OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rafael Calvo Ortega

Rafael Calvo Ortega (San Rafael, Castella i Lleó, 1933) és un polític i professor universitari espanyol, que fou Ministre de Treball entre 1978 i 1980.

## Biografia

Va néixer el 26 d'agost de 1933 a la població de El Espinar, situada a la província de Segòvia. Va estudiar dret a la Universitat de Salamanca, i posteriorment es doctorà a la Universitat de Bolonya. Interessat en la docència ha estat professor de dret fiscal a la Universitat de Salamanca i catedràtic de dret financer a la Universitat Complutense de Madrid.

## Activitat política
### Política nacional

Membre de la Unió de Centre Democràtic (UCD), fou escollit senador al Senat en les eleccions generals de 1977 en representació de la província de Segòvia. En les eleccions generals de 1979 fou escollit diputat al Congrés en representació d'Astúries. El febrer de 1978 fou nomenat Ministre de Treball sota la presidència d'Adolfo Suárez, càrrec que desenvolupà fins al maig de 1980 i en el qual va veure la llum l'Estatut dels Treballadors.
Va ser candidat a la presidència del Govern d'Espanya pel Centre Democràtic i Social (CDS), partit del qual n'era el seu Secretari General, en les eleccions legistatives de 1993 en les quals el seu partit no va obtenir representació parlamentària.

### Política europea

L'any 1987, amb l'entrada d'Espanya a la Comunitat Econòmica Europea (CEE), fou escollit eurodiputat al Parlament Europeu en representació del CDS, integrant-se en el grup Liberals, Demòcrates i Reformistes Europeus (ELDR). Fou reescollit eurodiputat en les eleccions europees de 1989, mantenint el seu escó fins a l'any 1994.

### Activitat cultural i acadèmica

Ha estat Catedràtic de Dret Financer i Tributari en la Universitat Complutense de Madrid fins a l'any 2003. Actualment segueix impartint cursos de doctorat en aquest àmbit disciplinari i és membre de la Reial Acadèmia de Jurisprudència i Legislació. El gener de 2008 va ser investit Doctor Honoris causa per la Universitat d'Oviedo i és President de la Fundació Iberoamericana de l'Economia Social -FUNDIBES-
Al novembre de 2008 rep a Bilbao el Premi Internacional "Txemi Pedrera", instituït per l'Agrupació de Societats Laborals d'Euskadi (ASLE) amb l'objectiu de reconèixer a "aquelles persones i organitzacions que han destacat pel seu suport a l'Economia Social".
A l'abril de 2013 acudeix al Col·legi Major San Bartolomé on dona una conferència i signatura en el llibre d'honor del col·legi major més antic d'Espanya, fundat per Diego de Anaya Maldonado en 1401.

## Referències

* ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
* ↑ Rafael Ortega, elegido presidente del CDS derrotando al candidao del duque de Suárez, Raúl Morodo
* ↑ El ex ministro Rafael Calvo Ortega, premio "Txemi Cantera" de Economía Social 2008, Europapress, 24 de novembre de 2008

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Rafael Calvo al Senat espanyol
* (castellà) Informació de Rafael Calvo al Congrés dels Diputats
* Fitxa del Parlament Europeu
«Obra de Rafael Calvo Ortega» a Dialnet.
* Notícies sobre Rafael Calvo Ortega a El País
# Kussola

Kussola (en rus: Кусола) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 10 habitants. Pertany al districte rural de Voljsk.

