OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bartonita

La bartonita és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser anomenada en honor de Paul Booth Barton, petròleg del Servei Geològic dels Estats Units.

## Característiques

La bartonita és un sulfur de fórmula química K₆Fe$_{20}$S$_{26}$S. Cristal·litza en el sistema tetragonal en masses anèdriques, intercrescudes amb pirrotita; també en forma de cristalls individuals allargats, de fins a 50 μm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. Està relacionada estructuralment amb la djerfisherita i la pentlandita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bartonita pertany a «02.FC: Sulfurs d'arsènic, àlcalis, sulfurs amb halurs, òxids, hidròxid, H₂O, amb Cl, Br, I (halogenurs-sulfurs)» juntament amb els següents minerals: djerfisherita, talfenisita, owensita, clorbartonita, arzakita, corderoïta, grechishchevita, lavrentievita, radtkeïta, kenhsuïta, capgaronnita, perroudita, iltisita, demicheleïta-(Br) i demicheleïta-(Cl).

## Formació i jaciments

La bartonita va ser descoberta a Coyote Peak, al comtat de Humboldt (Califòrnia, Estats Units). També ha estat descrita en un altre indret dels EUA, Dinamarca, Itàlia i Rússia.

## Referències

* 1 2 3 4 «Bartonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Bartonite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 13 gener 2019].
# Barraca del Camp Gran

La Barraca del Camp Gran és una obra de Súria (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una barraca ubicada en una plana de peu de mont, al costat de la Riera d'Hortons. Es tracta d'una de les barraques de majors dimensions del municipi. És una construcció feta en pedra seca, de planta rectangular i la coberta realitzada amb falsa cúpula, muntada a base de pedra seca i coronada amb una gran llosa de pedra. Sobre la coberta, una capa de terres i graves realitzen la funció d'impermeabilització.

## Referències

* ↑ «Barraca del Camp Gran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2018].
# Barraca del Coll de Noufonts (Queralbs)

La Barraca del Coll de Noufonts és una barraca de pedra seca de Queralbs (Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Barraca feta amb tècnica de pedra en sec ubicada al corriol de pujada del pic de Nouscreus a uns 50 metres del coll de Noufonts.
Presenta una planta quadrada i disposa d'un accés amb angle recte i mur per protegir del vent. La construcció està adossada a una formació rocosa natural. La barraca mira al sud.
La seva datació pot situar-se al segle xx.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca del Coll de Noufonts». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# Papa rellena

La papa rellena (patata farcida, en català) és un plat tradicional de les gastronomies peruana i xilena. Els registres més antics es troben en receptaris de les darreries del segle xix.

## Preparació

El plat consisteix en una masa de puré de patates (a la qual s'hi pot afegir un poc de fècula de patata) amb el qual es fa una mena de panada o arepa farcida amb carn picada de vedella, porc o pollastre, ceba fregida, olives, ou bullit i espècies. Una vegada farcida, la porció es passa per farina i ou batut i es fregeix amb abundant oli. S'hi pot servir amb salsa criolla.

## Vegeu també

* Gastronomia de Xile
* Llista de plats típics de la gastronomia del Perú

## Referències

* ↑ Erika Fetzer. Sabores del Perú. La cocina peruana desde los incas hasta nuestros días. Barcelona: Viena Ediciones, 2004. ISBN 84-8330-249-7.
* ↑ Sergio de Ugarriza. Terminología comercial agropecuaria. EUCASA, p. 238. ISBN 9789506230500. «Papa canchán: [...] apropiada para preparar la papa rellena, plato de las gastronomías de Chile y de Perú.»
* 1 2 Zapata Acha, Sergio. Diccionario de gastronomía peruana tradicional. Lima: Universidad San Martín de Porres, novembre 2006. ISBN 9972-54-155-X.
# Benetton Formula

Benetton Formula Ltd., o simplement Benetton, va ser una escuderia que va participar en la Fórmula 1 entre els anys 1986 i 2001. Va córrer amb motors Ford i Renault i pertanyia a la família Benetton, propietària d'una cadena mundial de tendes de roba amb el mateix nom. El major èxit de l'escuderia van arribar amb els dos títols mundials de conductors que va guanyar Michael Schumacher el 1994 i el 1995 i el títol mundial de constructors que van guanyar també el 1995. El 16 de març del 2000 l'equip va ser venut a Renault per 120 milions de dòlars.

