OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sàmicon

Sàmicon (grec antic: Σαμικόν, en llatí: Samicum) era una ciutat de Trifília, a l'Èlida, situada prop de la costa entre la desembocadura del riu Alfeu i la del Neda. Estava situada sobre un esperó que sortia d'una muntanya elevada molt pròxima a la costa, i deixava només un pas estret.
Pel seu domini sobre aquest pas s'ha pensat que era una ciutat molt antiga i se l'ha identificat amb una ciutat que Homer cita al Catàleg de les naus anomenada Arena i que era una de les possessions de Nèstor, que el poeta situa vora la desembocadura d'un riu que anomena Minieu. Estrabó diu que originalment la ciutat es deia Samos (Σάμος) perquè era dalt d'un turó (samos volia dir antigament 'elevat'), i inicialment Sàmicon era el nom d'una fortalesa encara més elevada. El nom es va estendre a la plana i a la ciutat. Pausànies parla d'una ciutat, Sàmia (Σαμία), que, si no es correspon amb Sàmicon, és de localització desconeguda.
Ocupada per la Lliga Etòlia sota Polispercó en lluita contra la Lliga Arcàdia, Filip V de Macedònia la va ocupar el 219 aC, segons diuen Polibi i Pausànies.
A la seva rodalia, a la costa hi havia el temple del Posidó samià amb una cova i envoltat d'oliveres silvestres. Era el centre religiós de les sis ciutats de Trifília, que contribuïen al seu manteniment i sota la custòdia de la ciutat de Macistos, la més poderosa de les ciutats de Trifília. Estrabó diu que aquest temple es trobava a 100 estadis de Lèpreon.
Vora la ciutat hi havia unes fonts d'aigües medicinals que es deia que guarien les afeccions cutànies. Al llarg de la costa hi havia dues llacunes, i la situada més al sud s'omplia de fonts subterrànies. Les seves aigües eren fètides i els seus peixos no es podien menjar, cosa que Estrabó i Pausànies atribuïen al fet que en aquella llacuna els centaures s'hi rentaven les ferides. Tots dos autors lloen l'excel·lència d'aquella aigua per guarir els problemes a la pell. Sobre la llacuna hi havia dues coves dedicades a les nimfes, la més gran i important era la de les nimfes Anígrides (Ἀνιγρίδες), cantades per la poetessa Mero. Les persones que volien utilitzar la llacuna per sanar-se abans entraven a aquesta cova a oferir les seves oracions a les nimfes. Actualment encara són visibles aquestes coves, però només són accessibles per mar, ja que ha pujat el nivell de les aigües.

## Referències

* 1 2 3 4 Smith, William (ed.). «Samicum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 25 desembre 2020].
# Rinald de Monterotondo

Rinaldo de Monterotondo (mort vers 1240), era fill d'Albert IV de Prato. Va repartir amb son germà Maginard de Certaldo l'herència i va rebre els feus amb títol comtal de Montelupo, Castellina, Limite, Sammontana, Castiglione Val di Pesa, Montagnana, Elci, Castelnuovo, Monterotondo (la capital i que va donar nom al comtat) i Cornia.
# IEC 60309

* Per a altres significats, vegeu «Connector IEC».
IEC 60309 (abans IEC 309 i CEE 17, també publicada pel CENELEC com a EN 60309) és una normativa internacional (creada per l'IEC) de seguretat elèctrica per a endolls, bases d'endoll i acobladors, per a aplicacions industrials. La tensió màxima permesa per la norma és 690V DC o AC. El màxim corrent és 125A i la màxima freqüència 500 Hz. El rang de temperatura és de −25 °C to 40 °C. La darrera versió de la norma es pot esbrinar aquí.

