OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Düsseldorfer Turn- und Sportverein Fortuna 1895

El Fortuna Düsseldorf és un club de futbol alemany, de la ciutat de Düsseldorf, a Rin del Nord-Westfàlia. Va ser fundat en 1895 i juga a la Bundesliga alemanya. A nivell d'Alemanya ha guanyat la Lliga (1933) i la Copa (1979 i 1980); i a nivell europeu quedà subcampió de la Recopa d'Europa (1979) i campió del Trofeu Ciutat de Palma (1989).

## Història

El club va ser fundat el 1919 com a Düsseldorfer Turn- und Sportverein Fortuna 1895 després de la fusió de tres clubs anteriors, el Turnverein Flingern 1895 (fundat el 1895), el Düsseldorfer Fußballklub Spielverein (1908) i el Fußballklub Alemania 1911 (1911), reanomenat com a Düsseldorfer Fußballklub Fortuna 1911 el 1913. Després de guanyar els primers campionats del districte a finals dels anys 20, la temporada 1932-1933 van guanyar l'única Lliga alemanya guanyada fins al moment en derrotar el FC Schalke 04 per 3-0, convertint-se en el primer equip campió de la regió del Ruhr. El 1936 va perdre la final de lliga i el 1937 va perdre la final de la Copa.
Després de la Segona Guerra Mundial, l'equip es va desmantellar i, a causa dels mals resultats dels anys següents, l'equip va haver de començar des de la segona divisió quan es va inaugurar la Bundesliga el 1964. Va aconseguir arribar al màxim nivell el 1966, però només hi va passar un any. Va tornar a ascendir el 1971 i aquesta vegada hi va jugar 16 temporades consecutives, però sense obtenir resultats destacables. A la Copa, però, ho va fer bé. Després de perdre la final cinc vegades, va guanyar les Copes de 1979 i 1980. També va establir un gran rècord guanyant 18 partits de copa consecutius entre 1978 i 1981. El 1979 també va jugar la final de la Recopa d'Europa i va perdre per 4 a 3 contra el FC Barcelona.
Des del seu descens el 1987, ha passat per diverses divisions, així com la 3. Liga (la tercera divisió alemanya) la temporada 2008-09. Actualment competeix a la 2. Bundesliga (segona divisió).

## Vegeu també

* Axel Bellinghausen

## Referències

* ↑ «Fortuna Düsseldorf 1895:1895 - 1932». [Consulta: 3 novembre 2020].
* ↑ «Recopa de Basilea 1979: 40 años del primer gran título europeo» (en castellà). Sport, 16-05-2019. [Consulta: 3 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Düsseldorfer Turn- und Sportverein Fortuna 1895 - Lloc web oficial
# Teatre Asiàtic

El Teatre Asiàtic o Teatre Jardí Asiàtic va ser un petit teatre situat al Carrer del Roser de Barcelona que va estar en funcionament entre el 1879 i el 1932.
Era un «teatre de barriada», segons Sempronio, que estava regentat per Josep Carabén Vendrell, que esdevindria l'amo del Café Espanyol de la veïna avinguda del Paral·lel. L'any 1892 la sala figurava a les cartelleres amb el nom de Teatre Lope de Vega. L'any 1909 va recuperar el de Teatre Asiàtic.
A l'escena de l'Asiàtic s'hi representaven obres líriques dramàtiques, moltes en català. Entre d'altres, essent encara una nena, s’hi presentà Margarida Xirgu. El 1890 hi va actuar una companyia catalana liderada per Enric Borràs. El juliol de 1895 el teatre acollí una vetllada per la mort Frederic Soler i Hubert, Pitarra. I l'any 1926 s'hi homenatjà Santiago Rusiñol.