## Referències

* ↑ Vergani, Guido. Dizionario della moda 2010 (en italià). Milà: Baldini Castoldi Dalai, 2009, p.114. ISBN 9788860736086.
# Beech Creek

Beech Creek és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 717 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Beech Creek tenia 717 habitants, 301 habitatges, i 201 famílies. La densitat de població era de 503,3 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 301 habitatges en un 23,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,2% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 33,2% no eren unitats familiars. En el 28,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,8% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 24,4% de 45 a 60 i un 19,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.250 $ i la renda mediana per família de 39.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.441 $ mentre que les dones 17.426 $. La renda per capita de la població era de 15.567 $. Entorn del 3,4% de les famílies i el 5,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Beech Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Beech Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Haman

Haman, (hebreu: המן) segons el relat bíblic d'Ester, el visir de l'Imperi Persa sota el regnat d'Assuer, (Xerxes I de Pèrsia). Pels jueus, Haman és percebut com l'arquetipus del mal i l'antisemitisme.

## Llibre d'Ester

Segons el Llibre d'Ester, Haman era el fill d'Hamedata, descendent d'Agag, un rei Amalaquita. Apareix doncs com un enemic hereditari del poble jueu. Els esdeveniments tenen lloc a la ciutat de Susa, a Pèrsia al segle iv abans de Crist. Haman, esdevingut ministre d'Assuer, prepara un complot per matar tots els jueus instal·lats a l'Imperi Persa. Va fer aprovar un decret, signat pel rei, ordenant l'extermini de la població jueva.
Tanmateix, el projecte de Haman, és descobert per la Reina Ester i el seu oncle Mardoqueu, els plans de Haman es giren contra ell i la seva família. Aleshores Haman i els seus deu fills són capturats i executats per ordre del Rei Assuer.

## Festa de Purim

Per commemorar aquests esdeveniments, la festa de Purim va ser instaurada, El Llibre d'Ester és llegit a la sinagoga, i el públic fa soroll cada vegada que Haman és anomenat, Alguns dolços, com les Hamantashen són menjats en aquesta data festiva.

## Vegeu també

* Llibre d'Ester

## Referències

* ↑ biblija.net
* ↑ biblija.net
* ↑ biblija.net
* ↑ «jabad.org.ar». Arxivat de l'original el 2014-08-09. [Consulta: 1r agost 2014].
# Palau Crețulescu

El palau Crețulescu (Palatul Crețulescu en romanès, i sovint amb la grafia alternativa "Kretzulescu" o "Krețulescu") és un edifici històric a prop dels jardins Cișmigiu, al carrer Știrbei Vodă, 39, a Bucarest (Romania). El va construir l’arquitecte romanès Petre Antonescu (1873–1965) per a la família Crețulescu entre el 1902 i el 1904.
El palau es va construir per a Elena Kretzulescu (1857–1930), filla de Constantin Kretzulescu (1798–1863) i Maria Filipescu (1835–1878). Mentre estava fora de París, Barbu Bellu va viure molts anys en aquesta casa.
De 1972 a 2011, el palau Creţulescu allotjava la seu de la UNESCO Centre Europeu per a l'Educació Superior (conegut com UNESCO-CEPES per les sigles en francès, Centre Europeén pour l'enseignement supérieur).

## Referències

* 1 2 Kaliani, Mira. «De la o casă sobră și retrasă la palatul exuberant al Elenei Kretzulescu» (en romanès). editiadedimineata.ro. Arxivat de l'original el de gener 22, 2022. [Consulta: 28 abril 2021].

## Enllaços externs

* Lloc oficial UNESCO-CEPES.
# Barraques de camp (Sant Feliu de Llobregat)

Les barraques de camp són una obra de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Fins a un total de 8 barraques de planta circular o rectangular estan escampades pels vessants de la Serra de Collserola, inclosa en el terme municipal. Les aquí localitzades són representatives d'un conjunt més gran d'elements construïts amb pedra en sec - marges, murs de protecció de camins i elements vegetals, etc.- que s'han d'entendre protegits en la seva totalitat perquè són representatius d'un modus de transformació del paisatge per l'home i l'aprofitament del territori.

