modigliani vers l'any 1915 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Descripció

Dona amb cinta de vellut, anomenada també La dona d'Arles, anuncia, pel domini de les línies sinuoses, l'estilització característica del darrer període de Modigliani. A més, el rostre d'aquesta dona es desmarca clarament de la cabellera negra i del fons fosc i esdevé, així, quelcom semblant a una màscara. Un estudi de laboratori confirma la intenció de l'artista:
| « | "La radiografia és perfectament reveladora en aquest sentit. El tret que assenyala el contorn és fet de forma fluida, sense interrupcions. El record de les màscares negres ací evident, es concreta per la línia precisa i pura que envolta el rostre, aïllant els cabells, que són tractats a part." | » |
Però la influència de l'art africà o el d'Oceania, per bé que és innegable en Modigliani, no pot explicar per si mateixa l'esquematització de les seues figures. Tal com ens recorda Dorette Berthoud en relació amb els seus retrats:
| « | "Davant del model, l'artista deformava espontàniament la realitat. Retratista, sacrificava si calia la semblança i forçava el personatge fins a l'estereotip. Si bé ingenu, el seu art era molt elaborat, el dibuix precís, traçat d'una sola vegada sense aixecar el llapis. Treballava amb una facilitat, una seguretat que astorava els seus amics." | » |
D'altra banda, és un retrat que destaca per la puresa i l'estilització dels trets facials: la figura, amb els seus ulls buits sense pupil·les, s'assembla a una adaptació pictòrica dels experiments que Modigliani va realitzar amb les seues escultures de Têtes ('caps') i en els dibuixos i esbossos de cariàtides. El fons, curvilini, és força inusual en l'obra de l'artista i els seus tons foscos ofereixen un fort contrast amb la cara. Hom hi pot distingir dos arbres, a la dreta i l'esquerra de la figura. A més, el pintor empra pinzellades modulades i trencades, deixant el blanc de la tela ben visible. Aquesta forma de divisionisme prové dels experiments que Modigliani va realitzar durant els anys 1914-1915. Només els cabells i la cinta negra són pintats uniformement d'un negre profund.

## Referències

* 1 2 3 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 174-175.
* ↑ Suzy Delbourgo i Lola Faillant-Dumas, "L'étude au Laboratoire de recherche des Musées de France" a Amedeo Modigliani, 1884-1920, cat. exp., París, Museu d'Art Modern de París, 1981, p. 40.
* ↑ Dorette Berthoud, La peinture française d'aujourd'hui, París, Les Éditions d'art et d'histoire, 1937, p. 97.
* 1 2 3 Museu de l'Orangerie Arxivat 2016-09-19 a Wayback Machine. (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Flickr.
# Mare de Déu de Carrànima

La Mare de Déu de Carrànima o de Carràmia és un santuari situat a 1.624 m d'altitud, al cim de la serra de Carrànima, que separa les valls d'accés a Bóixols i del riu d'Abella. Pertany al terme municipal d'Abella de la Conca, del Pallars Jussà.
Se'n té esment almenys des del 1657, però del santuari antic, amb prou feines en queda res.
El temple actual data de l'any 1959, quan es construí el nou edifici per tal de substituir el vell, en part malmès durant el llarg combat de la Conca Dellà de la darrera guerra civil, estiu del 1938. Fou restaurat a principis dels vuitanta, del segle xx.
La Mare de Déu de Carrànima era tradicionalment la patrona de la Baronia d'Abella. Es feia una processó molt destacada des d'Abella de la Conca, amb molta concurrència. Tots els assistents hi tenien el menjar i la beguda assegurats, i es feia la benedicció del terme, missa cantada, cant dels goigs, repartiment de pa beneït, dinar comunitari de camp i repartiment de cafè, en aquell temps molt apreciat per la seva excepcionalitat.
Joan Benet i Petit va escriure fa més de 50 anys, uns Goigs a Nostra Senyora de Carràmia, recollits per Joan Bellmunt i Figueras.

## Etimologia

Com explica Joan Coromines, en la formació del topònim Carrànima actua el nom preromà de la roca, karri, que dona també per un costat Carreu, i per l'altre, tots de topònims de zones muntanyoses que tenen l'element quer-: Queralbs, Querol, el Querforadat, etcètera.
La segona part del topònim, sempre segons Coromines, vindria de les arrels basques andi (gran) i be (sota), que, amb els canvis producte de l'evolució lingüística secular, donaria l'actual Carrànima. Aquest topònim significaria, doncs, sota la gran roca, cosa que s'adiu bé amb la situació del santuari.

