OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bertamiráns

Bertamiráns és un llogaret de la parròquia d'Ortoño, en el municipi (Concello) corunyès d'Ames en la Comarca de Santiago, sent la segona més gran de l'entitat del Concello. Aquesta vila ha esdevingut durant les dues darreres dècades en l'indret més dinàmic del Concello acollint la descentralització demogràfica de la capital comarcal. Segons les dades de l'INE de 2009 hi havia 6799 habitants (3340 homes i 3459 dones), la qual xifra representa un increment de 4179 habitants respecte de l'any 2000, que en tenia 2620.

## Galeria d'imatges

* Casa de la vila d'Ames.
* Petròglif de Bertamiràns
* Vista de la llera del Rego dos Pasos
* Escultura en Bertamiráns
* Pazo da Peregrina

### Llocs destacats.
#### Pazo da Peregrina.

Compta amb protecció integral. Té un jardí obert al públic al voltant de l'edifici.

#### Casa de la Vila d'Ames.

Construïda amb pedra.

#### Parc Fluvial del Sar - Rego dos Pasos.

El projecte d'aquest parc obtingué un premi del Col·legi d'Enginyers de Camins de Galícia. Al voltant del parc s'ha estructurat una reforma urbanística que permetrà edificar habitatges per una població que s'espera que continuï creixent. A aquesta zona del terme s'hi ajunten el Sar amb el seu petit afluent, el Rego dos Pasos.

#### Casa de Rosalia.

On visqué Rosalia de Castro la seva infantessa i que en 1923 acollí el Seminario de Estudos Galegos.

#### Monte do Castro.

Turó que acull les restes d'un assentament de l'edat de Ferro.

## Referències

* ↑ López Bedoya, Juan; Freire Boado, Manel Anxo; López Bedoya, María López. Terras de Compostela: Ames, Brion, Santiago, Teo (en gallec). Editorial Galaxia, p. 48-50. S.150-2005.
# Tixkin

Tixkin (en rus: Тишкин) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 78 habitants, pertany al municipi de Verkhni Pikhovkin.

## Referències

* ↑ «Уляшкинское сельское поселение: О поселении». Arxivat de l'original el 2016-07-16. [Consulta: 15 juny 2016].
# Montels (Hérault)

Montelhs (occità) o Montels (francès) és un municipi occità del Llenguadoc, del departament de l'Erau a la regió Occitània.
# Montellano

Montellano és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 6.913 habitants. La seva extensió superficial és de 117 km² i té una densitat de 59,1 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 36° 69′ N, 5° 34′ O. Està situada a una altitud de 250 metres i a 66 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2007 |
| 7.064 | 6.943 | 6.943 | 6.829 | 6.833 | 6.871 | 6.877 | 6.854 | 6.913 | 7.037 |
# The Constant Nymph

The Constant Nymph és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Edmund Goulding, estrenada el 1943. El film és una adaptació de la novel·la de Margaret Kennedy, The Constant Nymph (1924).

## Argument

El compositor Lewis Dodd ret visita té el seu amic Sanger, un vell músic. Aquest últim és el pare de quatre noies que fan festes al nouvinguts. Si Antonia s'ha de casar amb Fritz Bercovi, els tres altres porten una vida novel·lesca, impregnada dels paisatges de la regió. La més jove, Tessa, que pateix una malaltia de cor, se sent de seguida atret per Dodd, malgrat la diferència d'edat. Aquest es riu dels seus sentiments. A la mort de Sanger, decideix col·locar els tres joves filles en un pensionat. Mentrestant, es casa amb una de les seves cosines, Florence Creighton. Desgraciades en la seva nova existència, Tessa i la seva germana Paula es fuguen de la seva institució.

