OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan B. Romeu i Canadell

Joan B. Romeu i Canadell, amb el nom religiós de Fra Domenech (Sant Pere de Riudebitlles, Alt Penedès, 11 de desembre de 1882 - Sant Pere de Riudebitlles, Alt Penedès, 27 de juliol de 1936) fou un religiós caputxí català.
Va ser missioner a Amèrica Central, treballant a Cartago, a Costa Rica, i a Managua, a Nicaragua), durant disset anys, després dels quals retornà a Catalunya l'any 1930 força malalt, i visqué la darrera etapa de la seva vida al convent dels caputxins a Manresa. Fou identificat i detingut com a eclesiàstic a casa d'uns parents on havia estat acollit, i fou assassinat el 27 de juliol de 1936.
La seva beatificació, juntament amb la de Fra Benet, de Santa Coloma de Gramenet, i Fra Josep Oriol, de Barcelona, tots tres màrtirs caputxins assassinats a Manresa l'any 1936 per la seva condició religiosa, està prevista pel 14 de novembre del 2020 a la basílica de Santa Maria de la Seu de Manresa. La missa de beatificació serà presidida pel cardenal prefecte de la Congregació per les Causes dels Sants, Monsenyor Angelo Becciu.
La beatificació de Fra Domenech i els altres dos frares caputxins és la primera dels temps moderns al bisbat de Vic, des que el papa Benet XVI va traslladar les cerimònies de beatificació a les diòcesis dels beatificats (i no a Roma) per tal d'apropar el seu testimoni a l'església local. El procés de beatificació de Fra Domènech va començar a la diòcesi de Vic el 18 d'abril del 1955, i va ser tramès a Roma l'any 1962 i prosseguit i completat entre els anys 1997 i 2005. Finalment, el 24 de gener de 2020, el papa Francesc aprovava de manera oficial la seva beatificació.

## Referències

* ↑ «Joan B. Romeu i Canadell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «Els caputxins assassinats a Manresa el 1936 seran beatificats a la Seu». Regió 7, 04-05-2020 [Consulta: 1r novembre 2020].
# James Augustus Grant

James Augustus Grant (11 abril 1827 - 11 de febrer de 1892) va ser un explorador escocès que va recórrer la part oriental de l'Àfrica equatorial.
Grant va néixer a Nairn, a la regió escocesa dels Highlands, on el seu pare era predicador i va ser educat a l'escola primària i al Marischal College d'Aberdeen. El 1846 va ingressar en l'exèrcit indi, va combatre en la Segona guerra sikh, desenvolupada entre els anys 1848 i 1849, i també va estar present durant la Rebel·lió de l'Índia de 1857, i ferit en les operacions de replegament sobre Lucknow.
Va tornar a Anglaterra el 1858, i el 1860 es va unir a John Hanning Speke en la memorable expedició que va resoldre la qüestió de les fonts del Nil. Van sortir de l'illa de Zanzíbar a l'octubre de 1860 i van arribar a Gondokoro, el febrer de 1863, on els viatgers van estar de nou en contacte amb el que ells consideren la civilització, al febrer de 1863. Speke era el líder de l'expedició, però Grant va dur a terme diverses investigacions de forma independent i va aconseguir reunir valuoses col·leccions botàniques. Va actuar en tot moment amb absoluta fidelitat envers el seu camarada. El 1864 va publicar un llibre sobre el viatge, A Walk across Àfrica ( Un passeig a través d'Àfrica ), en el qual tracta particularment la vida ordinària dels nadius de les regions que van visitar, descrivint els seus costums, les activitats diàries i els sentiments de les persones, també recalca el valor econòmic dels països travessats. El 1864 va ser guardonat amb la medalla de l'Royal Geographical Society, i el 1866 se li va concedir l'Orde del Bany en reconeixement dels seus serveis en l'expedició.
Grant va servir en el departament d'intel·ligència de l'expedició abisinia de 1868, per la seva participació en la mateixa li va ser imposada Orde de l'Estrella de l'Índia, rebent també la medalla d'Abissínia. Al final de la guerra es va retirar de l'exèrcit amb el rang de tinent coronel, Grant es va casar el 1865 i es va establir a la seva localitat natal de Nairn, on va morir el 1892, va fer contribucions a les revistes de diferents societats científiques, i és la més destacada " Botany of the Speke and Grant Expedition " (Botànica de l'expedició de Speke i Grant), per a la Linnean Society .