## Referències

* ↑ Artís, Josep. «Asiático». Fons Artís. 1. Teatros de Barcelona. Caixa 36. Arxiu Històric de la Ciutat. Casa de l’Ardiaca.
* 1 2 Ramon i Graells, Antoni. «Asiàtic». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement). [Consulta: 31 març 2021].
# Allez Oop

Allez Oop és un curtmetratge de comèdia estatunidenc del 1934 protagonitzat per Buster Keaton. Va ser la segona pel·lícula que Keaton va fer per a Educational Pictures.

## Argument

Elmer (Buster Keaton) treballa en un taller de reparació de rellotges i s'enamora d'una dona anomenada Paula (Dorothy Sebastian), una clienta que porta el seu rellotge perquè l'arreglin. Finalment, Elmer convida a Paula a anar al circ amb ell, on aviat s'enamora del trapezista principal (George J. Lewis). En un esforç per guanyar-se el seu cor, l'Elmer intenta convertir-se en un expert en acrobàcies practicant al seu pati del darrere amb un gronxador i un matalàs, però amb molt poc èxit. Al final, però, és capaç de mostrar el seu veritable coratge, realitzant gestes atlètiques sorprenents per salvar la Paula d'un incendi mortal.

## Repartiment

* Buster Keaton com a Elmer
* Dorothy Sebastian com a Paula Stevens
* George J. Lewis com El gran Apol·lo
* Harry Myers com a espectador del circ
* The Flying Escalantes com a Compañía Acrobàtica
* Leonard Kibrick com a Boy mirant Buster (sense acreditar)

## Referències

* ↑ Kehr, Dave «NY Times: Allez Oop». The New York Times. Baseline & All Movie Guide, 2012. Arxivat de novembre 2, 2012, a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el de novembre 2, 2012. [Consulta: de novembre 5, 2022].
* 1 2 Neibaur, James L. The Fall of Buster Keaton: His Films for MGM, Educational Pictures, and Columbia. Scarecrow Press, 2010, p. 85. ISBN 978-0810876835.

## Enllaços externs

* Allez Oop a YouTube
* Allez Oop! a International Buster Keaton Society
# Oxyurichthys auchenolepis

Oxyurichthys auchenolepis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Singapur.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1857. Index descriptionum specierum piscium bleekerianarum in voluminibus I ad XIV diarii societatis scientiarum indo-Batavae. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 14. 447-486.
* ↑ «Oxyurichthys auchenolepis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Geistdoerfer, P. 1991. Ichthyofaune associée à l'hydrothermalisme océanique et description de Thermobiotes mytilogeiton, nouveau genre et nouvelle espèce de Synaphobranchidae (Pisces, Anguilliformes) de l'Océan Pacifique. C.R. Acad. Sci. París, 312(3):91-97.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Urbán de Vargas

Urbano Varguilla Derripalda conegut com a Urbán de Vargas (Falces, Navarra, 31 de maig de 1606 - València, 1656) fou un compositor i mestre de capella navarrès.

## Biografia

Començà a estudiar cant i música amb Luís Bernardo Jalón, mestre de capella de la Catedral de Burgos. En deixar de pagar les classes rebudes acumulà un deute de 100 ducats, que el portà a ser jutjat diverses vegades. De 1627 a 1629 figura com a mestre de capella de la Catedral d'Osca, d'on fou acomiadat. L'1 de maig de 1929 guanyà el magisteri de la Catedral de Pamplona, on intentà endur-se alguns nins cantors de la capella d'Osca.
El 1635 fou destituït del càrrec de Pamplona i fou empresonat, a causa d'alguns problemes amb infants de la capella. El 1637 abandonà Navarra i esdevingué mestre de capella de la Colegiata de Santa María de Calatayud. Posteriorment suplí Íñigo Camargo a l'església col·legial de Daroca. Gràcies a la seva fama esdevingué canonge a la catedral de Burgos.
Fou mestre de Miguel Juan Marqués, Lluis Vicenç Gargallo i Juan Bautista Cabanilles. Col·laborà amb Joan Baptista Comes, Luis Bernardo Jalón, Carlos Patiño, Juan Gómez de Navas, fray Manuel Correa i Diego de Pontac.