## Repartiment

* Charles Boyer: Lewis Dodd
* Joan Fontaine: Tessa Sanger
* Brenda Marshall: Toni Sanger
* Alexis Smith: Florence Creighton
* Charles Coburn: Charles Churchill
* Dame May Whitty: Lady Longborough
* Peter Lorre: Fritz Bercovi
* Jean Muir: Kate Sanger
* Joyce Reynolds: Paula Sanger
* Eduardo Ciannelli: Roberto
* Montagu Love: Albert Sanger
* Janine Crispin: Marie
* Doris Lloyd: Miss Hamilton
* Joan Blair: Lina Kamaroff
* Crauford Kent: Thorpe
* Richard Ryen: Trigorin
* Marcel Dalio: Georges

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1944: Oscar a la millor actriu per Joan Fontaine

## Referències

* ↑ «The Constant Nymph». The New York Times.
# Tossal de Beranui

El Tossal de Beranui és una muntanya de 1.282,3 metres d'altitud del municipi de la Torre de Cabdella, dins de l'antic terme de Mont-ros. Està situada a prop i a l'est de la població de Beranui.
# Muralles de Calaf

Les Muralles de Calaf són les restes que queden dels portals, la muralla i la torre de Calaf (Anoia), un conjunt que ha estat declarat bé cultural d'interès nacional. El portals de l'Hospital, del Carme i del Carrer de Xuriguera, constitueixen les úniques restes de les antigues muralles que cercaven la vila, construïdes vers el 1580. És l'element més antic conservat de la muralla, adossada a l'antic hospital.
És un conjunt situat al sector alt de la població, construïdes als segles xv-xvi. La torre pertany a l'hospital. Té arcada de mig punt de pedra saulonenca ben treballada i ben escairada, encara que actualment està molt malmesa per l'erosió.

## Referències

* ↑ Redacció / InfoAnoia «Calaf culmina la restauració del Portal de l'Hospital». El Punt d'avui, 18-09-2017.
* 1 2 3 4 5 «Portals, muralla i torre a Calaf». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Portals, muralla i torre a Calaf». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* Sèrie de fotos: Ballo, Ricardo. «Muralles de Calaf». Catalunya Medieval, 2011.
# Muralles de Campmany

Muralles de Campmany és un monument del municipi de Campmany (Alt Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Situades dins del nucli urbà de la població de Campmany, a l'extrem sud-est del nucli antic de la població, delimitant el terme per les bandes de llevant i tramuntana.
Es tracta de les restes conservades de l'antic recinte emmurallat de la població de Campmany. En concret es conserven tres torres de planta rectangular, la fortificació de la part superior de l'absis de l'església i alguns panys de muralla, tot i que la majoria han quedat amagats per les construccions actuals. La torre situada a l'angle nord-est del recinte forma cantonada entre el carrer de la Torre i el de Vilarnadal. És una torre reformada de rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuïda en tres pisos. La torre presenta espitlleres o sageteres a diferent nivell, bastides en carreus de granit i combinades amb finestres rectangulars bastides en pedra també. Per la cara de tramuntana de la torre destaca una tronera. Els angles de la torre són bastits amb carreus de granit ben desbastats, mentre que la resta del parament està construït amb pedra sense treballar disposada irregularment. Per la banda de llevant del recinte hi ha les restes d'una possible torre circular, tot i que està força transformada i integrada en una de les cases del nucli. A l'extrem sud-est del recinte hi ha una altra torre rectangular, més degradada que la primera, amb algunes sageteres a la part superior i carreus desbastats a les cantonades. La torre de la banda de migdia és de dimensions més petites que les anteriors, rectangular i reformada. Presenta la coberta de teula, amb els angles d'aquesta aixecats a manera de grans merlets i diverses sageteres disposades a diferent nivell. La fortificació de la part superior de l'absis de l'església, situat la banda de tramuntana del recinte, està bastit amb carreus de pedra disposats en filades i presenta una filada d'espitlleres damunt la qual destaquen dos petits matacans rectangulars, orientats al sud i a llevant. A escassa distància de l'absis, integrat dins del parament d'una de les cases actuals que es troba bastida damunt les restes de la muralla, hi ha les restes d'un dels antics portals d'accés a la vila, força transformat. A la part superior conserva un matacà en bon estat sostingut amb cartel·les i també conserva part del parament original de carreus desbastats que el bastia.