## Vegeu també

* Richard Francis Burton
* John Hanning Speke
* Samuel White Baker

## Publicacions

* A walk across Afrika, or Domestic Scenes from My Nile Journal . Edinburgh & London: William Blackwood 1864
* Summary of the Speke and Grant Expedition . (In: Journal of the Royal Geographical Society. 1872)
* Botany of the Speke and Grant Expedition . (In: Transactions of the Linnean Society. 1872)
* Khartoom as I saw it in 1.863 . London: W. Blackwood, 1885

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Outeiro de Rei

Outeiro de Rei és un municipi de la Província de Lugo a Galícia. Pertany a la Comarca de Lugo.

## Parròquies

| Arcos (San Pedro) Aspai (San Cibrao) Bonxe (San Mamede) Caboi (San Martiño) Candai (San Vicente) Castelo de Rei (San Salvador) Cela (Santa María) Folgueira (San Nicolás) Francos (Santiago) Guillar (San Martiño) Martul (San Pedro) Matela (Santa Mª Madanela) Mosteiro (San Salvador) Outeiro de Rei (San Xoán) | Parada (San Xoán) Robra (San Pedro Fiz) San Clodio de Aguiar (San Clodio) San Fiz de Paz (San Pedro Fiz) San Lourenzo de Aguiar (San Lourenzo) San Tomé de Gaioso (San Tomé) Santa Mariña (Santa María) Santiago de Gaioso (Santiago) Silvarrei (San Xoán) Sobrada de Aguiar (Sta. Mª Madanela) Taboi (San Pedro) Vicinte (Santa María) Vilela (Santiago) |

## Personatges d'Outeiro de Rei

* Manuel María (Manuel María Fernández Teixeiro), poeta (1929-2004)
# La primera noche

La primera noche és una pel·lícula mexicana dirigida per Alejandro Gamboa, llançada el 27 de març de 1998.

## Trama

Enmig d'una ciutat fascinant del nou segle, un grup d'amics d'entre els 15 i 18 anys viuen les aventures, decepcions i ansietat de "La primera nit".
Mentre que Bruno (Xavier Massimi) i la seva núvia Mariana (Mariana Ávila) volen que la seva primera nit sigui perfecta, per la qual cosa estudien el Kama Sutra perquè així sigui. En tant Cheriff (Guillermo Iván) i Rosita (Margarita Magaña) mantenen una relació de mutus enganys, on tots dos traeixen al Pachuco (Paul Choza) el millor amic i el promès respectivament, i d'altra banda el Gordo (Julio Casado) és un jove romàntic i cavallerós que lluita per un amor que no li és correspost.

## Repartiment

* Mariana Ávila…. Mariana
* Xavier Massimi…. Bruno
* Margarita Magaña…. Rosita
* Guillermo Iván…. Cheriff
* Julio Casado…. Juan (Gordo)
* Osvaldo Benavides…. Sergio
* Amara Villafuerte…. Fanny
* Paul Choza…. Pachuco
* Audrey Vera…. Mónica
* Marta Aura…. mamá de Gordo
* Patricio Castillo…. don Nacho
* Adriana Barraza…. mamá de Bruno
* José Carlos Rodríguez…. papá de Bruno
* Judith Arciniega…. mamá de Sergio
* Homero Matturano…. papá de Sergio
* Bárbara Guillén…. mamá de Mariana
* Luis Cárdenas…. papá de Mariana
* Carlos Coronado…. Bulldog
* Said Jiménez…. Pedro
* Alonso Dorantes…. hermano de Pedro
* Miguel Santana…. Paquito
* Laila Saab…. chava en el cine
* Yadhira Carrillo…. la prima
* Moisés Iván…. chavo en el w.c.
* Martín Hernández…. amigo 1 de Bulldog
* Gustavo Pedroza…. amigo 2 de Bulldog
* Kuno Becker…. chavo golpeado
* Roberto Rojas…. jugador de billar
* Javier Carranza…. vampiro
* Fabiola Wade…. vampiresa
* Carla González…. víctima
* Berenice Camacho…. mujer golpeada
* Carlos Horcasitas…. hombre golpeado
* Florencio Almazán…. hombre que muere
* Mónica Cano…. amiga de Mónica
* Ángeles Yáñez…. mesera