## Obra

De Vargas es conserven un gran nombre d'obres en llatí i en romanç (la majoria). Destaca com un dels compositors que usaren un major nombre de veus en la composició policoral en el territori hispànic; arribà a la disposició de 16 veus dividides en 5 cors combinats amb instruments. Abunden villancets de caràcter profaà, però es considera que la seva obra principal és Qui cum que (única realització polifònica coneguda d'aquest text).

## Enllaços externs

Obres d'Urbán de Vargas a l'IFMuC

## Bibliografia

* URBÁN DE VARGAS: PARADIGMA DEL MAESTRO DE CAPILLA DEL SEISCIENTOS HISPÁNICO
* CASARES, Emilio (dir.). Diccionario de la música española e hispanoamericana. Madrid: Sociedad General d'Autores y Editores Españoles, 1999.
# Américo Brizuela Cuenca

Américo Brizuela Cuenca (¿? - 7 de març de 1945) va ser un militar espanyol que va participar en la Guerra Civil Espanyola i la Segona Guerra Mundial.

## Biografia

Abans de juliol de 1936 Américo Brizuela era obrer tipogràfic a Madrid, i després de l'esclat de la contesa es va allistar en les milícies comunistes, com el batalló «Thaelmann». Poc després va intervenir en els combats que van tenir lloc entorn del cap de pont del riu Alberche, durant la Campanya del Tajo. El novembre de 1936 va ser posat al capdavant d'un dels batallons de la nova 18a Brigada Mixta. A partir de juny de 1937 va passar a manar la 7a Brigada Mixta, unitat amb la qual va intervenir en la batalla de Brunete; no obstant això, la brigada va sortir tan malparada dels combats que va haver de ser retirada i dissolta. Més endavant Brizuela va manar la 11a Brigada Mixta, després de la batalla de l'Ebre. Al final de la guerra es va exiliar a França al costat d'altres polítics i militars republicans.
Igual que altres comunistes, Brizuela es va exiliar a la Unió Soviètica. Durant la Segona Guerra Mundial, després de la invasió alemanya de l'URSS, va lluitar contra els nazis integrat en una unitat guerrillera que actuava després de les línies alemanyes. Posteriorment va ser enviat a Iugoslàvia com a instructor militar dels partisans que allí lluitaven contra els ocupants nazis. El 7 de març de 1945 va resultar mort, al costat de Facundo López Valdeavero, durant un combat amb forces alemanyes prop de Pernice.

## Referències

* ↑ Modesto, 1978, p. 74.
* ↑ Modesto, 1978, p. 92.
* ↑ Engel, 1999, p. 32.
* ↑ Engel, 1999, p. 15.
* ↑ Engel, 1999, p. 21.
* ↑ Arasa, 1993, p. 110.
* ↑ Modesto, 1978, p. 273.
* ↑ Arasa, 1993, p. 384-385.
* ↑ Fernández, 1973, p. 245.

## Bibliografia

* Arasa, Daniel. Los españoles de Stalin. Belacqva, 1993.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Fernández, Alberto. Españoles en la Resistencia. Zero, 1973.
* Modesto, Juan. Soy del Quinto Regimiento. Editorial Laia, 1978.
# Ellen Coleman

Ellen Coleman (Londres, Regne Unit, ca. 1886 – ibídem, 5 de febrer de 1973) fou una directora d'orquestra i compositora anglesa.

## Biografia

Als catorze anys ja componia sonates, abans de prendre classes de composició amb Lawrance Collingwood.
Va viatjar sovint i va oferir les seves obres a París, a la Sala Pleyel, els anys 1937 i 1938. Va escriure dues òperes, de les quals The Walled Garden va ser transmesa per la BBC l'any 1922. Va escriure també dues misses, música de cambra i més de tres-centes cançons.