## Referències

* ↑ COROMINES, Joan. "Carrànima". Dins Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. III Bi-C. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-902-0

## Bibliografia

* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Abella de la Conca", a Pallars Jussà, I. Lleida: Pagès Editors, 1998 (Fets, costums i llegendes, 31). ISBN 84-7935-525-5
* GAVÍN, Josep Maria. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* La Mare de Déu de Carrànima en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Terminal (pel·lícula)

Terminal és una pel·lícula de thriller neo-noir del 2018 escrita i dirigida per Vaughn Stein. La pel·lícula és protagonitzada per Margot Robbie al costat d'un repartiment coral, amb Simon Pegg, Dexter Fletcher, Max Irons i Mike Myers. La trama segueix les recaragolades històries de dos assassins que duen a terme una missió sinistra, un mestre que lluita contra una malaltia mortal, un enigmàtic conserge i una cambrera curiosa que porta una doble vida perillosa. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula és una coproducció internacional entre Irlanda, el Regne Unit, Hongria, Hong Kong i els Estats Units. El rodatge principal va tenir lloc a Budapest durant el maig de 2016.
Terminal es va estrenar a l'Amèrica del Nord l'11 de maig de 2018 a càrrec d'RLJE Films. La pel·lícula va rebre crítiques generalment negatives, que van criticar la trama, la narrativa, el ritme i la direcció, tot i que alguns van elogiar la interpretació de Robbie i l'estil visual. També va ser un fracàs de taquilla, amb només 843.970 dòlars recaptats.

## Referències

* ↑ «Terminal». Goita què fan, ara!. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Mike Myers & Simon Pegg Join Margot Robbie in Terminal». , 24-05-2016.
* ↑ Sharf, Zack. «'Terminal' First Trailer: Margot Robbie Channels Nicolas Winding Refn in This Stylish Neo-Noir Thriller». IndieWire, 21-03-2018. [Consulta: 21 març 2018].
* ↑ Travers, Peter (11 May 2018). «'Terminal' Movie Review: Come Back, 'Suicide Squad,' All Is Forgiven». Rolling Stone.
* ↑ «Terminal». Box Office Mojo. [Consulta: 31 juliol 2024].
# Qian Qianyi

Qian Qianyi (Changshu, 22 d'octubre de 1582 $^{(Julià)}$ - 17 de juny de 1664) (xinès simplificat: 钱谦益; xinès tradicional: 銭 謙 益; pinyin: Qián Qiānyì) funcionari, historiador, escriptor i poeta xinès de finals de la dinastia Ming i principi de la dinastia Qing.

## Biografia

Qian va néixer el 22 d'octubre de 1582 al comtat de Changshu de la prefectura de Suzhou (ara a la província de Jiangsu). El seu nom de cortesia era "Shouzhi" (受 之) i els seus pseudònims eren "Muzhai" (牧 斋) i més tard "Mengsou" (蒙 叟).
Per part de la seva família, que durant varies generacions va ser protectora del temple budiste de Xingfu 冰 䤷, va rebre una profunda influència del budisme, i va ser deixeble del polític i erudit budista Guan Zhidao del qual va escriure una biografia.
El 1607 va aprovar l'examen provincial i el 1610 l'examen imperial a l'edat de 28 anys. Malgrat la seva formació budista va ser membre de l'academia Donglin que durant el mandat de l'emperador Wanli va transformar-se en un moviment ideològic i filosòfic proper als principis confucians, a participar de forma activa en la vida política especialment durant la darrera etapa de la Dinastia Ming.
Es va casar amb la cortesana i poetesa Liu Rushi (1618–1684).
Com a poeta i escriptor, juntament amb Gong Dingzi i Wu Weiye va ser conegut com un dels "Tres Mestres de Jiangdong"
La seva principal obra i contribució a la història del període va ser el "Liechao shiji" 列 朝 詩集" originalment una llarga antologia de poesia amb biografies adjuntes. Actualment, només s'hi imprimeixen biografies i l'obra s'ha convertit en una història inigualable d'individus dels estrats mitjà i inferior de la societat xinesa dels segles xvi i xvii.
Va adoptar una visió innovadora de la poesia que es coneix com a "xiangguan 香 觀 " o “visió de l'olor”, virtut que hom aprecia la poesia no amb els ulls, sinó pel nas. Aquesta visió olfactiva distintiva de la poesia revela la major influència del budisme. La crida de Qian a llegir i apreciar la poesia no visualment, sinó olfactiva, deriva principalment de la noció budista de biguan 鼻 觀 o de "consciència nasal".
Els poemes de Qian Qianyi van ser prohibits i destruïts durant el mandat de l'emperador Qianlong (1711-1799).
Va morir el 17 de juny de 1664.