## Premis i nominacions
### Festival Internacional de Cinema de Guadalajara

* 1998: Premis FIPRESCI (Alejandro Gamboa). Guanyador

### Premis Ariel

* 1999: Millor Actriu (Mariana Ávila). Nominat

## Referències

* ↑ Argument a IMDB
* ↑ «Cine Mexicano». Arxivat de l'original el 16 de agosto de 2011. [Consulta: 2 setembre 2009].
* ↑ La primera noche a ABC
* ↑ La primera noche a todopuebla.com
# Mali Karamas

Mali Karamas (en rus: Малый Карамас) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 no tenia cap habitant. Pertany al districte rural de Voljsk.

## Referències

* ↑ План Генерального Межевания Казанского уезда
# Nyame

Nyame (o Onyamekopon) és el déu del cel omniscient i omnipotent dels àkans, un grup ètnic de l'Àfrica occidental. La seva muller és Asase Ya i tenen dos fills, Bia i Anansi.

## Referències

* ↑ Egerton Sykes, Alan Kendall. Who's who in non-classical mythology (en anglès). Routledge, 2001, p. 144. ISBN 9780415260404.
# Jean-Baptiste Louis Andrault de Maulévrier

Jean-Baptiste Louis Andrault, marquès de Maulévrier-Langeron, comte de Chevrières i de Banains, baró d'Oye, senyor d'Artois, de Chené i de Bons (3 de novembre de 1677 — 20 de març de 1754) fou un militar i polític francès dels segles XVII i XVIII.

## Biografia
### Orígens familiars

Jean-Baptiste Louis Andrault era descendent de la casa d'Andrault, una antiga família de França originària del Nivernais.

### Carrera militar

Va servir com a ajudant de camp del mariscal Catinat a Itàlia. Va ascendir a general de brigada el 1704, tinent general el 1720 i mariscal de França el 1745. Fou ambaixador extraordinari pel rei a la cort d'Espanya el 1720.
# Otto Maier Zeuner

Otto Maier Zeuner (Heidenheim, Alemanya, 2 de setembre de 1877 - Barcelona, 6 d'octubre de 1965) fou un futbolista i dirigent esportiu alemany de la dècada de 1900.

## Biografia

Otto va néixer el 2 de setembre de 1877 a Heidenheim, fill de Johann Maier, comerciant, i Regine Zeuner.. Al 1907 es casà amb Anna Elizabeth Müller, berlinesa nascuda el 7 de juliol 1895, foren pares de tres fills, Rosario i els tennistes Enrique Maier i María Isabel Maier.
Va ser treballador de Hartmann des de 1891. Otto, a finals del segle xix, va fer construir la fàbrica en la cantonada del carrer Corts amb Lutxana (actualment el carrer Roc de Boronat). A mesura que van passar els anys la va dotar ab les últimes novetats (generadors, electro-motors, calderes autoclaus, transformadors elèctrics estàtics…). Va obrir nous mercats, com la fabricació de mobiliari quirúrgic i articles d'ortopèdia. Va ser una firma puntera en farmàcia i enginyeria sanitària. A l'esclatar la Primera Guerra Mundial el 1914, va passar de ser el representant a propietari de la delegació espanyola de Hartmann. Va néixer aleshores Industries Sanitaries SA. El negoci va prosperar i es va expandir per Madrid, Sevilla, València...
Va formar part del Consell d'Administració del Banc Comercial Transatlàntic Al 1952 li van concedir la Medalla de Plata al Mèrit del Treball.

## Trajectòria esportiva

A Alemanya va jugar al futbol al FC Britannia (actualment Berliner SV 1892). Va arribar al FC Barcelona juntament amb Enrique Ducay, del gabinet jurídic de l'empresa Hartmann en Barcelona. Van ser membres fundadors del FC Barcelona. Otto Maier jugà a l'equip fins a l'any 1902. En total disputà uns 18 partits i marcà 7 gols. Va guanyà la Copa Macaya el 1902. També fou directiu del Barcelona entre 1900 i 1904. El 22 de desembre de 1900 va regalar una farmaciola, pilotes i porteries al Barça.
Va ser seleccionador de l'equip Amateur d'Espanya i Medalla d'Or al Mèrit al golf.