## Obres

* Poem
* Cloud and Quietude
* The Conquered
* The Merry-go-round
* String Quartet
* Harpsichord Sonata
* Piano Quartet
* The Walled Garden, fantasia musical amb llibret de Louis Napoleon Parker, estrenada el 25 de novembre de 1932.
Moltes de les obres de Coleman van ser publicades per Stainer & Bell.

## Referències

* 1 2 Sadie, Julie Anne; Samuel, Rhian. The Norton/Grove Dictionary of Women Composers (en anglès). Nova York: W.W. Norton, 1994, p. 126. ISBN 9780393034875.
* 1 2 McVicker, Mary Frech. Women Opera Composers: Biographies from the 1500s to the 21st Century. McFarland & Company, 2016. ISBN 978-0-7864-9513-9.
* ↑ Musical Times, Londres. "Musical Notes from Abroad". 66-68. Gener de 1939.
* ↑ «To-Day's Broadcast». Derby Daily Telegraph, 25-11-1932, pàg. 10.
* ↑ «Scores by Ellen Coleman». SAM: The Collection. Arxivat de l'original el 22 abril 2012. [Consulta: 11 novembre 2011].
# Düsseldorf Open

El Torneig de Düsseldorf, conegut oficialment com a Power Horse Open, és una competició tennística professional que es disputa sobre terra batuda al Rochusclub de Düsseldorf, Alemanya. Pertany a les sèries 250 del circuit ATP masculí i es disputa una setmana abans del Roland Garros.
El torneig es va crear l'any 2013 en substitució de la Copa del món de tennis, que es disputava en la mateixa seu, amb el nom de Power Horse Cup. A causa de la manca de patrocini, el torneig es va traslladar a Ginebra, Suïssa.

## Palmarès
### Individual masculí

| Any | Campió | Finalista | Resultat |
| 2014 | Philipp Kohlschreiber | Ivo Karlović | 6−2, 7−6(4) |
| 2013 | Juan Mónaco | Jarkko Nieminen | 6−4, 6−3 |

### Dobles masculins

| Any | Campions | Finalistes | Resultat |
| 2014 | Santiago González Scott Lipsky | Martin Emmrich Christopher Kas | 7−5, 4−6, [10−3] |
| 2013 | Andre Begemann Martin Emmrich | Treat Conrad Huey Dominic Inglot | 7−5, 6−2 |

## Referències

* ↑ «ATP Discontinues World Team Cup Competition, Dusseldorf Will Get 250 Series Event Instead» (en anglès). SportsBusinessDaily.com, 04-10-2012. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 28 març 2013].
* ↑ «Geneva to host 250 event from 2015» (en anglès). ATP, 19-11-2014. [Consulta: 19 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Düsseldorf Open (arxivat)
Düsseldorf :
2013
2014 :
# Faustita

La faustita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la turquesa. Rep el nom en honor del doctor George Tobias Faust (27 d'agost de 1908 Filadèlfia, Pennsilvània, EUA - 27 de febrer de 1985, Morristown, Nova Jersey, EUA), mineralogista i petròleg de la US Geological Survey. Va ser president de la Mineralogical Society of America, i va descriure o codescriure els nous minerals huntita, pecoraïta i schoenfliesita.

## Característiques

La faustita és un fosfat de fórmula química ZnAl₆(PO₄)₄(OH)₈·4H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1953. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la faustita pertany a «08.DD - Fosfats, etc, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ = 2:1» juntament amb els següents minerals: chenevixita, luetheïta, acrocordita, guanacoïta, aheylita, calcosiderita, planerita, turquesa, afmita, childrenita, eosforita i ernstita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Copper King del mont Schroeder, situada al districte miner de Maggie Creek, al comtat d'Eureka (Nevada, Estats Units). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Faustite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 setembre 2021].
# Aleksàndrovski (Baixkíria)

* Per a altres significats, vegeu «Aleksàndrovski».
Aleksàndrovski (en rus: Александровский) és un poble (un khútor) de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 3 habitants. Pertany al districte de Iermolàievo.