## Referències

* 1 2 3 «Qian Qianyi | Project Gutenberg Self-Publishing - eBooks | Read eBooks online». [Consulta: 23 setembre 2020].
* ↑ «Journal of Chinese Buddhist Studies». [Consulta: 23 setembre 2020].
* ↑ Lévy, André (en francès) Dictionnaire de littérature chinoise. puf/Quadrige [París], 2000, pàg. 249-250.
* ↑ «Qian Qianyi» (en anglès). [Consulta: 23 setembre 2020].
* ↑ Jiang, Cheng «The scent of poetry : a preliminary reading of Xiangguan shuo by Qian Qianyi». .
# Spooner

Spooner és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 2.653 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Spooner tenia 2.653 habitants, 1.148 habitatges, i 662 famílies. La densitat de població era de 338,1 habitants per km².
Dels 1.148 habitatges en un 27,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,4% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 42,3% no eren unitats familiars. En el 37,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 22,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.768 $ i la renda mediana per família de 39.677 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.133 $ mentre que les dones 18.167 $. La renda per capita de la població era de 16.390 $. Aproximadament el 7,6% de les famílies i l'11,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Spooner» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Spooner». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Planell Gran

El Planell Gran és una plana situada dins del terme municipals de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
Està situat a la riba dreta del Riu de Sant Nicolau, per damunt del Planell de la Molina (SO) i per sota dels Prats d'Aiguadassi (NE).

## Rutes

Seguint la pista forestal que neix al costat de la parada del servei de taxis del parc, a la vora del Planell d'Aigüestortes, direcció cap a l'Estany Llong; fins a trobar, després d'1,5 km, l'indicador que senyala el desviament cap a Dellui.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Planell Gran. [Consulta: 26/10/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Izanagi

Izanagi juntament amb la seva germana i esposa Izanami, en el xintoisme, són déus creadors del món.
El seu primer fill fou Ebisu, déu dels pescadors, que fou abandonat en un bot en veure que feia tres anys que no creixia. Del seu barret va néixer el raïm i de la seva pinta el bambú. Després de rentar-se en una font es va fregar l'ull dret i va crear a Tsukuyomi, déu de la lluna, l'ull esquerre i va crear a Amaterasu deessa del sol i en netejar-se el nas va crear a Susanowo, déu de la tempesta; entre aquestes tres divinitats es repartiran l'univers.
Izanami va morir després de donar llum al déu del foc, a qui Izanagui va executar ple de ràbia i dolor. Llavors va descendir al reialme dels morts per intentar reviure la seva dona, però aquesta havia menjat allà i aquest fet la feia part de l'inframón i, per tant, la resurrecció era impossible. Mentre la seva dona regna a la terra de l'obscuritat, ell regna a la dels vius i s'encarrega que sempre hi apareguin més humans dels que s'endú la seva dona.

## Referències

* ↑ «Izanagi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Dazibao

El mot dazibao (en xinès tradicional: 大字報, xinès simplificat: 大字报, pinyin: dàzìbào) literalment "periòdic a grans caràcters") és utilitzat per designar un tipus de periòdic manuscrit usant caràcters xinesos de gran grandària. Constituïen rètols redactats per un ciutadà comú amb un tema polític o moral i aquests eren enganxats en murs per ser llegits pel públic. El terme correcte és "dazibao" encara que, de vegades, s'escriu "dacibao", que respecta millor les regles ortogràfiques del català.
L'expressió de l'opinió pública per mitjà de rètols és una tradició que es remunta a la Xina imperial. Alguns viatgers expliquen que els ciutadans descontents escrivien o imprimien rètols per criticar al govern dels magistrats imperials, els cartells eren enganxats a la ciutat i fins i tot davant del tribunal, seu de la magistratura. Després, el poble es reunia al voltant dels cartells per comentar-los.
Els dazibaos es van fer més comuns quan les taxes d'alfabetització es van incrementar després de la revolució xinesa de 1911. També van incorporar períodes de circulació limitades i pamflets que es pretenia que fossin desplegats públicament.

## Referències

* ↑ Evariste Huc.