## Referències

* ↑ План Генерального Межевания Казанского уезда
# Shenzhen Open 2014

* Aquest article tracta sobre el torneig de la WTA. Si cerqueu el torneig de l'ATP, vegeu «ATP Shenzhen Open 2014».
El Torneig de Shenzhen 2014, també conegut com a Shenzhen Open 2014, una competició tennística disputada sobre pista dura que pertany als International Tournaments. La segona edició se celebrà entre el 28 de desembre de 2013 i el 4 de gener del 2014 al Shenzhen Longgang Tennis Center de Shenzhen, Xina.
La tennista local Li Na va reeditar el títol aconseguit l'any anterior, guanyant així les dues primeres edicions del torneig.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | N. Li | 6 | 6 | |
| | N. Kitxenok | 1 | 4 | | 1 | N. Li | 7 | 4 | 6 |
| | M. Niculescu | 2 | 6 | 6 | | M. Niculescu | 5 | 6 | 4 |
| | Y-j. Chan | 6 | 3 | 0 | | | | | | 1 | N. Li | 6 | 6 |
| 3 | K. Zakopalová | 6² | 4 | | | | | | | 8 | A. Beck | 1 | 3 |
| | P. Mayr-Achleitner | 7 | 6 | | | P. Mayr-Achleitner | 6 | 3 | 1 | | | | |
| Q | V. Golubic | 3 | 7 | 3 | 8 | A. Beck | 3 | 6 | 6 | | | | |
| 8 | A. Beck | 6 | 5 | 6 | | | | | | | | | | 1 | N. Li | 6 | 7 |
| 5 | S. Peng | 6 | 6 | | | | | | | | | | | 5 | S. Peng | 4 | 5 |
| | S. Soler Espinosa | 3 | 3 | | 5 | S. Peng | 6 | 6 | | | | | |
| | J. Čepelová | 6 | 6 | | | J. Čepelová | 3 | 2 | | | | | |
| Q | A-L. Friedsam | 4 | 1 | | | | | | | 5 | S. Peng | w/o | |
| 7 | J. Zheng | 0 | 6⁶ | | | | | | | | V. King | | |
| | B. Záhlavová-Strýcová | 6 | 7 | | | B. Záhlavová-Strýcová | 2 | 4 | | | | | |
| | V. King | 2 | 7 | 6 | | V. King | 6 | 6 | |
| 2 | S. Errani | 6 | 6$^7$ | 3 | | | | | |

## Quadre dobles femenins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final |
| 1 | Zhang Shuai Zheng Saisai | 3 | 4 | |
| | Monica Niculescu Klára Zakopalová | 6 | 6 | | Monica Niculescu Klára Zakopalová | 6 | 6 |
| 3 | Irina Buriatxok Oksana Kalàixnikova | 6 | 3 | [7] | Wang Yafan Zheng Jie | 3 | 4 |
| | Wang Yafan Zheng Jie | 2 | 6 | [10] | | | | Monica Niculescu Klára Zakopalová | 6 | 6 |
| | Johanna Konta Patricia Mayr-Achleitner | 6 | 6 | | | | | Liudmila Kitxenok Nadiya Kitxenok | 3 | 4 |
| 4 | Chan Yung-jan Janette Husárová | 3 | 2 | | Johanna Konta Patricia Mayr-Achleitner | 2 | 3 |
| | Liudmila Kitxenok Nadiya Kitxenok | w/o | | | Liudmila Kitxenok Nadiya Kitxenok | 6 | 6 |
| 2 | Tímea Babos Petra Martić | | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2013-11-19 a Wayback Machine. (anglès) (xinès)
* Quadre individual femení PDF
* Quadre dobles femenins PDF
Shenzhen :
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020 :
WTA Tour 2014
< 2013
2015 > :
WTA Finals, Singapur  · WTA Tournament of Champions, Sofia :
# Shenwa

El shenwa o chenoua (natiu: Haqbaylit̠), és una llengua amaziga del grup de les llengües zenetes parlades pels chenouis al Jebel Chenoua a Algèria just a l'oest d'Alger, i a les províncies de Tipaza (inclosa Cherchell) i Chlef. El parlar de Jebel Chenoua és mútuament intel·ligible amb els propers de Beni Menacer i Beni Haoua, and the two are thus treated as a single language. Segons Ethnologue tenia 76.000 parlants.