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Palmyra (Nova York)

Palmyra és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 3.490 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Palmyra tenia 3.490 habitants, 1.494 habitatges, i 871 famílies. La densitat de població era de 1.013,2 habitants per km².
Dels 1.494 habitatges en un 31,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,9% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 41,7% no eren unitats familiars. En el 33,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 15,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.561 $ i la renda mediana per família de 49.450 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.351 $ mentre que les dones 22.870 $. La renda per capita de la població era de 19.087 $. Entorn del 5,6% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Palmyra». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Palmyra». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# PFK Minyor Pernik

El PFK Minyor Pernik (ПФК Миньор Перник) és un club de futbol búlgar de la ciutat de Pernik.

## Història

El Minyor va ser fundat el 1952 després de la unió de diversos clubs locals. Tot i ser un club modest, ha jugat a primera divisió els anys 1951-1962, 1966-1970, 1972-1977, 1979-1981, 1984-1985, 1987-1989, 1990-1992 i 1996-2001. Les millors temporades les assolí els anys 1954/1955 i 1960/1961 on fou quart.

### Evolució del nom

* 1919: Neix el Krakra Pernik
* 1932: Neix el Svetkavitza Pernik
* 1936: Neix el Benkovski Pernik
* 1942: Neix el ŽSK Pernik
* 1944: Es fusionen els quatre clubs anteriors formant el Rudničar Pernik
* 1946: Es reanomena Republikanetz'46 Pernik
* 1948: Es reanomena Torpedo Pernik
* 1952: Es reanomena Minyor Pernik
* 1969: Es fusiona amb Metalurg Pernik formant el Krakra Pernishki Pernik
* 1970: Es reanomena FC Pernik
* 1973: Es reanomena Minyor Pernik

## Palmarès

* Finalista de la copa el 1958

## Jugadors destacats

| Velizar Dimitrov Pavel Vladimirov Kiril Ivkov Kiril Djorov Anjelo Kuchukov | Yanek Kuchukov Zdravko Lazarov Georgi Yordanov Mario Valkov Ludmil Evgeniev Krasimir Svilenov |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Bul-foot.org - Minyor (Pernik)
# Vespil·ló

Vespil·ló (en llatí Vespillo) era un cognomen de la gens Lucrècia. El seu significat és "enterramorts".
Alguns personatges amb aquest cognom van ser:
* Lucreci Vespil·ló, edil el 133 aC.
* Quint Lucreci Vespil·ló, orador i jurista romà de la primera meitat del segle i aC, proscrit per Luci Corneli Sul·la i executat.
* Quint Lucreci Vespil·ló, militar romà.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1248.
* ↑ «Roman Names and Abbreviations - Dr. Rollinson's courses and resources». [Consulta: 29 abril 2019].
* ↑ Ciceró. Brutus XLVIII

## Bibliografia

* Aurelius Victor, De Viris Illustribus, 64.
* Cassell's Latin & English Dictionary, s. v. Vespillo.
# Manuel Pagès i Mercader

Manuel Pagès i Mercader (Barcelona, 20 d'abril de 1883 - Barcelona, 24 de febrer de 1968) fou un polític nacionalista català.

## Biografia

Va néixer al carrer Consell de Cent de Barcelona, fill de Jaume Pagès i Bori, natural de Sant Climent de Llobregat, i de Gertrudis Mercader i Marrugat, natural de Vilanova i la Geltrú.
El 1906 militava a la Joventut Autonomista de Barcelona i el 1907 fou un dels fundadors de l'Associació Nacionalista Catalana, partidària de Domènec Martí i Julià, i que es relacionà amb els sectors més radicals de la Unió Catalanista. Viatjà per Cuba i Mèxic, on va contactar amb grups radicals com el Grop Nacionalista Radical. Fou un dels fundadors d'Estat Català, del qual n'organitzà els Escamots i se n'encarregà de la redacció del seu òrgan, L'Estat Català. Després fou afí a Nosaltres Sols!, però com a catalanista independent. Viatjà per Sardenya i va escriure alguns llibres.
Es va casar amb Montserrat Riera i Casajoan.