## Definicions de la norma

Hi ha tot un ventall d'endolls i bases de diferents mides i colors amb diferents tipus de terminals de connexió, tot depenent de la tensió, corrent i fases que han de subministrar :
Colors:
| Característiques | Color |
| 20 V –25 V | Púrpura |
| 40 V – 50 V | Blanc |
| 100 V – 130 V | Groc |
| 200 V – 250 V | Blau |
| 380 V – 480 V | Vermell |
| 500 V – 690 V | Negre |
| > 60 Hz – 500 Hz | Verd |
| Cap dels anteriors | Gris |
Dimensions :
| Classificació dels Connector | 16 A | 16 A | 16 A | 32 A | 32 A | 63 A | 125 A |
| Terminals | 2+E | 3+E | 4+E | 2+E, 3+E | 4+E | Tots | Tots |
| Diàmetre de L/N (fase/Neutre) | 5 mm | 5 mm | 5 mm | 6 mm | 6 mm | 8 mm | 10 mm |
| Longitud dels terminals L/N | 36 mm | 36 mm | 36 mm | 45 mm | 45 mm | 66 mm | 69.5 mm |
| Diàmetre del terminal de terra | 7 mm | 7 mm | 7 mm | 8 mm | 8 mm | 10 mm | 12 mm |
| Earth pin length | 37 mm | 37 mm | 37 mm | 45 mm | 45 mm | 66 mm | 69.5 mm |
| Diàmetre del terminal cercle | 17.5 | 21.5 | 26.5 | 25.0 mm | 30.3 | 36.5 mm | 42.5 mm |
| Diàmetre interior coberta | 43.5 | 49.5 | 56.1 | 57.3 mm | 63.4 | 61.5 mm | 72.5 mm |
| Diàmetre exterior coberta | 47.5 | 53.5 | 60.5 | 61.5 mm | 67.5 | 69.5 mm | 81.5 mm |
| Longitus de la coberta | 37.0 mm | 37.0 mm | 37.0 mm | 46.0 mm | 46.0 mm | 67.0 mm | 74.5 mm |

## Referències

* ↑ «IEC 60309-1:1999 | IEC Webstore» (en anglès). https://webstore.iec.ch.+[Consulta: 26 setembre 2017].
* ↑ «IEC-60309 (IEC309) International Reference Chart» (en anglès). https://www.stayonline.com.+[Consulta: 26 setembre 2017].
* ↑ «IEC 60309 Devices Website | IEC 60309 Plugs Connectors Receptacles Inlets Outlets IEC60309 - International Configurations Inc.» (en anglès). http://www.iec60309.com.+[Consulta: 26 setembre 2017].

## Vegeu també

* Seguretat elèctrica
* Schuko
* IEC 60320, per acoblament d'aparells, fins a 250 V AC
* IEC 60906-1
# Iturrialde

Iturrialde és un barri del districte bilbaí d'Ibaiondo. Té una superfície de 0,12 kilòmetres quadrats i una població de 5.952 habitants (2008).
Limita al nord amb els barris de Begoña, a l'oest amb Zazpikaleak, al sud amb Solokoetxe i a l'est amb Santutxu. És un barri d'urbanisme dens que comunica el Nucli Antic amb el barri de Santutxu a través del carrer Iturribide, molt freqüentada per la joventut en el seu extrem proper al Nucli Antic. Hi ha el Museu de Passos de Setmana Santa de Bilbao.
# Babbel

Babbel és una aplicació alemanya d'aprenentatge d'idiomes per Internet basada en subscripció. Està disponible en diversos idiomes des del gener de 2008 i, en 2021 ofereix catorze idiomes per aprendre: alemany, anglès, castellà, danès, francès, holandès, indonesi, italià, noruec, polonès, portuguès, rus, suec i turc.

## Història

La paraula babbel és l'imperatiu de la paraula alemanya babbeln (conversa), paraula que pot estar inspirada en la torre bíblica de Babel.
Babbel és part de Lesson Nine GmbH i té la seu al barri de Mitte, a Berlín, Alemanya. En 2021 tenia uns 450 treballadors a temps complet i autònoms.
L'empresa va ser fundada l'agost de 2007 per Markus Witte i Thomas Holl. L'aplicació mòbil combina la tecnologia amb metodologia, en construir l'aprenentatge d'idiomes sobre el que els usuaris ja saben en la seua llengua materna. El 2016, la revista nord-americana Fast Company Magazine nominà Babbel com una de les empreses més innovadores del món en la categoria d'ensenyament. A més, els cursos estan basats en el Marc Europeu Comú de Referència per a les Llengües (MERCL).