## Història

Per l'estructura de les torres i dels elements conservats, sembla que la muralla va ser aixecada majoritàriament durant els segles xiv i xv, si bé sobre restes anteriors, probablement dels segles xii i xiii. És en aquesta època en què el Clusa foren barons del poble substituint la família Campmany, encara que hom pensa que el canvi de llinatge fos més de nom que de família, donat que el darrer dels Campmany fou també senyor del vallespirenc castell de la Clusa.

## Referències

* 1 2 3 «Muralles de Capmany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Muralles de Berga

Les muralles de Berga són una obra de Berga inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrers estrets adaptats al fort pendent del terreny, organitzats per l'eix format pel portal de sta. Magdalena, el carrer Boixader, el carrer major i el portal de Sallagossa. Al peu del castell, un xic allunyat, adquireix un desnivell mínim si el comparem amb el de la resta de carrers que a vegades fins i tot es veuen obligats a posar graons. Els habitatges són majoritàriament amplis, de tres o quatre plantes d'alçada, sovint amb semisoterrani, galeries, golfes i cobertes a dues aigües. Solen ser cases amb façanes arrebossades, amb estructures complicades degut al relleu, molt accidentat, molts cops d'una sola crugia.
El portal de santa Magdalena, un arc de mig punt adovellat fet de pedra ben escairada, és l'únic que es conserva en tan bon estat. L'emplaçament, a l'entrada del prepirineu, condiciona el seu origen i el relleu, la seva disposició.

## Història

Tenim constància que als s. XII i XIII es duen a terme les obres de consolidació de les muralles. La carta de franqueses data de 1256. Al s. XIV es construeix la muralla definitiva, el call jueu i altres construccions fora muralla. Ja en època moderna, el 1888 s'enderroquen els portals de Sallagossa i del vall dels estudis. El 1900 es derrueix la muralla a la ronda Moreta.

## Referències

* 1 2 3 «Muralles de Berga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Biotecnologia alimentària

La biotecnologia alimentària consisteix en l'aplicació de la biologia als processos tecnològics i industrials de l'àmbit dels aliments. Dins la indústria alimentària, la biotecnologia és la ciència encarregada de generar nous aliments, dissenyar aliments que donin resposta a necessitats mèdiques dels seus consumidors, millorar significativament les activitats de transformació d'aliments dins la indústria i desenvolupar tècniques per a monitorar la seguretat dels aliments. Algunes de les aplicacions més conegudes de la biotecnologia alimentària són les fermentacions, sent aquestes un dels mètodes de conservació d'aliments més antics que es poden trobar. Destaquen les fermentacions del pa, la fermentació alcohòlica, i la fermentació làctica. També cal incloure dins la biotecnologia alimentària tot el camp dels prebiòtics i probiòtics, sent aquests últims microorganismes vius que s'administren a l'hoste i que hi exerceixen un efecte fisiològic beneficiós sobre la seva salut.
Tradicionalment, els tipus més comuns de biotecnologia alimentària han estat la fermentació làctica i alcohòlica així com la selecció artificial.
Actualment també es fa ús de la transgènesi per a generar organismes modificats genèticament.

## Referències

* ↑ «Biotecnologia - Diccionari de la llengua catalana». Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ «Alimentación | AseBio» (en castellà). AseBio, 2018. [Consulta: 13 gener 2021].
* ↑ Food biotechnology. 2a edició. Nova York: CRC Press, Taylor & Francis, 2006. ISBN 0-8247-5329-1.
* ↑ Ramos Cormenzana, Alberto; Nader Macías, Fátima E.; Monteoliva Sánchez, Mercedes. Probióticos y salud (en castellà), 2012, p. 27. ISBN 9788499690513.

