OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sotu'l Barcu

Sotu'l Barcu (castellà: Soto del Barco), és un petit conceyu costaner asturià situat en la ribera dreta de l'estuari del riu Nalón, el qual forma part de la mancomunitat de Las Cinco Villas. Limita al nord amb el Mar Cantàbric, al sud amb els concejos de Candamu i Pravia, a l'est amb Castrillón i a l'oest amb el riu Nalón, el qual conforma una frontera natural amb els concejo de Muros i una part del concejo de Pravia. La seva extensió és de 40,23 km² i la població actual està en l'entorn d'uns 4.150 habitants, la majoria dels quals es concentren en els nuclis de Soto del Barco (capital del concejo) i San Juan de la Arena (més conegut com La Arena).
El nom de Soto del Barco té els seus orígens en l'embarcació emprada en el passat per travessar el riu Nalón abans que es construís cap pont en aquelles contrades.
El concejo disposa d'una bona xarxa de comunicacions, ja que el travessen la N-632, des de maig de 2007 l'autopista A-8 (totes dues en sentit est-oest)i l'AS-16 cap al sud (cap a Pravia i Cornellana on s'uneix amb la N-634). A més hi ha tren de la xarxa de via estreta (FEVE) i des del nucli de Soto uns escassos 5 km fins a l'aeroport d'Astúries, situat als límits de Soto del Barco i Castrillón.
# Alex Riveiro

Alex Riveiro (Vigo, 1977) és un escriptor i divulgador científic gallec.
Llicenciat en física per la Universitat de Santiago de Compostel·la i màster en astrofísica per la Universitat Complutense de Madrid, està interessat en la divulgació científica. Per això el 2012 va crear el blog Astrobitácora. Ha defensat per diferents mitjans l'ús de la ciència enfront al terraplanisme o arguments pseudocientífics.
Ha escrit dues novel·les de ciència-ficció. Hacia las estrellas: Una breve guía del universo (2017) va rebre el Premi Hugo a la millor novel·la de ciència-ficció en espanyol. Després va escriure Más allá de las estrellas: ¿Estamos solos en el universo? (2020).

## Referències

* ↑ SER, Cadena. «Álex Riveiro: el divulgador de astronomía que arrasa en la red» (en espanyol europeu), 23-04-2019. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ Calero, Juan F. «Álex Riveiro: "Cada noche renovamos nuestra fascinación hacia el universo"» (en castellà), 30-09-2022. [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ DELFÍN, MEMORIA DE. «Las Estrellas: Un Viaje Fascinante por el Universo» (en castellà), 28-06-2021. [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ «Alex Riveiro - Biografía y mejores libros» (en castellà), 07-12-2022. [Consulta: 22 novembre 2023].
* ↑ «El fraude del horóscopo: la astrología y otras mentiras» (en castellà), 09-08-2021. [Consulta: 22 novembre 2023].
* ↑ «La 2 Noticias: Hablamos con el divulgador científico Álex Riveiro | RTVE Play» (en castellà), 12-09-2019. [Consulta: 22 novembre 2023].
* ↑ «Dos trillones de átomos: Dos trillones de átomos - 29/09/19 | RTVE Play» (en castellà), 29-09-2019. [Consulta: 22 novembre 2023].
* ↑ Naranjo, Manuel. «Mejores libros de ciencia ficción que puedes leer: estos son los ganadores de los Premios Hugo» (en castellà), 04-05-2022. [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ «Alex Riveiro archivos» (en castellà). [Consulta: 22 novembre 2023].
# Moulotte

Moulotte és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 89 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Moulotte era de 89 persones. Hi havia 34 famílies, de les quals 7 eren unipersonals (7 dones vivint soles i 7 dones vivint soles), 10 parelles sense fills i 17 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 36 habitatges, 33 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 1 estava desocupat. 33 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 33 habitatges principals, 26 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Moulotte el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 54 persones, 36 eren actives i 18 eren inactives. De les 36 persones actives 33 estaven ocupades (21 homes i 12 dones) i 3 estaven aturades (3 dones i 3 dones). De les 18 persones inactives 3 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa de construcció.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola i 1 paleta.
L'any 2000 a Moulotte hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Moulotte a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Moulotte a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ilocano