## Funcionament

El públic al qual es dirigeix l'app és general, i a nivell usuari, ja que és una alternativa a l'aprenentatge tradicional i reglat dels idiomes. L'app permet elegir el rang d'edat en què es troba l'usuari i el nivell de domini de l'idioma, així com paquets d'anglès específic per a diferents àmbits. Tot açò només és possible si l'usuari es registra en l'aplicació; ho pot fer via Google+, Facebook i correu electrònic. Conté diferents paquets de lliçons: per a principiants (6 cursos, amb un total de 113 lliçons); cursos intermedis (6 cursos, amb un total de 100 lliçons); paquets de gramàtica (quatre, amb un total de 70 lliçons); paquets d'anglès per al treball, i divisió per àmbits de treball (15, amb un total de 127 lliçons); paquets de comprensió i expressió orals (5 paquets, amb un total de 48 lliçons); paquets de comprensió i expressió escrites (2 paquets, amb un total de 17 lliçons); paquet de gent i cultura (8 paquets, amb un total de 64 lliçons); cursos especials (4 cursos, amb un total de 39 lliçons); paquets de paraules i frases, agrupats per àmbits (31 paquets, amb un total de 458 lliçons).
L'app sobrepassa els deu milions de descàrregues des de Google Play Store. Els usuaris que l'han puntuada (577.019), la valoren amb 4,5 punts sobre 5 de mitjana.

## Referències

* ↑ GmbH, Lesson Nine. «Language for Life - Babbel.com» (en anglès). [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Lesson Nine GmbH - Company Profile and News» (en anglès). Bloomberg Markets. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Markus Witte: "Lo más importante para nosotros es capacitar a los alumnos para que hablen el nuevo idioma lo antes posible"» (en castellà). el Economista, 08-10-2019. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Babbel - Learn Languages - Spanish, French & More - Aplicacions a Google Play». [Consulta: 30 gener 2021].
# Juan Alberto Posadas Gago

Juan Alberto Posadas Gago (Valladolid, 1967), més conegut com a Alberto Posadas és un músic, compositor i professor de música espanyol.
Es va formar musicalment primer a Valladolid, i més endavant a Madrid. El 1988 va conèixer a qui es convertí en el seu mestre, Francisco Guerrero Marín; amb ell estudià composició musical i descobrí noves tècniques per a la creació del format musical com els fractals o la combinatòria. Buscant la manera d'integrar també l'element estètic, utilitzà models de composició propis amb components de disciplines com l'arquitectura, la pintura o el moviment. De forma autodidacta, es dedicà a explorar la música electroacústica, desenvolupant diversos projectes, com per exemple Liturgia de silencio (1995) o Snefru o Versa est in luctum (2002). A partir de 1993, el seu reconeixement internacional va créixer i els seus treballs es programaren en molts països, rebent peticions de festivals i realitzant importants obres per encàrrec, a més de participar en proijectes multisdisciplinars desemvolupats per l'IRCAM, l'Institut de recherche et coordination acoustique/musique de París, i estrenats en 2009. A banda, ha compaginat la tasca de compositor amb la docència, participant com a conferenciant freqüentment en cicles i jornades de música contemporània. El 2017 fou l'encarregat d'inaugurar el 40 aniversari musical del pioner institut IRCAM, al Centre Pompidou, amb un concert on interpretà "Tenebrae; la lumière du noir", amb extractes de "Tenebrae Responsories", motets litúrgics compostos per a quatre veus a cappella pel sacerdot i compositor polifonista de finals del Renaixement Tomás Luis de Victoria (1548-1611).
L'any 2011 el Ministeri de Cultura d'Espanya li va concedir el "Premio Nacional de Música", en la modalitat de Composició, un premi atorgat a través de l'Institut Nacional de les Arts Escèniques i de la Música (INAEM).

## Referències

* ↑ Vicente, Alfonso de «Posadas Gago, Alberto». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. SGAE [Madrid], Vol. 8, 1999-2002, pàg. 914-915.
* 1 2 «El músico Alberto Posadas y la Orquesta Barroca de Sevilla, premios Nacionales de Música 2011». El País, 11-10-2011 [Consulta: 29 maig 2019].
* ↑ Díaz de la Fuente, Alicia. «Una mirada a "Cripsis" de Alberto Posadas» p. 173-185. [Consulta: 29 maig 2019].
* ↑ «Alberto Posadas». España es cultura - Spain is culture. Ministerio de Cultura (MCU). [Consulta: 29 maig 2019].
* ↑ «Alberto Posadas: 1967 -». Fundació Juan March. [Consulta: 29 maig 2019].
* ↑ «El español Alberto Posadas inaugura el 40 aniversario musical del Pompidou». El Periódico, 02-06-2017 [Consulta: 29 maig 2019].
* ↑ «La Orquesta Barroca de Sevilla y Alberto Posadas, Premios Nacionales de Música». El Imparcial, 11-10-2011 [Consulta: 29 maig 2019].