## Vegeu també

* Categoria:Aliments fermentats
# Biotecnologia blanca

La biotecnologia blanca, també coneguda com a biotecnologia grisa o biotecnologia industrial, és la biotecnologia aplicada als processos industrials.
El seu principal objectiu és la creació de productes fàcilment degradables, que consumeixin menys energia i que generin menys deixalles durant la seva producció. La biotecnologia blanca tendeix a consumir menys recursos que els processos tradicionals utilitzats per produir béns industrials. L'aplicació de la biotecnologia a la producció industrial té un gran futur per al desenvolupament sostenible, però molts productes encara han de passar la prova de la seva viabilitat econòmica.
Un exemple és l'obtenció de microorganismes per generar un producte químic o l'ús d'enzims com a catalitzadors o inhibidors enzimàtics industrials, ja sigui per obtenir productes químics valuosos o per destruir contaminants químics perillosos (per exemple, utilitzant oxidoreductases). També s'aplica als usos de la biotecnologia a la indústria tèxtil, en la creació de nous materials, com plàstics biodegradables, i en la producció de biocombustibles.

## Referències

* ↑ Frazzetto, Giovanni «White biotechnology». EMBO reports, 4, 9, 2003, pàg. 835-837 [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ EuropaBio. «Industrial biotech». [Consulta: 15 novembre 2007].
* ↑ «White biotechnology» (en anglès), 04-09-2003. [Consulta: 20 octubre 2022].
* ↑ Xu, Feng «Applications of oxidoreductases: Recent progress». Industrial Biotechnology, 1, 1, 2005, pàg. 38-50. doi:10.1089/ind.2005.1.38 [Consulta: 7 novembre 2015].
# Tiguil

Tiguil (en rus: Тигиль) és un poble del krai de Kamtxatka, a Rússia, que el 2021 tenia 1.547 habitants. És la seu administrativa del districte homònim.

## Referències

* ↑ «Населенные пункты Камчатки (даты возникновения, наименования, переименования, упразднения; краткая топонимика Камчатки) | Публикации по истории Камчатки | Камчатка, Петропавло …». Arxivat de l'original el 2013-01-28. [Consulta: 16 gener 2013].
# Moviment per una Geòrgia Unida

El Moviment per una Geòrgia Unida (georgià მოძრაობა ერთიანი საქართველოსთვის, Modsraoba Ertiani Sakartvelostvis, MES) és un partit polític de Geòrgia, fundat el 27 de setembre de 2007 per l'ex ministre de Defensa, Irakli Okruashvili. S'oposa a la tendència de l'actual president de Geòrgia, Mikheil Sakaixvili, vers l'autoritarisme. Okruashvili va ser detingut el 28 de setembre de 2007, cosa que va donar lloc a manifestacions contra el govern.
El partit va ser inaugurat oficialment el 15 de desembre de 2007 amb Gia Tortladze, membre del Parlament de Geòrgia, com el seu president, mentre que Irakli Okruashvili, qui es troba detingut a Alemanya, va ser escollit "president honorari".
El Moviment per una Geòrgia Unida va formar part de la coalició de nou partits de l'oposició coneguda com a "Consell Nacional", va donar suport Levan Gachechiladze com a candidat a les eleccions presidencials georgianes de 2008.

## Enllaços externs

* Creació del partit a civil.ge
# Tocat

Tocat (títol original en anglès: Touch) és una pel·lícula estatunidenca basada en una novel·la d'Elmore Leonard, adaptada, produïda i dirigida per Paul Schrader, estrenada als Estats Units el 1997. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.
És una comèdia lleugera en la qual actuen Skeet Ulrich, Bridget Fonda, Christopher Walken i Tom Arnold. Dave Grohl participa en la banda sonora de la pel·lícula.
La pel·lícula és una sàtira de la indústria americana de l'evangelisme.