## Sons

A jutjar per Laoust (autor del treball sobre la fonologia sistemàtica del llenguatge), el shenwa té els següents sons, que es donen a continuació en alfabet fonètic internacional juntament amb les representacions que difereixen en alfabet llatí algerià estàndard per llengües amazigues entre parèntesis angulars ⟨⟩:

### Consonants

| | Labial | Dental | Dental | Alveolar | Alveolar | Palato- alveolar | Velar | Uvular | Faringal | Glotal |
| | Labial | plana | farin. | plana | farin. | Palato- alveolar | Velar | Uvular | Faringal | Glotal |
| Oclusiva | b | t d | tˤ ⟨ṭ⟩ | | | | k g | q | | |
| Africada | | | | ts ⟨ţ⟩ | | tʃ ⟨č⟩ dʒ ⟨ğ⟩ | | | | |
| Fricativa | f | θ ⟨ṯ⟩ ð ⟨ḏ⟩ | ðˤ ⟨ḍ⟩ | s z | sˤ ⟨ṣ⟩ | ʃ ⟨c⟩ ʒ ⟨j⟩ | x ⟨ḵ⟩ | χ ⟨x⟩ ʁ ⟨γ⟩ | ħ ⟨ḥ⟩ ʕ ⟨ε⟩ | h |
| Nasal | m | n | | | | | | | | |
| Aproximant | w | l | | | | j ⟨y⟩ | | | | |
| Vibrant | | r | | | | | | | | |
La comparació amb altres llengües amazigues suggereix que la transcripció de Laoust podria haver fallat en distingir certs sons, principalment les faringealitzades /zˤ/.

### Vocals

/a/, /i/, /u/, /ə/ ⟨e⟩. L'⟨o⟩ de Laoust apareix variablement indicant labialització (/ʷ/) o un al·lòfon de /u/.

## Pronoms

Els pronoms personals bàsic del shenwa són els següents. El gènere es distingeix en tots els casos llevat en primera persona.
| traducció | Forma independent | Possessiu | Objecte directe | Objecte indirecte | Objecte de preposició | Subjecte de verb pretèrit | Subjecte de verb aorist | Subjecte d'imperatiu |
| Jo | neč, nečinţin | -inu | -i | -ay | -i | -egh | a-...-egh |
| Tu (m. sg.) | cek, cekinţin | -nnek | -c, -ic, -icek | -ak | -ek | h-...-d̠ | ah-...-d̠ | - |
| Tu (f. sg.) | cem, cemminţin | -nnem | -cem, icem | -am | -em | h-...-d̠ | ah-...-d̠ | - |
| Ell | neţa, neţan | -nnes | -t̠, -it̠, -h | -as | -es | i- | ay- |
| Ella | neţat̠ | -ennes | -ţ, -iţ | -as | -es | h- | ah- |
| Nosaltres | necnin | -nnegh | -negh, -ghen | -anegh, -aghen | -negh | n- | ann-...(-t̠) |
| Vosaltres (m. pl.) | kennim | -nnwen | -kem, -ikem | -awen | -wen | h-...-m | ah-...-m | -t̠ |
| Vosaltres (f. pl.) | kennimţ | -nnwenţ | -kemţ, -ikemţ | -awenţ | -wenţ | h-...-mţ | ah-...-mţ | -mţ |
| Ells | nahnin | -nsen | -t̠en, -it̠en, -hen, -ihen | -asen | -sen | -n | a-...-n |
| Elles | nahninţ | -nsenţ | -t̠enţ, -it̠enţ, -henţ, -ihenţ | -asenţ | -senţ | -nţ | a-...-nţ |

## Referències

* ↑ Shenwa a The Joshua Project
* ↑ Laoust 1912:I
* ↑ Salem Chaker, LE DIALECTE BERBERE DU CHENOUA (Algérie), Encyclopédie Berbère, vol. XII, 1993 : p. 1902-1904.
* ↑ Shenwa a Ethnologue

## Bibliografia

* E. Laoust, Etude sur le dialecte berbère du Chenoua, Algiers 1912.
# Serrat de les Canals (Durro)

El Serrat de les Canals és un serrat situat al límit dels antics municipis de Barruera i de Durro, actualment tots dos integrats en el municipi de la Vall de Boí, a l'Alta Ribagorça.
Es tracta d'un serrat que té el punt més baix al sud-est de la presa de Cardet, i va ascendint cap al sud-est en direcció al cim de lo Codó, de 1.825,6 m. alt., que n'és el punt més alt. En aquest cim hi ha instal·lades les antenes de telecomunicació que serveixen la Vall de Boí. Al vessant nord de la serra, s'hi estén el Pinar de Durro.
# Serrat de les Cases (la Torre de Cabdella)