## Bibliografia

* Besada Portas, José Luis «Un compromiso entre epistemología y estética en la creación musical: La obra de Alberto Posadas». Matematicalia: revista digital de divulgación matemática de la Real Sociedad Matemática Española, Vol. 4, Núm. 4, 2008. ISSN: 1699-7700 [Consulta: 29 maig 2019].

## Enllaços externs

* Entrevista a Alberto Posadas a El Cultural
# Mouarid

Mouarid (àrab المواريد) és una comuna rural de la província d'Essaouira de la regió de Marràqueix-Safi. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.161 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Talmakante

Talmakante (en àrab تالمكانت, Tālmakānt; en amazic ⵜⴰⵍⵎⴽⴰⵏⵜ) és una comuna rural de la província de Taroudant, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 4.004 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Rinaldo Piscicello

Rinaldo Piscicello, anomenat el cardenal de Nàpols (Nàpols, Itàlia, llavors capital del Regne de Nàpols, cap a 1415/1416 - Roma, 14 de juliol de 1457) va ser un cardenal italià del segle xv. És parent de Lucrècia d'Alagni, la favorita del rei Alfons el Magnànim.

## Biografia

Rinaldo Piscicello va ser referendari, canonge i vicari general de l'arxidiòcesi de Nàpols i protonotari apostòlic. L'any 1451, és nomenat arquebisbe de Nàpols. Fa reconstruir la catedral de S. Saverio a Nàpols, després del greu terratrèmol de 1456, que va causar la mort de 40.000 persones.
El papa Calixt III el fa cardenal en el consistori del 17 de desembre de 1456.

## Referències

* 1 2 «The Cardinals of the Holy Roman Church - Biographical Dictionary - Consistory of December 17, 1456». [Consulta: 26 juny 2020].
* 1 2 «Rinaldo Cardinal Piscicello [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 26 juny 2020].
# IECEE

L' IECEE és el sistema IEC d'esquemes d'avaluació de la conformitat per a equips i components electrotècnics que és un organisme de la Comissió Electrotècnica Internacional (IEC). L'IEC utilitza el nom IECEE per al Sistema IEC per a les proves de conformitat i la certificació d'equips i components electrotècnics que és més conegut com a sistema CB.
El predecessor de l'IECEE va ser un organisme europeu fundat amb el nom de Commission internationale de réglementation en vue de l'approbation de l'équipement électrique (Comissió internacional de regles per a l'aprovació d'equips elèctrics) coneguda com CEE . Històricament aquest procés de certificació es remunta a l'any 1929 a partir d'una iniciativa de la VDE alemanya (Verband der Elektrotechnik, Elektronik und Informationstechnik).
CEE també va dissenyar i va publicar estàndards per a equips elèctrics, la majoria dels quals han estat substituïts per estàndards IEC.
CEE va publicar una sèrie d'estàndards sota el seu propi nom. La majoria d'aquestes han estat substituïdes per les normes CENELEC i/o IEC.
| CEE va publicar una sèrie d'estàndards sota el seu propi nom. La majoria d'aquestes han estat substituïdes per les normes CENELEC i/o IEC. | Descripció |
| CEE 7 | Especificació per a endolls i endolls per a usos domèstics i similars. Això descriu els endolls i endolls d'alimentació de CA d'ús domèstic a moltes parts d'Europa. La segona edició es va publicar l'any 1963 i es va actualitzar per última vegada el març de 1983. Continua disponible a l'IEC, però afirmen que "aquesta norma no s'ha d'utilitzar sola, s'ha d'utilitzar a més de la IEC 60884-1" . |
| CEE 13 | Especificació per a cables aïllats amb clorur de polivinil i cables flexibles. Suplantat per CENELEC HD-21 que va ser adoptat com a IEC 227 i posteriorment actualitzat per la sèrie IEC 60227. |
| CEE 17 | Especificació d'endolls i endolls per a finalitats industrials. Va ser adoptat com a IEC 309 i actualitzat a IEC 60309 el 1999. |
| CEE 22 | Especificació per a acobladors d'aparells per a usos generals domèstics i similars. Es va adoptar com a IEC 320 i es va tornar a connectar més tard a IEC 60320. |