## Argument

Juvenal, un jove que té el do de guarir els malalts pel simple contacte de les seves mans sobre els seus cossos comença a veure aparèixer misterioses cicatrius sobre la seva pell. Paral·lelament, l'ancià evangelista Bill Hill no pot més de vendre mobilhomes per guanyar-se la vida. Convenç la seva amiga Lynn Faulkner de seduir Juvenal per intentar explotar el seu do comercialment. Però Lynn i Juvenal s'enamoren...

## Repartiment

* Skeet Ulrich: Juvenal
* Bridget Fonda: Lynn
* Christopher Walken: Bill Hill
* Gina Gershon: Debra
* Tom Arnold: August Murray

## Premis

1997: Festival de Sitges: Secció oficial llargmetratges a concurs 1997: Premis Independent Spirit: Nominada a Millor director i Millor guió

## Crítica

* "Vol ser una comèdia, però el resultat desconcerta una mica"
* "Surreal, d'un humor massa privat que mai acaba de desenganxar"

## Referències

* ↑ «Tocat». Ésadir.cat. [Consulta: 12 gener 2023].
* ↑ «Touch». The New York Times.
* ↑ Barriuso, Jorge «Touch». Cinemanía.
* ↑ Rom, Manuel «Touch». Cinemanía.

## Enllaços externs

* Tocat a Goita què fan, ara!
Viccionari
# Tiridates d'Ibèria

Tiridates o Tirdat I d'Ibèria (en georgià თრდატი, llatí Tiridates) fou un rei d'Ibèria de la dinastia Cosròida, que va regnar de vers el 393 o 394 al 406.
Segons les cròniques georgianes, Trdat o Tirdat va regnar 12 anys. Era fill de Rev II d'Ibèria i de Salomé, filla del rei d'Armènia Tiridates III el Gran (de vegades anomenat Tiridates IV el Gran); el seu nom fou triat en honor del seu avi matern.
Rev II fou rei associat a Ibèria pel seu pare Mirian III, però va morir poc abans que aquest darrer i aleshores Trdat o Tiridates o bé era massa jove o per qüestions polítiques o per dret, la corona corresponia al seu germà Saurmag II (Sauromaces) que va regnar de vers el 361 al 370 com a cap del partit pro-romà, en lluita contra el seu oncle pro-sassànida Varaz Bakur I (nascut d'una segona esposa de Mirian III), i després del 370 al 378 com a diarca de la part occidental d'Ibèria sota influència romana. Tiridates es va casar amb la filla de Varaz Bakur II (rei de vers el 380 al 394) i a la seva mort va accedir al tron, quan ja devia ser gran. El rei difunt deixava tres fills, dos dels quals (Mitridates i Tiridates) eren els seus propis nets per via de la mare, i deixava també un fill d'un matrimoni irregular, Pharsman (que era el més gran dels tres) i que fou criat per l'eristavi de Samchvilde.
La Crònica georgiana li dona un regnat de dotze anys i indica que «fou un rei pietós que va saber calmar els perses, als quals pagava tribut ». A la seva mort el va succeir Pharsman IV d'Ibèria, el fill de Varaz Bakur II.

## Bibliografia

* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990
Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie depuis l'Antiquité jusqu’au XIXe siècle, vol. 1-7, Sant Petersburg, 1848-58
# Torneig Comte de Godó 1981

El Trofeu Comte de Godó 1981 és una competició tennística que es jugà sobre terra batuda pertanyent al circuit Grand Prix. La 29a edició del torneig es va celebrar entre el 5 i l'11 d'octubre de 1981 en el Reial Club de Tennis Barcelona a Barcelona, Catalunya.