El Serrat de les Cases és un serrat del terme municipal de la Torre de Cabdella, a la comarca del Pallars Jussà. Feia de termenal entre els antics termes de Mont-ros i de la Pobleta de Bellveí, fins a la fusió d'aquests municipis en el de la Torre de Cabdella.
Aquest serrat arrenca del mateix Flamisell, al lloc anomenat Rap, a 851,6 m. alt., i s'enfila cap al nord-est fent un arc de primer cap al nord i després tornant cap a l'est, fins que arriba als 1.445,4 m. alt., on hi ha un cim pelat dessota i al nord del qual es troba el bosc de Gramenet.
El Serrat de les Cases conté l'antic despoblat medieval de Puiforniu.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mariano Lagasca

Mariano Lagasca (Encinacorba, 4 d'octubre de 1776 - Barcelona, 23 de juny de 1839) nom abreujat de Mariano la Gasca y Segura, va ser un botànic espanyol, director del Real Jardín Botánico de Madrid. És conegut per la seva millora del Real Jardín Botánico de Madrid.
Mariano la Gasca nasqué el 4 d'octubre de 1776 a Saragossa d'una acabalada família. Va fer els estudis eclesiàstics a Tarragona durant els quals desenvolupà interès per la medicina i la botànica.
El 1800, es traslladà a Madrid on es va trobar amb el botànic Antoni Josep Cavanilles. A Madrid publicà Descripción de algunas plantas del Real Jardín Botánico de Madrid el 1801. El 1815, va ser nomenat director del Reial Jardí Botànic de Madrid. L'any 1821 es va exiliar per les seves idees polítiques liberals; va passar 11 anys a Londres i va tornar a Espanya el 1834.
Genera et species plantarum, quae aut novae sunt aut nondum recte cognoscuntur', (abreujat Gen. Sp. Pl. [Lagasca]), és un llibre amb il·lustracions i descripcions botàniques, escrit per Mariano Lagasca i publicat l'any 1816.

## Referències

* 1 2 3 Colmeiro, Miguel, "La botánica y los botánicos de la Península Hispano-Lusitana : estudios bibliográficos y biográficos", Madrid, imprenta y Estereotípa de M. Rivadeneyra, 1858 Rivadeneyra
* ↑ «Genera et species plantarum, quae aut novae sunt aut nondum recte cognoscuntur» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 15 març 2024].
# Mare de Déu de la Vilavella de Basturs

La Mare de Déu de la Vilavella de Basturs és una església romànica del poble de Basturs, dins l'antic terme d'Orcau, i actualment en el municipi d'Isona i Conca Dellà.
Les ruïnes d'aquesta església es veuen des del poble de Basturs, dalt d'un serrat al nord de la població, accessible un tros per una pista i la resta, la pujada dalt del serrat, a peu.
La denominació del lloc, Vilavella de Basturs porta a considerar que podria ser el primer emplaçament del poble de Basturs, a partir del qual es generà l'actual, al peu del serrat; ara bé, la manca de documentació que ens doni referències ho deixa tot en hipòtesis. Tanmateix, a prop de les restes de l'església hi ha algunes restes d'habitatges primitius, datables entre els segles x i xi.
De l'església, se'n conserva només la meitat nord, sense la volta, però el que roman dempeus permet veure que es tractava d'una església d'una sola nau, amb volta de canó semicircular assentada sobre arcs torals i suportada per uns arcs formers que donen més consistència al mur conservat.
L'absis, com a quasi totes les esglésies romàniques, és a llevant, i es comunicava amb la nau per un arc presbiteral molt ample. Al centre d'aquest absis (se'n conserva just la meitat, també), es veu una finestra de doble esqueixada, també només mig conservada. El tros d'absis que queda mostra una ornamentació d'arcades llombardes, en grups de tres, amb lesenes.
L'aparell és de carreus més aviat petits, només escairats, sense poliment, per la qual cosa cal datar aquest temple en el segle xi. Al mur oest conserva algunes filades d'opus spicatum, que ens podria remetre a una obra, almenys en part, del segle ix.