## Referències

* ↑ «Barraques de camp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Barraques de pedra seca (Llers)

Les barraques de pedra seca són un conjunt de construccions rurals al terme municipal de Llers (Alt Empordà) incloses en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El municipi de Llers té una gran nombre de barraques de vinya i de pastor distribuïdes per tot el terme municipal. Una de les zones on es concentren més barraques és a la banda sud del terme, entre la vila de Llers i la d'Avinyonet de Puigventós, destacant el paratge de les Brugueres i les Avalls.
Aquestes barraques són bastides amb la tècnica de la pedra seca, tot i que presenten una gran diversitat tipològica pel que fa a les seves dimensions, formes i distribucions internes. Majoritàriament són de grans dimensions i estan distribuïdes entre una i tres estances. Presenten la planta quadrada, rectangular o circular, i en determinats casos, integren alguna feixa com a part de l'estructura. La coberta és en general cupular, bastida mitjançant l'acumulació concèntrica de pedres. L'accés a l'interior es fa mitjançant una obertura rectangular, en alguns casos lleugerament troncopiramidal. Presenta llinda monolítica i brancals fets amb pedra ben desbastada. En determinades ocasions pot tenir un arc de descàrrega superior. Les barraques són bastides en pedra generalment desbastada, de mida mitjana-gran, disposada en filades més o menys regulars.
Aquest tipus de construccions és molt freqüent a la zona que s'estén entre Llers i Avinyonet de Puigventós, i es relacionen amb l'expansió agrícola i demogràfica del segle xviii, quan els Rocabertí, senyors del lloc, van cedir a la gent del poble bona part de les terres ermes per al seu conreu, i s'hi van plantar vinyes i oliveres. Rubió i Bellver, en el seu estudi sobre aquest tipus de construccions, les relaciona amb les que encara es conserven a la península del Sinaí, que semblen tenir el seu origen en temps prehistòrics. També se'n troben en altres zones del Mediterrani, principalment associades amb el conreu de vinya. Així doncs, l'autor dedueix que les tècniques de construcció de les barraques es remunten a temps remots i han arribat als nostres dies per transmissió generacional.

## Referències

* 1 2 3 «Barraques de pedra seca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Barraques de pescadors de la Creu

Les Barraques de pescadors de la Creu són uns petits edificis o magatzems bastits a la Cala de la Creu, al municipi de l'Escala (Alt Empordà). Disposen d'unes rampes per a avarar petites naus i per a l'embarcament. El nom prové d'una creu de terme ja desapareguda.
Les construccions que es conserven actualment han estat modificades, reformades i restituïdes amb el pas del temps. Es troben edificades damunt la roca litoral, en un terreny amb pendent orientat al mar per facilitar l'accés de les barques. Es tracta de quatre petites i senzilles barraques de planta quadrada i rectangular, amb les cobertes a un sol vessant i formades per planta baixa. Presenten una única porta d'accés a l'interior i, dues d'elles, una petita finestra rectangular.
Les barraques de pescadors o botigues servien per a guardar els estris en un lloc situat vora on atracaven l'embarcació. A prop d'elles es localitzaven diferents estenedors de xarxes de cotó, que es tenyien amb escorça de pi a la perola del tint.

## Referències

* 1 2 3 «Barraques de pescadors de la Creu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
* ↑ «Les cales de l'Escala». Camp d'Aprenentatge Empúries. Generalitat de Catalunya.
# Haplochromis plagiostoma

Haplochromis plagiostoma és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Victòria (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Papir 76

El Papir 76 (a la numeració Gregory - Aland), signat per ${\mathfrak {P}}$ $^{76}$, és una còpia del Nou Testament en grec. És un manuscrit de papir de l'Evangeli de Joan. Els textos supervivents de Joan són els versicles 4: 9,12.
El manuscrit ha estat assignat paleogràficament al segle VI.
El text grec d’aquest còdex és mixt. Aland el va situar a la categoria III.
Actualment es troba a l’ Österreichische Nationalbibliothek (Pap. Vindob. G. 36102) a Viena.