## Referències

* ↑ «IECEE About us». IEC. Arxivat de l'original el 2011-09-02. [Consulta: 3 setembre 2011].
* 1 2 «Abkürzungen (Abbreviations)». DKE German Commission for Electrotechnical Equipment of the VDE. Arxivat de l'original el 2011-10-04. [Consulta: 3 setembre 2011].
* ↑ «Testing for full compliance with IEC standards». Arxivat de l'original el 2012-03-17. [Consulta: 3 setembre 2011].
# Ivan Gudóvitx

El comte Ivan Vasílievitx Gudóvitx (en rus Иван Васильевич Гудович) (1714-1820) pertanyia a la noblesa de l'Imperi Rus i fou una personalitat militar d'ascendència ucraïnesa. D'entre les seves gestes, en destaca la presa d'Odessa el 1789 i la conquesta marítima del Daguestan el 1807.
El seu pare era un membre amb influència dels cosacs. Envià els seus fills a la Universitat de Königsberg i també a la de Leipzig. De tornada a Sant Petersburg el 1759, s'allista a l'Armada Imperial Russa on serà ajudat pel seu germà Andrei, qui és ajudant de camp de Pere III.
Després del cop d'estat del 1762, els germans Gudóvitx són empresonats. Comença la guerra Guerra Russo-Turca (1768-1774). Més endavant, va passar deu anys entre la militància i el govern de Riazan, Tambov i de Podòlia.
La seva reputació li vindrà sobretot de la seva participació en la Guerra Russo-Turca, en la presa d'Odessa el 1789. També participà en la presa de Kília, que era una fortalesa que controlava el Danubi. Fou substituït per ordres de Grigori Potiomkin per Aleksandr Suvórov i marxa al Caucas a participar-hi a la presa d'Anapa.
Cansat de les dificultats militars, Gudóvitx abandona els seus càrrecs i es retira a Moscou. Governarà la ciutat durant tres anys. Amb una edat més avançada, es retira a Podòlia, heretada del seu sogre, el comte Kirill Grigórievitx Razumovski (Кирилл Григорьевич Разумовский). mor amb 80 anys i fou enterrat a la Catedral de Santa Sofia de Kíev.
# Babe Paley

Bárbara "Babe" Cushing Mortimer Paley (Boston, Massachusetts, 5 de juliol de 1915 – Manhattan, Nova York, 6 de juliol de 1978) fou una socialité nord-americana, considerada una icona de la moda del segle xx.
Babe Paley era filla del Dr. Harvey Cushing i la seva esposa Katharine Stone Crowell Cushing. Harvey Cushing fou un neurocirurgià, professor de cirurgia a les universitats de Johns Hopkins, Yale i Harvard.
Mentre estudiava a l'Escola Westover a Middlebury, Connecticut, Babe Paley va ser presentada com una debutant en la societat, amb la presència dels fills del president Franklin D. Roosevelt. El seu debut va cridar molt l'atenció durant la Gran Depressió, ia més va marcar el començament de la seva carrera com socialité. El 1934, es va graduar de l'Escola Winsor a Boston.
El 1938, Babe Paley va començar a treballar com a editora de moda per a la revista Vogue, a Nova York. La seva ocupació en Vogue li va donar accés a la roba de dissenyador, i això al seu torn li va atorgar un perfil alt i una imatge glamurosa en la societat. El 1941, la revista Time la va triar com la segona dona més ben vestida del món. Després d'això, també va ser nomenada en la llista de les dones més ben vestides el 1945 i 1946.
Després del seu segon matrimoni el 1947, Babe Paley va renunciar a la seva ocupació a la revista Vogue.
El 1958, Babe Paley va ser inclosa a la International Best Dressed List (Llista internacional de les Millor Vestides).

## Referències

* ↑ New York Times, 24 d'octubre de 1934
# Si c'était à refaire

Si c'était à refaire és una pel·lícula de Claude Lelouch, estrenada el 1976.

## Argument

Després d'una llarga estada a la presó, una dona descobreix el seu fill de quinze anys, criat per l'Assistència pública.