## Quadre individual masculí

| 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | I. Lendl | 6 | 6 |
| 12 | M. Orantes | 1 | 2 | 1 | I. Lendl | 6 | 3 | 6 |
| 16 | C. Barazzutti | 4 | 3 | 6 | A. Panatta | 3 | 6 | 2 |
| 6 | A. Panatta | 6 | 6 | | | | | | 1 | I. Lendl | 6 | 6 | |
| 4 | Y. Noah | 6 | 7 | | | | | | 4 | Y. Noah | 0 | 3 | |
| 9 | H. Gildemeister | 4 | 5 | 4 | Y. Noah | 6 | 6 | | | | | | |
| | Á. Giménez | 1 | 1 | 7 | T. Smid | 2 | 4 | | | | | | |
| 7 | T. Smid | 6 | 6 | | | | | | | | | | | 1 | I. Lendl | 6 | 6 | 6 |
| | P. Slozil | 0 | 2 | | | | | | | | | | | 2 | G. Vilas | 0 | 3 | 0 |
| 11 | E. Dibbs | 6 | 6 | 11 | E. Dibbs | 1 | 6 | 6 | | | | | |
| 15 | P. Rebolledo | 6 | 6 | 15 | P. Rebolledo | 6 | 3 | 2 | | | | | |
| 3 | V. Pecci | 0 | 3 | | | | | | 11 | E. Dibbs | 6 | 4 | 2 |
| 5 | B. Taroczy | 6 | 7 | | | | | | 2 | G. Vilas | 1 | 6 | 6 |
| 10 | J.L. Damiani | 4 | 5 | 5 | B. Taroczy | 1 | 1 | | | | | | |
| 13 | A. Gómez | 3 | 6 | 2 | G. Vilas | 6 | 6 | |
| 2 | G. Vilas | 6 | 7 | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Heinz Gunthardt Balazs Taroczy | 6 | 7 | |
| | Francisco Ferrer Alberto Tous | 0 | 5 | | 1 | Heinz Gunthardt Balazs Taroczy | 3 | 4 |
| 4 | Paolo Bertolucci Adriano Panatta | 7 | 1 | 3 | 8 | Anders Jarryd Hans Simonsson | 6 | 6 |
| 8 | Anders Jarryd Hans Simonsson | 5 | 6 | 6 | | | | | 8 | Anders Jarryd Hans Simonsson | 6 | 6 |
| | Mark Dickson Roland Stadler | 3 | 1 | | | | | | 2 | Hans Gildemeister Andrés Gómez | 1 | 4 |
| 3 | Pavel Slozil Tomas Smid | 6 | 6 | | 3 | Pavel Slozil Tomas Smid | 6 | 2 |
| 7 | Jose Luis Damiani Ricardo Ycaza | 6 | 1 | 2 | 2 | Hans Gildemeister Andrés Gómez | 7 | 6 |
| 2 | Hans Gildemeister Andrés Gómez | 4 | 6 | 6 | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (català) (castellà) (anglès)
* Quadre individual masculí
* Quadre dobles masculins
Barcelona Open :
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
# Tometes maculatus

Tometes maculatus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F.C.T., L.R. Malabarba, P.A. Buckup, J.F. Pezzi da Silva, R.P. Vari, A. Harold, R. Benine, O.T. Oyakawa, C.S. Pavanelli, N.A. Menezes, C.A.S. Lucena, M.C.S.L. Malabarba, Z.M.S. Lucena, R.E. Reis, F. Langeani, L. Cassati i V.A. Bertaco 2003. Genera Incertae sedis in Characidae. p. 106-168. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Tractat de prohibició parcial de proves nuclears

El Tractat de prohibició parcial de proves nuclears, signat el 5 d'agost de 1963 a Moscou, poc de temps després de la crisi de Cuba (principi de la distensió), és un conjunt de regles sobre la prohibició d'assajos d'armes nuclears a l'atmosfera i sota l'aigua. Els assajos subterranis no estan compresos en aquesta prohibició, amb la condició que no aboquin deixalles radioactives fora dels límits territorials de l'estat que procedeix als assajos.
Els Estats Units, l'URSS i el Regne Unit el varen ratificar immediatament. França i la Xina no s'hi afegiren, en primer terme. L'Índia també el va signar. Va ser completat amb el Tractat de No Proliferació Nuclear.

## Vegeu també

* Tractat de No Proliferació Nuclear