## Referències

* 1 2 3 Aland, Kurt; Erroll F. Rhodes (trans.). The Text of the New Testament: An Introduction to the Critical Editions and to the Theory and Practice of Modern Textual Criticism. Grand Rapids: William B. Eerdmans Publishing Company, 1995, p. 101. ISBN 978-0-8028-4098-1.
* ↑ «Liste Handschriften». Institute for New Testament Textual Research. [Consulta: 27 agost 2011].

## Bibliografia complementària

* Herbert Hunger, Zwei unbekannte neutestamentliche Papyrusfragmente der österreichischen Nationalbibliothek, Biblos VIII (Viena: 1959), pp. 7-12.
# Batala

Batala és una ciutat i municipalitat del districte de Gurdaspur a Panjab, Índia. La seva població el 2001 era de 126.646 habitants (el 1901 de 27.365 i el 1881 de 24.281).
Fou fundada el 1465 pel bhati rajput Raja Ram Deo durant el regnat de Bahlul Shah Lodi de Delhi. Ram Deo havia rebut les terres en jagir de mans de Tatar Khan, governador de Lahore. Després Akbar el Gran la va donar en jagir a Shamsher Khan, el seu germà adoptiu, que la va embellir. Al segle XVIII va passar successivament a les confederacions sikhs dels Ramgarhia i dels Kanheya, per retornar als Ramgarhia quan els seus caps van retornar de l'exili, i la van conservar fins al temps de Ranjit Singh. Sher Singh, el fill de Ranjit Singh, hi va construir diversos edificis; és ciutat sagrada dels sikhs. El 1849 va passar als britànics i fou convertida en capital de districte que al cap de pocs anys va passar a Gurdaspur. El 1867 fou creada municipalitat.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Ha Seok-ju

Ha Seok-Ju (Hamyang, 20 de febrer de 1968) és un futbolista sud-coreà retirat i actual entrenador.
Com a futbolista va jugar a diversos clubs de Corea del Sud i Japó. Al club on més anys romangué fou el Busan Daewoo Royals. També jugà 95 partits amb la selecció de Corea del Sud, en els quals marcà 23 gols. Participà a dos Mundials, el 1994 i 1998.

## Enllaços externs

* Perfil a K League (coreà)
* Perfil a kfa (coreà)
* Perfil a FIFA Arxivat 2010-06-16 a Wayback Machine.
* Perfil a national-football-teams
* Partits internacionals
# Gustav Weil

Gustav Weil (25 d'abril de 1808, Sulzburg, Alemanya - 29 d'agost de 1889, Friburg de Brisgòvia, Alemanya) fou un lingüista, professor universitari i orientalista alemany.

## Biografia

Com que estava destinat a ser rabí, va aprendre hebreu, a més d'alemany i francès. També va rebre lliçons de llatí per part del sacerdot de la seva ciutat natal. Amb dotze anys va traslladar-se a Metz, d'on el seu avi era rabí, per estudiar-hi el Talmud. Tanmateix, la carrera teològica va decebre'l i va decidir abandonar-la aviat. El 1828 va entrar a la Universitat de Heidelberg, on es va consagrar a l'estudi de la filologia i de la història. Alhora va estudiar àrab amb Friedrich Wilhelm Carl Umbreit. Malgrat els seus recursos escassos, el 1830 va traslladar-se a París per continuar-hi els estudia amb Antoine Isaac Silvestre de Sacy, i gràcies a això va poder acompanyar l'expedició francesa a l'Alger, en tant que corresponsal per a l'Allgemeine Zeitung d'Augsburg. El gener de 1831 va renunciar a aquesta feina i va traslladar-se al Caire, on fou contractat com a professor de francès a l'Escola Mèdica Egípcia d'Abu-Zabel. Allà va romandre, tret d'algun viatge ocasional a Europa, fins al març del 1835. Durant aquest període a Egipte, va tenir l'oportunitat d'estudiar amb filòlegs àrabs com Mohammed Ayyad al-Tantawi i Ahmad al-Tunsi, i també va aprendre-hi persa i turc.
De tornada a Europa, Weil va passar per Constantinoble, on va estar-se un temps per perfeccionar els seus coneixements de turc. Ja a Alemanya, va intentar establir-se, sense èxit, com a professor privat a la Universitat de Heidelberg. Les raons d'aquest fracàs es deuen que prèviament Weil havia criticat durament la traducció que Joseph von Hammer-Purgstall havia publicat de Els collarets d'or de Zamakhshari (1836). Cal tenir en compte que, aleshores, Hammer-Purgstall gaudia d'una enorme reputació i la Universitat de Heidelberg, incapaç d'entrar a jutjar aquesta polèmica, no va atrevir-se a contractar Weil. No obstant això, gràcies a la recomanació de Sacy, Weil va poder entrar-hi primer com ajudant de bibliotecari i posteriorment, el 1838 com a bibliotecari, càrrec que ocupà fins al 1861, quan finalment va poder entrar-hi com a professor.
# Gustav Wegner