## Repartiment

* Catherine Deneuve: Catherine Berger
* Anouk Aimée: Sarah Gordon
* Charles Denner: L'advocat
* Francis Huster: Patrick
* Colette Baudot: Lucienne Lano
* Jean-Jacques Briot: Simon Berger
* Jean-Pierre Kalfon: el joier
* Valérie Lagrange
* Manuella Papatakis: la filla de Sarah
* Georges Staquet
* Jacques Villeret: L'agent immobiliària
* Niels Arestrup: Henri Lano
* Albina du Boisrouvray
* Paul Bellaiche
* Robert Caron
* Zoé Chauveau
* Bernard-Pierre Donnadieu: Claude Blame
* Paul Deheuvels
* François Dalou
* Nicole Desailly
* Marie-Pierre de Gérando
* Paul Gianoli
* Martin Loeb
* Rita Maiden
* Alexandre Mnouchkine
* René Monard
* Chantal Mercier
* Monique Persicot
* Jean-François Rémi: el banquer
* Michel Ruhl
* Laurence Schuman
* Harry Walter
* Philippe Ziskind
* Françoise Hardy
* Elie Chouraqui
* Betty Mars

## Nominacions

* Premi César 1977 al millor actor secundari per Charles Denner
# Juan Albiñana Calatayud

Juan Albiñana Calatayud (l'Olleria, Vall d'Albaida, 1943) és un empresari i polític valencià, senador i diputat al Congrés dels Diputats.

## Biografia

Enginyer tècnic i professor de formació professional, tenia forts lligams amb empreses del sector tèxtil d'Ontinyent. Fou elegit senador per Coalició Popular per la província de València a les eleccions generals espanyoles de 1986. De 1986 a 1989 fou secretari segon de la Comissió d'Indústria i Energia, Comerç i Turisme i de la Comissió de Seguiment del Fons de Compensació Interterritorial.
En 1991 va substituir com a diputat per la mateixa circumscripció Pedro Agramunt Font de Mora, elegit a les eleccions generals espanyoles de 1989. De 1991 a 1993 fou vocal de la Comissió d'Economia, Comerç i Hisenda i de la Comissió de control parlamentari sobre RTVE.
El 1993 deixà la política i s'abocà en la gestió de l'empresa de la seva muller, Gutiérrez Fité S.A., fundada en 1978 situada Ontinyent i dedicada al filat i les fibres tèxtils. L'empresa va tancar en 2008 i foren acomiadats 24 treballadors. L'abril del 2015 el seu nom va sortir a la llum com un dels 48 valencians que figurava a la llista Falciani com a titular d'un compte bancari a la filial del HSBC a Suïssa, amb 840.000 euros en 2006-2007. El mateix Albiñana ha manifestat que va repatriar els diners en 2009.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Un exdiputado del PP con 840.000 euros en Suiza cerró su fábrica textil en Ontinyent a Levante-EMV, 1 d'abril de 2015
# Targarona

Targarona és una masia de Sant Pere de Torelló (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És una masia de grans dimensions, de planta rectangular i coberta a quatre vessants. La façana és orientada a migdia i presenta un portal de forma rectangular a l'extrem dret, damunt el qual hi ha un mosaic amb la figura de Sant Miquel arcàngel. A l'extrem esquerre hi ha un altre portal rectangular a través del qual s'accedeix a un espai cobert amb volta quatripartita, damunt el qual hi ha un cos de galeries formades per arcs rebaixats i que miren vers llevant. A la part dreta d'aquest espai hi ha un portal d'arc rebaixat format per dovelles, a través del qual s'accedeix a l'habitatge dels propietaris. A la dovella central hi ha un escut d'armes on hi figura un animal alat. Fent espona al portal hi ha un pujador de cavalls. Cal destacar una cabana, a l'era, amb els murs exteriors decorats. L'estat de conservació és mitjà.
És construïda amb pedra i arrebossada al damunt llevat els elements de ressalt.

## Història

La casa Cabrera, durant l'època feudal tenia la masoveria de Targarona com a casa alodial. Està esmentada al fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Sant Pere de Torelló. Aleshores habitava el mas Pere Targarona. El mas conserva un vell escut. Els Targarona s'ennobliren en vincular-se per casament amb la família Pandolit.
El mas fou reformat i ampliat al segle xviii, segons podem observar a una finestra situada al mur de migdia datada el 1712. Fou propietat dels Picó, que el vengueren l'any 1954 als propietaris actuals, els Blanco.

## Referències

* ↑ «Targarona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 «Targarona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Hunayn

Hunayn fou una antiga vall de l'Hedjaz, a uns 30 km de la Meca en direcció a Taif. Se suposa que correspon a la vall que modernament porta el nom d'al-Xarai. Fou teatre de la famosa batalla d'Hunayn del febrer del 630.

## Bibliografia

* M. Hamidullah, The battlefields of the Prophet Muhammed, Woking (Surrey) 1953.