## Enllaços externs

* Text de dazibao de Wei Jingsheng
# Terminació elèctrica

En electrònica, la terminació elèctrica és la pràctica d'acabar una línia de transmissió amb un dispositiu que coincideixi amb la impedància característica de la línia. La terminació evita que els senyals es reflecteixin al final de la línia de transmissió. Els reflexos als extrems de les línies de transmissió sense terminar causen distorsió que pot produir nivells de senyal digital ambigus i un mal funcionament dels sistemes digitals. Els reflexos en els sistemes de senyal analògic provoquen efectes com ara el vídeo fantasma o la pèrdua de potència a les línies de transmissió del transmissor de ràdio.

## Línies de transmissió

La terminació del senyal sovint requereix la instal·lació d'un terminador a l'inici i al final d'un cable o cable per evitar que un senyal de RF es reflecteixi des de cada extrem, provocant interferències o pèrdua d'energia. El terminador es col·loca normalment al final d'una línia de transmissió o d'un bus en cadena (com en SCSI) i està dissenyat per adaptar-se a la impedància de CA del cable i, per tant, minimitzar els reflexos del senyal i les pèrdues de potència. Amb menys freqüència, també es col·loca un terminador a l'extrem conductor del cable o cable, si no ja forma part de l'equip generador de senyal.
Els cables de línia de transmissió requereixen una adaptació d'impedància per transportar senyals electromagnètics amb reflexos i pèrdues de potència mínimes. La característica distintiva de la majoria de cables de línia de transmissió és que tenen dimensions de secció transversal uniformes al llarg de la seva longitud, cosa que els dona una impedància característica elèctrica uniforme. Els terminadors de senyal estan dissenyats per adaptar-se específicament a les impedàncies característiques als dos extrems del cable. Per a molts sistemes, el terminador és una resistència, amb un valor escollit per coincidir amb la impedància característica de la línia de transmissió, i escollit per tenir una inductància i una capacitat paràsits acceptablement baixes a les freqüències rellevants per al sistema. Alguns exemples inclouen resistències de 75 ohms que s'utilitzen sovint per acabar cables coaxials de transmissió de vídeo de 75 ohms.

## Referències

* ↑ «What and Why's of termination?» (en anglès). https://electronics.stackexchange.com/.+[Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «Termination Resistors: Their Function and Necessity on PCBs» (en anglès). https://resources.pcb.cadence.com.+[Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «Clock Termination Techniques and Layout Considerations» (en anglès). CTS. Arxivat de l'original el 2021-10-24. [Consulta: 3 gener 2021].
* ↑ «Transmission Lines and Terminations in High Speed Design | Altium.com» (en anglès). https://resources.altium.com,+10-11-2020.+[Consulta: 12 març 2023].
# Punts extrems de Catalunya

Els punts extrems de Catalunya són els següents.

## Latitud i longitud
### Punts més septentrionals

* El punt més septentrional de la Catalunya del Sud és el Tuc de Sacauva, que es troba a la Vall d'Aran (42° 51′ N, 0° 42′ E﻿ / ﻿42.850°N,0.700°E﻿ / 42.850; 0.700).
* El punt més septentrional de la Catalunya del Nord es l'estació meteorológica d'Òpol i Perellós, que es troba a la comarca del Rosselló (42° 55′ N, 2° 51′ E﻿ / ﻿42.917°N,2.850°E﻿ / 42.917; 2.850)
* El municipi més septentrional és Bausen, que es troba a la Vall d'Aran (42° 50′ N, 0° 43′ E﻿ / ﻿42.833°N,0.717°E﻿ / 42.833; 0.717)

### Punts més meridionals

* El punt més meridional és la desembocadura del riu de la Sénia, al límit sud del Montsià (40° 31′ 22.5084″ N, 0° 30′ 52.4736″ E﻿ / ﻿40.522919000°N,0.514576000°E﻿ / 40.522919000; 0.514576000).
* El municipi més meridional és Alcanar, que es troba al Montsià (40° 32′ 35″ N, 0° 28′ 51″ E﻿ / ﻿40.54306°N,0.48083°E﻿ / 40.54306; 0.48083)

### Punts més occidentals

* El punt més occidental és prop del Tossal del Rei, al límit oest del Montsià (40° 43′ N, 0° 10′ E﻿ / ﻿40.717°N,0.167°E﻿ / 40.717; 0.167).