Gustav Wegner (Jarocin, 4 de gener de 1903 - 7 de juny de 1942) va ser un atleta alemany, especialista en el salt de perxa i decatló, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
Nascut a Jarocin, a la província de Posen, en el sí d'una família adinerada, es va graduar el 1927 a l'Acadèmia Prussiana d'Educació Física. Fou el saltador de perxa alemany més destacat de la seva època, guanyant cinc campionats nacionals de la disciplina entre 1929 i 1934, alhora que fou el primer alemany en superar els 4.00 metres el juny de 1930. El juny de 1929 aconseguí el seu primer rècord nacional de perxa amb un salt de 3,855 metres i poc a poc l'anà millorant fins a situar-lo en els 4,12 metres el juny de 1931. El 1934 guanyà la medalla d'or al en la prova del salt de perxa al Campionat d'Europa d'atletisme de Torí.
A l'inici de la Segona Guerra Mundial es va incorporar a l'exèrcit, on va obtenir el rang de tinent. Morí a Taborki, al Font Oriental. L'estadi Gustav Wegner de la ciutat de Northeim duu el nom en honor seu.

## Millors marques

* Salt amb perxa. 4,12 metres (1931)
* Decatló. 7.351,08 punts (1932)

## Referències

* 1 2 3 Klaus Amrhein: Biographisches Handbuch zur Geschichte der Deutschen Leichtathletik 1898–2005. 2 Bände. Darmstadt 2005 publiziert über Deutsche Leichtathletik Promotion- und Projektgesellschaft
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 22 abril 2020].
# Beril·losachanbińskiïta-Na

La beril·losachanbińskiïta-Na és un mineral de la classe dels silicats.

## Característiques

La beril·losachanbińskiïta-Na un silicat de fórmula química NaMn₄(Al₅Be)(AlSi₅O₁₈)₂·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2023, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es troba relacionada química i estructuralment amb la cordierita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del museu mineralògic de la Universitat de Breslau, Polònia, amb el número de catàleg: mmuwr iv8026.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina del mont Szklana, a la localitat de Gmina Ząbkowice Śląskie, dins el comtat de Ząbkowice Śląskie (Voivodat de Baixa Silèsia, Polònia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Beryllosachanbińskiite-Na» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 abril 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 72». European Journal of Mineralogy, 35, 2, 20-04-2023, pàg. 285–293. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-285-2023 [Consulta: 28 abril 2023].
# Bernard D'Abrera

Bernard D'Abrera (1940 - 13 de gener de 2017) fou un entomòleg taxonomista i filòsof de la ciència australià, especialment reconegut pels seus llibres sobre les papallones autèntiques (Papilionoidea) i les arnes més grans del món (Saturniidae i Sphingidae). Considerat un dels millors lepidopteristes del món pel The Daily Telegraph, des del 1982 es va posicionar obertament crític amb la teoria de l'evolució i defensor del creacionisme i el disseny intel·ligent.
El també entomòleg Arthur Shapiro descriu els llibres de D'Abrera com un seguit d'estupideses, errors, tossuderia i pèssima escriptura.

## Vegeu també

* Papallona tigre de D'Abrera
* Creacionisme
* Disseny intel·ligent

## Referències

* ↑ Charles Clover «Museum's move puts butterfly world in a flutter». , 27-11-2004, p. 5.
* ↑ Society Fellows Arxivat 2013-01-16 a Wayback Machine., web oficial de l'International Society for Complexity, Information and Design.
* ↑ Laufer, Peter. The dangerous world of butterflies : the startling subculture of criminals, collectors, and conservationist. Guilford, Conn.: Lyons Press, 2009, p. 215. ISBN 1-59921-555-1.