## Referències

* 1 2 3 Sport «Descubriendo a Otto Maier» (en castellà). sport, 13-10-2018.
* ↑ «Necrològiques». La Vanguardia, 05-10-1968. [Consulta: 7 maig 2016].
* 1 2 3 4 «Otto Maier Zeüner». Gran Enciclopèdia Catalana, 28-02-2014. [Consulta: 7 maig 2016].
* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
# Mali Mixkin

Mali Mixkin (en rus: Малый Мишкин) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 547 habitants, pertany al districte d'Aksai.

## Referències

* ↑ Паспорт муниципального образования «Мишкинское сельское поселение» Аксайского муниципального района
# Ordoñezita

L'ordoñezita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la byströmita. El seu nom fa honor a Ezequiel Ordóñez Aguilar (1867-1950), destacat geòleg mexicà, director de l'Institut Geològic de Mèxic.

## Característiques

L'ordoñezita és un mineral de zinc, antimoni i oxigen de fórmula ZnSb₂O₆, de colors variats (marrons de brillants a foscs, verds olives de groguenc a foscs, i de gris pàl·lid a incolor), una duresa de 6,5, una densitat de 6,635-6,657 g/cm³, cristal·litza en el sistema tetragonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'ordoñezita pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitjana; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriorocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), qitianlingita, magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Formació i jaciments

Fou descrita per primer cop per G. Switzer i W.F. Foshag el 1955, a partir d'una mostra obtinguda a la mina Santín, a Guanajuato, Mèxic. També ha estat descrita a Alemanya, el Canadà, els Estats Units, Itàlia, altres indrets de Mèxic, i Suïssa.

## Referències

* ↑ «Ordoñezite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Riba, O.; Melgarejo, J.C.; Mata, J.M. Vocabulari de mineralogia. Segons les normes de la International Mineralogical Association. Amb equivalències angleses. Edicions Universitat Barcelona, 2000. ISBN 9788493100100 [Consulta: 4 abril 2012].
* ↑ Anthony, J.W.; Bideaux, R.A.; Bladh, K.W. [et al.].. «Ordóñezite». A: Handbook of Mineralogy (pdf). Chantilly, EUA: Mineralogical Society of America, 2005 [Consulta: 4 abril 2012].
# Cal Mas de l'Espasa

Cal Mas de l'Espasa és un edifici de Calafell (Baix Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de planta trapezoïdal constituït per quatre cossos units entre si. Consta de planta baixa, un planta pis i un badalot d'escala mitjançant el qual s'accedeix a un terrat, que no és original. La resta de la coberta és, actualment, de dues vessants, de teula àrab amb el carener perpendicular a la façana principal. La façana és orientada a sud-oest i disposa de diferents obertures, algunes de les quals són fetes amb elements de pedra tallada i d'altres no són originals. La façana és arrebossada i pintada de color blanc.
A la façana nord-oest hi ha, sobresortint del pla, una estructura semicircular, la qual està parcialment arrebossada. La resta del parament no mostra cap revestiment i s'observa la fàbrica a la vista. La façana nord-est no té cap mena de revestiment i s'observa una disposició desordenada de les obertures. A la planta baixa hi ha una porta amb llinda de fusta tapiada amb maçoneria i un portal d'arc escarser obert posteriorment. Al costat esquerre hi ha un tancat amb un portal rectangular que dona al pati. Aquests portals queden elevats respecte del terreny natural a causa de les excavacions arqueològiques que es van realitzar en aquest indret, cosa que n'impossibilita l'ús. La casa és envoltada, per dues de les seves cares per dos patis situats a diferent nivell.
Els patis són tancats per un mur de maçoneria i obra ceràmica i tenen dos accessos, un des del carrer de l'Aire i l'altre, l'esmentat anteriorment. A la planta baixa els diferents murs de càrrega distribueixen dependències com la cuina, una sala, un traster en dos nivells i el vestíbul amb l'escala d'accés a la primera planta. En aquesta hi ha un espai central distribuïdor, des del que continua l'escala fins a la coberta, quatre dormitoris, un bany i un traster amb un altell. A l'interior de l'edifici hi ha una sitja i dos cups, i a l'exterior un pou i un cobert. El sistema constructiu és de tipus tradicional amb murs de càrrega i sostres unidireccionals de bigues de fusta. La coberta de bigues de fusta i teules àrabs. Els murs són de maçoneria i de maó massís. L'escala és de volta catalana. Les obertures són de pedra tallada d'origen local.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Mas de l'Espasa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2016].
# Can Cardús de les Orioles