L'ilocano és una llengua del grup de llengües malaiopolinèsies occidentals dins de la família austronèsia, pròpia del poble ilokà, també conegut com a iloko. És la tercera llengua en nombre de parlants de les Filipines, per darrere del cebuà i del tagal, i amb un nombre de parlants molt semblant al pangasí.
Actualment té 7.050.000 parlants (2002), i és parlada a les Filipines (6.960.000), sobretot al nord de l'illa de Luzon, i també a les províncies de La Union, Ilocos Sud, Ilocos Nord i Abra. És parlada també àmpliament a la província de Pangasina, excepte a la regió central, on el pangasí manté la seva preponderància. També hi ha un nombre considerable de parlants als Estats Units (50.000).
Fou una llengua utilitzada pels missioners espanyols, i cap al canvi del segle xix al xx per l'exèrcit dels Estats Units d'Amèrica quan el país esdevingué colònia. En aquelles dates el poble ilokà tenia molta influència dins el conjunt de pobles de les Filipines, i la llengua va atreure l'atenció de molt lingüistes, entre els quals va destacar Leonard Bloomfield, que li dedicà diferents estudis. La seva literatura oral va ser recollida per diferents estudiosos en la matèria i antropòlegs.

## Característiques lingüístiques

Entre les característiques lingüístiques destaquen:
* Presenta cinc vocals i una desena de consonants, conformant un sistema fonètic molt elemental.
* Els noms fan distinció entre el singular i el plural, especialment mitjançant la reduplicació de la primera síl·laba. També diferencia dos tipus de classes nominals, els quals agrupen noms propis i noms comuns, amb llurs especials morfemes.
* Els nombres es fan servir tant en les formes patrimonials de l'ilokanès com en les del castellà, sent les formes patrimonials les següents: 1- maysa, 2- dua, 3- tallo, 4- uppat, 5- lima, 6- innem, 7- pito, 8- walo, 9- siam, 10- sangapulo.
* Té un complex sistema verbal determinat per les exigències sintàctiques dels complements.
* S'escriu amb l'alfabet llatí amb unes bases ortogràfiques inspirades en el castellà.

## Referències

* ↑ Espasa, Ed. Lenguas del mundo. Madrid: Del Moral, Rafael, 2002, p. 242-243.
# Magdalena Sibil·la de Schleswig-Holstein-Gottorp

Magdalena Sibil·la de Schleswig-Holstein-Gottorp (en alemany Magdalena Sibylla von Schleswig-Holstein-Gottorf) va néixer al palau de Gottorp (Alemanya) el 24 de novembre de 1631 i va morir a Güstrow el 22 de setembre de 1719. Era una noble alemanya, filla del duc Frederic III (1597-1659) i de Maria Elisabet de Saxònia.

## Matrimoni i fills

El 28 de desembre de 1654 es va casar amb Gustau Adolf de Mecklenburg-Güstrow (1633-1695), fill del duc Joan Albert II (1590-1636) i d'Elionor Maria d'Anhalt-Bernburg (1600-1657). El matrimoni va tenir onze fills:
* Joan (1655-1660).
* Elionor (1657-1672).
* Maria (1659-1701), casada amb Adolf Frederic II de Mecklenburg-Strelitz (1658-1708).
* Magdalena (1660-1702).
* Sofia (1662-1738), casada amb Cristià Ulric I de Württemberg-Oels (1652-1704).
* Cristina (1663-1749), casada amb Lluís Cristià de Stolberg-Gedern (1652-1710).
* Carles (1664-1688), casada amb Maria Amàlia de Brandenburg-Schwedt (1670-1739).
* Hedwig Elionor (1666-1735), casada amb August de Saxònia-Merseburg-Zörbig (1655-1715).
* Lluïsa (1667-1721), casada amb Frederic IV de Dinamarca (1671-1730).
* Elisabet (1668-1738), casada amb Enric de Saxònia-Merseburg (1661-1738).
* Augusta (1674-1756).