## Obres

* Crònica descriptiva d'Alguer (1957)
* Estampes de Sardenya (1960)

## Referències

* 1 2 «Necrológicas». La Vanguardia, 25-02-1968, pàg. 33.
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1883, número de registre 2424.

## Enllaços externs

* «Manuel Pagès i Mercader». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* La Reixa Arxivat 2011-01-10 a Wayback Machine. amb història de les actuacions de Manuel Pagès
# En lyckoriddare

En lykkoridare (en suec, un cavaller afortunat) és una pel·lícula muda històrica dramàtica sueca del 1921 dirigida per John W. Brunius i protagonitzada per Gösta Ekman, Mary Johnson i Axel Ringvall. La futura estrella Greta Garbo va aparèixer en un petit paper com a minyona en una taverna. Els decorats de la pel·lícula van ser dissenyats pel director d'art Gustaf Hallén i Vilhelm Bryde. Ara es considera una pel·lícula perduda.

## Repartiment

* Gösta Ekman com a Lars Wiwalt
* Mary Johnson com la filla de Gertrud Wulff
* Axel Ringvall com a Wulff Grijp
* Hilda Forsslund com a Lena Daa
* Nils Lundell com a Clement
* Vilhelm Bryde com a Rönnow Bilde
* Gösta Cederlund com a Niels Kagg
* Gavina Natorp com a Sra. Margarete Gripp
* Carlo Keil-Möller com a Erich Gyllenstierna
* Arthur Natorp com a Andreas Anundi
* Semmy Friedmann com a Henri de Bresignac
* Greta Garbo com a criada
* Alva Garbo com noia a la taverna
* Alfred Lundberg com a sacerdot

## Producció

La pel·lícula es va estrenar el 14 de març de 1921. S'havia rodat als estudis Skandia de Långängen a Stocksund amb exteriors del castell de Svaneholm i el castell de Borgeby, així com les zones al voltant de Bjärred a Skåne i a Oktorpsgården a Skansen a Estocolm per Hugo Edlund.
Es va utilitzar com a model la novel·la En lyckoriddare d'Harald Molander, que es va publicar el 1896. La novel·la es va representar en forma teatralitzada amb Anders de Wahl en el paper principal al Teatre Suec el 1900.
Un remake del destí de Lars Wivallius es va fer l'any 1942 a la pel·lícula En äventyrare.

## Referències

* ↑ Gustafsson p.130
* ↑ Payne p.45
* ↑ Article a filmsoundsweden.com

## Bibliografia

* Gustafsson, Tommy. Masculinity in the Golden Age of Swedish Cinema: A Cultural Analysis of 1920s Films. McFarland, 2014.
* Sadoul, Georges. Dictionary of Film Makers. University of California Press, 1972.
# Dāna

La pràctica de la generositat porta al renaixement en condicions feliços i de riquesa material. Per contra, la manca de generositat porta a estats infeliços i de pobresa. (Bodhipakkhiya dhamma: característiques que porten al Nirvana)
La paradoxa en el budisme és que com més es dona sense esperar res a canvi, més ric (en el més ampli sentit de la paraula) s'és en el futur, ja que practicant la generositat es destrueixen els impulsos de cobdícia que posteriorment condueixen al sofriment.

## Referències

* ↑ Al Cànon Pali, al sutra Dighajanu Sutta, la generositat (indicada per la paraula pali Caga , que pot considerar sinònim de dāna ) és identificada juntament amb la fe ( saddhā ), la virtut (' 'Sīla' ') i la saviesa (' 'paññā' '), com una de les quatre característiques que condicionen la felicitat i la riquesa en la següent vida

## Vegeu també

* Cinc Poders del Budisme
* Noble Camí Òctuple

## Enllaços externs

* Roberto García. El gahapati budista i la distribució correcta de la riquesa