### Punts més orientals

* El punt més oriental és l'illa Massa d'Or, situada a poca distància del Cap de Creus, a l'Alt Empordà (42° 19′ 12.1224″ N, 3° 19′ 56.9568″ E﻿ / ﻿42.320034000°N,3.332488000°E﻿ / 42.320034000; 3.332488000).
* El municipi més oriental és Cadaqués, que es troba a l'Alt Empordà (42° 17′ 19″ N, 3° 16′ 40″ E﻿ / ﻿42.28861°N,3.27778°E﻿ / 42.28861; 3.27778)

## Altitud
### Punt natural més alt

* El punt més alt respecte al nivell del mar és el cim de la Pica d'Estats (Pallars Sobirà), situat a 3.143 msnm.

### Punt natural més baix

* El punt més baix és, a banda de tota la línia de la costa mediterrània, situada a 0 msnm, l'antic estany de Vilacolum (Alt Empordà), situat entre els 0 msnm i els -1 msnm.

### Punt artificial més baix

* El punt subterrani més baix que s'ha assolit mai són les mines de potassa de Súria (Bages), a 600 m per sota de la superfície.

## Referències

* ↑ Sacasas i Lluís, 2007, p. 19.
* 1 2 Sacasas i Lluís, 2007, p. 20.
* ↑ «Punts extrems de Catalunya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mines en funcionament a "Espai Terra"». CCMA, 25-04-2013. [Consulta: 11 juliol 2016].

## Bibliografia

* Sacasas i Lluís, J. Geografia de Catalunya. L'Abadia de Montserrat, 2007. ISBN 9788484159155.
# Isoperla submontana

Isoperla submontana és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa, més concretament a Bulgària i Macedònia del Nord.

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Raušer, 1965. Acta Faun. Entomol. Mus. Natl. Pragae 10(92):251.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Insects of Bulgaria, Part 1: Odonata, Ephemeroptera, Plecoptera, Homoptera (Auchenorrhyncha), Heteroptera, Coleoptera (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:251.

## Enllaços externs

* PESI (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlodidae Species Listing (anglès)
# Cangur arborícola de Seri

El cangur arborícola de Seri (Dendrolagus stellarum) és una espècie de marsupial de la família dels macropòdids. És endèmic de la Serralada Central de Papua Nova Guinea i es troba amenaçat per la pèrdua d'hàbitat.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 61. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Leary, T.; Seri, L.; Wright, D.; Hamilton, S.; Helgen, K.; Singadan, R.; Menzies, J.; Allison, A.; James, R.; Dickman, C.; Aplin, K.; Salas, L.; Flannery, T.; Bonaccorso, F. Dendrolagus stellarum. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Izalla

Izalla (a vegades Zallaya o Azalla) o Bit Yahiri fou un estat arameu de situació exacta desconeguda. Molts historiadors consideren que estava a la part occidental del Tur Abdin, però altres com M. Liverani o G. Maspero, el situen cap al Tektek Dagh, unes muntanyes a l'est d'Urfa, i la plana entre aquestes muntanyes i el mont Kashiari. L'estat existia vers el 1000 aC i un segle després fou sotmès a tribut per Adadnirari II (912-891 aC). Assurnasirpal II hi va passar durant una de les seves expedicions el 882 aC i potser ja era territori de domini directe assiri. Posteriorment el nom d'Izallu va agafar un caràcter geogràfic regional que arribava sens dubte almenys fins a la meitat del Tur Abdin. A Izalla i Uraštu s'esmenten combats dels egipcis fins al 606 aC però no s'identifica als enemics o aliats; molt probablement hi havia encara resistència assíria contra els medes, en aliança amb els egipcis.

## Nota

* ↑ Studies on the Annals of Ashurbanipal II, Roma 1992

## Bibliografia

* Edward Lipiński The Aramaeans: their ancient history, culture, religion.
* Cronologia
# Ruf de Roma

Ruf (Roma?, s. I) és un personatge citat al Nou Testament, deixeble de Pau de Tars. És venerat com a sant a certes divisions de la cristiandat.
Ruf fou deixeble dels apòstols. Va viure a Roma i està vinculat a Pau de Tars, que el saluda, com també a la seva mare. Marc evangelista, diu que era fill de Simó de Cirene, però no se sap si fa referència al mateix Ruf. La tradició ortodoxa el fa, sense fonament històric, bisbe de Tebes (Grècia) i un dels Setanta deixebles, amb el nom de Ruf de Tebes.

## Referències

* ↑ a l'Epístola als romans, 16:13
* ↑ Evangeli de Sant Marc (15, 21)
* ↑ Goodhugh, William; Taylor, William Cooke. The Bible cyclopædia: or, Illustrations of the civil and natural history of the sacred writings (en anglès), 1843, p. 1225.