## Bibliografia

* Johann Stieber: Merckwürdige und erbauliche Lebensbeschreibung der … Fürstin Magdalena Sibylla, verwitwete regierende Fürstin zu Mecklenburg. Rostock 1745
# Laterina

Laterina és un municipi situat al territori de la província d'Arezzo, a la regió de la Toscana (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Arezzo, Castiglion Fibocchi, Civitella in Val di Chiana, Pergine Valdarno i Terranuova Bracciolini.
Pertanyen al municipi de Laterina les frazioni de Casanuova, Latereto, Ponticino i Vitereta.
# Catamarà

Un catamarà (Del tàmil kattumaram que significa literalment "fusta lligada") és un tipus d'embarcació multibuc amb dos bucs units. Existeixen embarcacions amb aquesta configuració des de petites eslores a grans vaixells, i amb propulsió a vela o de forma convencional amb motors.

## Història

El catamarà ha estat utilitzat des de fa segles pels paravas, una comunitat de pescadors de la costa de Tamil Nadu. Foren usats el segle v aC per envair Birmània, Indonèsia i Malàisia. Un altre tipus similar d'embarcació, la canoa polinèsia (outrigger) és també molt resistent i va permetre la colonització de Polinèsia.
Tot i ser mil·lenaris, els catamarans s'han introduït recentment en el disseny d'embarcacions esportives i recreatives. A Badalona al segle xx es va popularitzar el Patí de vela, un tipus de catamarà recreatiu.

## Galeria

* Canoa polinèsia
* Catamarà esportiu modern
* Patí de vela
* Catamarà lleuger de competició
* Iots de creuer Lagoon

## Vegeu també

* Canoa polinèsia
* SWATH
* Trimarà
* Patí de vela

## Referències

* ↑ «catamaran». Online Etymology Dictionary. [Consulta: 9 abril 2008].

## Enllaços externs

* Catamarans
* Catamaran design by James Wharram and Hanneke Boon
# Sultanahmet

Sultanahmet és un barri i un mahalle del districte de Fatih, a Istanbul. Dins del barri de Sultanahmet hi ha tres mahalles més: Binbirdirek, Cankurtaran i Küçükayasofya. El creixent turisme ha causat que la gent del barri de Sultanahmet l'hagi anat abandonant; en els darrers deu anys, la població permanent del barri ha disminuït des de 15.000 fins a 1380 persones.

## Vegeu també

* Mesquita de Sultanahmet
* Museu d'Ayasofya (antiga seu - antiga mesquita)
* Palau de Topkapı

## Referències

* ↑ http://www.haritatr.com/sultanahmet-haritasi-e74e
* ↑ http://www.zaman.com.tr/interaktif/sultan-ahmet/ Arxivat 2016-02-06 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Sultanahmet a "Virtual tourist" Arxivat 2015-09-15 a Wayback Machine. (anglès)
# Eleusis

«Eleusis» té aquests significats:
* Eleusis (joc), joc de cartes de lògica
* Eleusis (fill d'Hermes), heroi grec
* Misteris d'Eleusis, conjunt de rituals grecs del culte a Demèter i Persèfone
* Toponímia:
** Eleusis (districte), antic districte de l'Àtica
** Eleusis (ciutat), antiga ciutat de l'Àtica vinculada al culte grec del mateix nom, actualment un suburbi d'Atenes
# Aimé De Gendt

Aimé De Gendt (Aalst, 17 de juny de 1994) és un ciclista belga, professional des del 2016. Actualment corre al Wanty-Groupe Gobert.