Can Cardús de les Orioles és un edifici de Terrassa (Vallès Occidental) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia de planta rectangular, amb planta baixa, pis i golfes, amb coberta a dos vessants. La façana principal és a migdia, perpendicular al carener i de composició simètrica. La planta baixa té un portal d'accés en arc de mig punt adovellat i cobert per un atri de columnes toscanes de ciment, que suporten una tribuna del pis superior. Tot aquest conjunt és un afegit d'èpoques posteriors. A la resta de la façana apareixen quatre finestres, dues a la planta baixa de factura molt senzilla i dues a la planta superior amb brancals de pedra i llindes motllurades que presenten uns relleus centrals amb les inscripcions de 1592 i 1588. Façana acaba amb una cornisa de teules i rajoles i amb una pedra de fil d'escaires. La resta amb estucat de color blanc. A la façana de llevant hi ha un seguit de finestres, també de pedra, amb la inscripció 1588.

## Referències

* ↑ «Can Cardús de les Orioles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].
# Leopold de Mèdici

Leopold de Mèdici (en italià: Leopoldo de' Medici) (Florència, Gran Ducat de Toscana 1617 - íd. 1675) fou un cardenal de l'Església Catòlica pertanyent a la família Mèdici.

## Orígens familiars

Va néixer el 6 de novembre de 1617 a la ciutat de Florència sent el fill petit del Gran Duc Cosme II de Mèdici i Maria Magdalena d'Àustria. Fou net per línia paterna de Ferran I de Mèdici i Cristina de Lorena, i per línia materna de Carles II d'Estíria i Maria Anna de Baviera.
Fou germà de Ferran II de Mèdici; Margarida de Mèdici, casada amb Odoard I de Parma; Anna de Mèdici, casada amb Ferran Carles d'Àustria; i el cardenal Joan Carles de Mèdici.

## Vida

A la mort del seu pare, ocorreguda el febrer de 1621, va restar sota la tutela de la seva mare Maria Magdalena i la seva àvia Cristina de Lorena. Així mateix rebé educació de mans de Jacob Soldano, Flaviano Michelini, ambdós alumnes de Galileo Galilei, i Evangelista Torricelli. A l'ascens del seu germà com a Gran Duc l'ajudà en la direcció política de l'estat, particularment en la promoció de les manufactures, l'agricultura i el comerç.
Interessat per la ciència, va reconstituir el 1638 l'antiga Acadèmia Platònica, mentre el 1657 va fundar, al costat del seu germà Ferran, l'Accademia del Cimento, segons la seva precisa idea de la investigació científica basada en l'observació directa dels fets, en aplicació del mètode científic de Galileu.
Des de 1641 a més va ser membre de l'Accademia della Crusca, on va desenvolupar un important rol de regent de 1650 a 1663, a més es va ocupar escrupolosament de la preparació de les veus referents a les arts per a la III edició del Vocabolario della Crusca (1691). Va ser també un gran col·leccionista de llibres rars, quadres -destacant la seva col·lecció de pintors venecians que es pot observar als Uffizi, aconseguida gràcies als consells del seu agent Marco Boschini-, de dibuixos, miniatures i monedes. Interessat també a l'epigrafia, va demanar a Giovanni Pagni que portés inscripcions llatines de la regència de Tunis cap a Florència per a la seva col·lecció que varen acabar a la Galleria degli Uffizi.

## Vida religiosa

Interessat per la religió des de ben petit, va ser nomenat cardenal el 12 de desembre de 1667 en el consistori presidit pel papa Climent IX amb el títol de Sant Cosme i Damià. Des d'aquell moment va realitzar freqüents viatges a Roma, durant els quals perseguia també els seus interessos artístics.
Va morir de forma imprevista el 10 de novembre de 1675 a la ciutat de Florència.

## Referències

* ↑ Paolucci, Fabrizio. Antichità d'Africa agli Uffizi: Giovanni Pagni medico e archeologo pisano nella Tunisia del XVII secolo (en italià). Musée national du Bardo (Tunisia); Galleria degli Uffizi. Firenze: Regione Toscana, 2018.