## Palmarès

* 2011
** 1r al Sint-Martinusprijs Kontich i vencedor d'una etapa
* 2012
** Campió de Bèlgica júnior en contrarellotge
* 2013
** Vencedor d'una etapa al Tour del Pays Roannais
* 2014
** 1r als Dos dies del Gaverstreek i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la província de Namur
* 2015
** 1r al Tríptic de les Ardenes i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour del Piémont Vosgien i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour de Moselle
* 2019
** 1r a l'Antwerp Port Epic

### Resultats al Tour de França

* 2019. 136è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2022. 74è de la classificació general

## Referències

* ↑ Almeida, Giampaolo «Wanty-Groupe Gobert, il rinnovo di Backaert completa il roster 2019» (en italian). SpazioCiclismo – Cyclingpro.net. Gravatar, 06-01-2019 [Consulta: 31 gener 2019].
* ↑ «Circus - Wanty Gobert». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 5 gener 2020. [Consulta: 6 gener 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2017-02-20 a Wayback Machine.
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Montclar (Pontils)

El Montclar és una muntanya de 948 metres que es troba al municipi de Pontils, a la comarca de la Conca de Barberà. A prop seu hi ha una ermita dedicada a Sant Miquel i unes restes d'un castell. Forma un abrupte massís que destaca respecte les altres muntanyes de la zona per la seva altitud i el color clar de les seves roques. La vegetació de la muntanya és més aviat arbustiva i baixa.
Al cim s'hi pot trobar un vèrtex geodèsic (referència 269122001).
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC amb el nom de Sant Miquel de Montclar.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Bayer i González, Xavier. Paratges naturals: massís del Garraf i conques de l'Anoia, del Foix i del Gaià : itineraris, fauna i vegetació. 1a.. Valls: Cossetània, 2001. ISBN 84-95684-19-5.
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Illots de Ponent d'Eivissa

Els illots de Ponent de l'illa d'Eivissa són un grup d'illots situats a la part nord-occidental de la costa que, juntament amb el Vedrà i el Vedranell, conformen una Reserva Natural. Ecològicament, constitueixen un indret de gran rellevància en tant que hàbitat de colònies d'ocells marins, subespècies de sargantanes endèmiques i un nombre considerable d'invertebrats i espècies vegetals singulars, entre els quals una partida d'endemismes. La declaració com a Reserva Natural data de l'any 2000.
Destaquen les illes de la Conillera, l'Espartar i les Illes Bledes.

## Geografia

Les illes i illots que conformen el petit arxipèlag són les següents:
| La Conillera Escull de la Conillera Illa del Bosc Escull Llarg Escull de les Punxes L'Espartar Escull de l'Espartar L'Espardell El Frare | Illes Bledes Na Gorra El Vaixell Na Bosc Esculls d'en Ramon Na Plana Escull del Cap Vermell Escull de Tramuntana |

## Ecologia

Un dels valors principals dels illots de Ponent és el fet que són refugi d'espècies autòctones, amb més de 260 tàxons vegetals, molts dels quals endèmics o d'especial interés. Destaquen la Medicago citrina a l'Espartar i a na Bosc, i Carthamus dianius, Dactylo-Lygeetum sparti i Silene hifacensis només a l'Espartar. A més, Limonium ebusitanum es troba a tots els illots i esculls.
Pel que fa a la fauna, l'endemisme més important són les subespècies de Podarcis pityusensis, la sargantana de les Pitiüses, amb diverses subespècies. Pel que fa als invertebrats, destaquen les subespècies endèmiques de l'espècie Xerocrassa ebusitana i Xerocrassa caroli, a més dels escarabats tenebriònids endèmics, com Pimelia elevata o Asida ludovici. També són importants els mol·luscs endèmics Iberellus pythiusensis i el llimac Gigantomilax majoricensis, i els aràcnids Scotolemon krausi i del gènere Nemesia.
Cal destacar, també, el paper que juguen les illes com a refugi i lloc de nidificació d'espècies autòctones d'aucells marins i rapinyaires: la gavina corsa, la baldritja grossa, el corb marí, la gavina comuna, el virot petit, el fumarell, el falcó pelegrí i el falcó marí.
També són destacables les espècies animals i vegetals que habiten el fons marí d'aquestes illes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Reserves naturals des Vedrà, es Vedranell i els illots de ponent». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Eivissa: Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera.
* 1 2 3 4 5 6 Mayol, Joan (coord.). Atles de les petites illes i els illots de les Balears. Palma: Perifèrics, 2020, p. 140-142.
# Lipararchis

Lipararchis és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Lipararchis aspilus
* Lipararchis hyacinthopa Meyrick, 1934

## Espècies antigues

* Lipararchis tranquillalis (Lederer, 1863)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 1r març 2019].
# Centre de carena

Centre de carena és el centre de gravetat del volum d'aigua desplaçat per un flotador, per a unes condicions donades. També es coneix amb el nom de centre d'empenta, ja que és amb finalitats d'estabilitat on es considera aplicada aquesta força.
Es representa amb la lletra C i en algunes publicacions amb la lletra B per equiparar-lo al "Center of Bouyancy" de l'anglès.
Atès el moviment del vaixell amb les onades, la posició del centre de carena és variable i depèn de la forma i del volum de buc submergit en aquest instant.
La corba en el pla transversal que descriu el centre de carena per als diferents angles, es denomina Corba del centre de carena i els seus radis: Radis de curvatura .
En el gràfic de la dreta s'observa la corba descrita pel centre de carena C d'un vaixell per a les diverses condicions de flotació L0-F0; L1-F1; L2-F3 i L3-F3.

## Referències

* ↑ Constantino de Llano. Física. Editorial Progreso, 2003, p. 165–. ISBN 978-970-641-172-3.
* ↑ Adrian Biran; Ruben Lopez Pulido Ship Hydrostatics and Stability. Butterworth-Heinemann, 17 octubre 2013, p. 124–. ISBN 978-0-08-098290-8.

## Vegeu també

* Metacentre
* Obra viva
* Obra morta
* Carena (nàutica)
* Principi d'Arquimedes

## Bibliografia consultada

* Antonio Mandelli. Elements d'Arquitectura Naval . Llibreria editorial Alsina Buenos Aires 1986. ISBN 950-553-026-9 (pag. 12).
* Cesáreo Díaz Fernández. Teoria del Vaixell . Barcelona 1972 B 43259 1972 (pag. 87, 184 i 185).
# Supersòlid

Un supersòlid és un material ordenat en l'espai; és a dir, que és un sòlid o cristall amb propietats de superfluid. Quan fluids específics, com l'heli, són refredats per sota una temperatura característica, sofreixen una transició de superfluïdesa i es converteixen en un fluid amb una viscositat zero, és a dir, que pot fluir sense fricció. Aquesta transició es creu que està associada a la condensació Bose-Einstein.
En el cas de l'heli (més concretament, de l'heli-4), s'ha conjecturat des de 1969 que seria possible crear un supersòlid. Uns quants experiments que busquen aquest estat han fracassat. Tanmateix, el 2004, els físics Moses Chan i Eun-Seong Kim, de la Universitat de Pennsylvania, observaren un fenomen que s'interpretava com un comportament de supersòlid. La confirmació de l'existència del nou estat quàntic de la matèria arribaria el 2019, quan un equip de recerca del 5. Physikalisches Institut de la Universitat de Stuttgart, liderat per Tilman Pfau i Tim Langen, va demostrar-ho experimentalment

## Referències

* 1 2 «Physicists from Stuttgart prove the existence of a supersolid state of matter» (PDF) (en anglès). University of Stuttgart, University Communications, 09-09-2019. [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ Collins, Graham P. «A Glimpse of Supersolid» (en anglès). Scientific American, 17-01-2005 [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ Minkel, JR «Strange but True: Superfluid Helium Can Climb Walls» (en anglès). Scientific American., 20-09-2009 [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ «Erstmals zweifelsfrei einen Suprafestkörper nachgewiesen» (en alemany). Chemie.de, 11-09-2019. [Consulta: 2 maig 2021].