## Enllaços externs

* http://genealogy.euweb.cz/italy/medici3.html#C2 (anglès)
* Leopoldo dè Medici (italià)
# It's My Life

It's My Life fou el segon àlbum del grup britànic Talk Talk, editat el 1984. Va estar entre els cinc més venuts a molts països d'Europa, gràcies a l'èxit dels singles, però a la Gran Bretanya no va passar del lloc 35.

## Llista de temes

* "Dum Dum Girl" (Friese-Greene/Hollis) – 3:51
* "Such a Shame" (Hollis) – 5:42
* "Renée" (Hollis) – 6:22
* "It's My Life" (Friese-Greene/Hollis) – 3:53
* "Tomorrow Started" (Hollis) – 5:57
* "The Last Time" (Curnow/Hollis) – 4:23
* "Call in the Night Boy" (Brenner/Harris/Hollis/Webb) – 3:47
* "Does Caroline Know?" (Friese-Greene/Hollis) – 4:40
* "It's You" (Hollis) – 4:41

## Crèdits

* Mark Hollis - veu
* Lee Harris - bateria
* Paul Webb - baix
* Tim Friese-Greene - teclats
* Ian Curnow - teclats
* Phil Ramocon - piano
* Robbie McIntosh - guitarra
* Morris Pert - percussió
* Henry Lowther - trompeta
# Otto Linné Erdmann

Otto Linné Erdmann (11 d'abril de 1804, Dresden, Alemanya - 9 d'octubre 9 de 1869, Leipzig, Alemanya) fou un químic alemany.
Erdmann era fill de Karl Gottfried Erdmann, el metge que introduí la vacunació a Saxònia. El 1820 començà a assistir a l'acadèmia de medicina i cirurgia de Dresden, i el 1822 anà a estudiar a la Universitat de Leipzig, on el 1827 fou nomenat professor extraordinari, i el 1830 professor ordinari de la química. Aquest càrrec l'ocupà fins a la seva mort.
Destacà com a professor i el laboratori establert a Leipzig sota la seva direcció el 1843 fou considerat durant molt temps com una institució model. Com a investigador és conegut pels seus treballs sobre el níquel i l'indi i altres colorants. Amb R. F. Marchand (1813-1850) realitzà una sèrie de determinacions de masses atòmiques. El 1828, juntament ambl A. F. G. Werther (1815-1869), fundà la Journal fürr technische and ökonomische Chemie que es convertí el 1834 la Journal für praktische Chemie (Revista de química pràctica). També és l'autor de Über des Niquel (1827), Lehrbuch der Chemie (1828), Grundriss der Waarenkunde (1833) i Über des Studium der Chemie (1861).
# 1427
## Esdeveniments

Països Catalans
* La nit del 15 de març es va produir un terratrèmol amb epicentre entre Olot i Amer, a la Garrotxa, de grau 8 segons l'escala de Mercalli, que va destruir les tres quartes parts de la vila d'Amer. Aquest terratrèmol es va reproduir el dia 15 de maig del mateix any a conseqüència del qual es varen destruir moltes de les cases d'Olot.

### Resta del món
## Naixements

Països Catalans
Resta del món
* 29 de novembre, Pequín (Xina): Zhu Qizhen, emperador Zhengtong, sisè emperador de la dinastia Ming (m. 1464).

## Necrològiques

Països Catalans
Resta del món

## Referències

* ↑ Olivar, Alexandre «Sobre els terratrèmols dels anys 1427 i 1428 a Catalunya». Medievalia, 8, 1989, pàg. 287-294 [Consulta: 26 octubre 2013].
* ↑ Duteil, Jean-Pierre.. La Dynastie des Ming. París: Ellipses, 2016. ISBN 978-2-340-01199-1.
# Mali Prissínok

Mali Prissínok - Малый Присынок (rus) - és un poble (un possiólok) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 50 habitants. Pertany al districte (raion) de Stari Oskol.

## Referències

* ↑ Летопись населённых пунктов Белгородской области: Село Котово Старооскольского городского округа Белгородской области: история [села Котово, села Терехово] / Котовская библиотека; сост. Рудакова Тамара Ивановна. — Котово: Котовская библиотека, 1996. — 75 с.
* ↑ «Храм в честь Покрова Пресвятой Богородицы (с. Федосеевка)». ИМЦ «Православное Осколье», 11-10-2012. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 9 juny 2018].