### Webografia

* «Supersolid behaviour spotted in dipolar quantum gases», 20-04-2019.

## Vegeu també

* Supervidre

## Enllaços externs

* Història de Nature sobre l'experiment (anglès)
* "Penn State: What is a Supersolid?" (anglès)
# Scherwiller

Scherwiller (en alsacià Scherwiller) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 2.614 habitants. Limita amb Sainte-Marie-aux-Mines a l'est, Villé al nord, Sélestat a l'oest i Châtenois al sud.
Forma part del cantó de Sélestat, del districte de Sélestat-Erstein i de la Comunitat de comunes de Sélestat.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.269 | 2.300 | 2.368 | 2.328 | 2.278 | 2.614 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1977-1989 | Emile Barthel |
| 1989-1995 | Joseph Boesch |
| 1995-2008 | Emile Barthel |
| 2008- | André Boesch |
# Barranc de la Font (Llimiana)

El barranc de la Font és un barranc del terme municipal de Llimiana, al Pallars Jussà.
Es forma a 910 m. alt., a la Serra de Sant Andreu, a l'extrem occidental de la Serra de la Vall de Llimiana. El primer tram discorre cap a ponent, fins que arriba al sud-est de la vila de Llimiana, des d'on davalla cap al sud-oest, en direcció als Terradets.
S'aboca en el barranc de Barcedana a prop del lloc on aquest barranc aiguavessa en la Noguera Pallaresa, en el pantà dels Terradets.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Plana de l'Ararat

La Plana de l'Ararat (armeni: Արարատյան դաշտ Araratyan dašt) és una de les planes més grans de l'Altiplà d'Armènia. Va des de la conca del llac Sevan, fins als contraforts de les muntanyes de Geghama. Al nord limita amb la plana del Mont Aragats, i al sud amb l'Ararat. Està dividida en dues seccions pel riu Araxes, amb la part del nord localitzada a Armènia, i la part sud a Turquia.

## Etimologia

L'historiador medieval armeni Moisès de Khoren va registrar a la seva Història d'Armènia que la plana de l'Ararat va ser nomenada així pel rei Ara el Bell, el besnet d'Amaya.

## Clima

La plana de l'Ararat i la conca del Sevan són les àrees més assolellades d'Armènia, amb unes 2.700 hores de sol a l'any. La duració més curta de l'assolellament és a les àrees de mitja muntanya a la zona de boscos (al voltant de 2.000 hores). Als contraforts de les muntanyes, no hi ha pràcticament cap dia sense sol entre els mesos de juny i octubre.

## Agricultura

La plana de l'Ararat representa sols un 4% de l'àrea total de l'Armènia actual, i tot i així aporta un 40% de la producció agrícola d'Armènia.

## Galeria

* Monestir de Khor Virap i l'Ararat, Armènia.
* Imatge de satel·lit

## Referències

* ↑ Dowsett, Charles. «Armenia» (en anglès). Encyclopædia Britannica. [Consulta: gener 2015].
* ↑ «Mount Ararat Expedition!» (en anglès). Ararat Expedition. [Consulta: gener 2015].
* 1 2 Petrosian, Irina; Underwood, David. Armenian Food: Fact, Fiction & Folklore (en anglès). LuLu, Maig de 2006, p. 23. ISBN 1411698657.
* ↑ «Ararat Plain» (en anglès). Arxivat de l'original el 2015-01-10. [Consulta: gener 2015].