## Referències

* ↑ GEC

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert. "Mare de Déu de la Vilavella de Basturs", a Catalunya romànica. XV. El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 84-85194-56-X
* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9
* ROIG I DELUOFEU, Albert. "Despoblat de Vilavella", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
# Mare de Déu de les Arenes

La Mare de Déu de les Arenes és una església del municipi de Castellar del Vallès (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici romànic d'una sola nau amb absis semicircular sense decoració externa. Presenta grans contraforts a la façana de migdia, on es troba l'antic accés del temple, una porta amb arc de mig punt actualment tapiada. Adossada a la paret nord hi ha la casa dels ermitans, de construcció molt posterior i amb coberta d'una inclinació, vers l'església, trencant l'harmonia estètica.
L'actual façana, a ponent, està arrebossada, i el campanar és d'espadanya. Aquests dos elements són de construcció moderna. Fins a l'any 1936 hi havia un retaule del segle xvii i una imatge de la Verge, romànica del segle xi, ambdós foren destruïts. L'actual imatge és una reproducció feta l'any 1941.

## Història

La Capella de la Mare de Déu de Les Arenes està situada al peu de la muntanya de Sant Llorenç de Munt, a la part oriental, i a la banda dreta del riu Ripoll. El lloc de Les Arenes es troba ja citat en documents del segle x i formava part, per tant, de la parròquia de Sant Feliu del Racó. Malgrat no disposar de gaires notícies del període medieval de la zona de Les Arenes, es creu que la presència de l'Església de Santa Maria sembla obeir les necessitats de culte religiós d'un nucli de pagès. La documentació de l'església data del segle xii. L'any 1126 es troba com a obra dels Monjos de Sant Llorenç de Munt. L'any 1141 és documentada com una capella construïda per un tal Guillem d'Horta.
La capella està situada en una cruïlla que uneix els nuclis poblats de la conca del Ripoll i era molt sovint visitada pels vianants. Després, a causa de la forta davallada demogràfica del país durant la Baixa Edat Mitjana, que repercutí molt en tot el massís de Sant Llorenç, la capella perd el seu caràcter inicial i adopta funcions d'ermita. Tot i així, la Capella de Les Arenes ha estat un lloc molt freqüentat pels habitants de la comarca. Els ermitans tenien el tractament de frare i vestien hàbit. Eren designats pel rector de Sant Feliu del Racó i podien residir a la casa annexa a l'església, conrear les terres de l'ermita i realitzar certes funcions religioses i de culte. En el període de 1718-1751 hi havia cinc ermitans. Actualment casa i capella resten tancades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mare de Déu de les Arenes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Antoni Puig Duran

Antoni Puig Duran, conegut com s'Abat Baralleta (Llucmajor, Mallorca, 1728 - Granada, 1773), fou un eclesiàstic mallorquí.
Antoni Puig rebé la seva formació bàsica a Llucmajor on aprengué llatí. Posteriorment assolí el grau de batxiller en filosofia el 1752 i el de doctor en teologia el 1753 a la Universitat Lul·liana de Mallorca. En aquests anys d'estudi fou organista de la parròquia de Llucmajor (1747-54). El 1754 s'ordenà prevere i el 1755 el rei Ferran VI li conferí una de les capellanies de Santa Anna de l'Almudaina de Palma, i el 1771 una canongia a la col·legiata del Salvador de Granada. El 1772 fou designat abat de la col·legiata d'Olivares de Granada.
El 1963 fou proclamat fill predilecte de la ciutat de Llucmajor.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 14. Palma: Promomallorca, p. 60. ISBN 84-8661702-2.
# Sindicat Agrícola d'Artés

El Sindicat Agrícola d'Artés és una obra del municipi d'Artés (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt d'edificis del Sindicat Agrícola d'Artés i del Celler Cooperatiu i dependències annexes. Construït entre 1935 i 1950 en un estil funcional i molt neutre; són formants per naus rectangulars cobertes a doble vessants, i amb diferents orientacions, que formen patis i un gran recinte tancat al sector de tramuntana per l'edifici de les oficines i administració de sindicat, format per dos pisos.

## Història

El Sindicat Agrícola d'Artés fou creat l'any 1908 per mossèn Martí Sanglas a conseqüència de la gran tradició en el correu de la vinya a tota la vall d'Artés. Aquesta agrupació sensibilitzà els pagesos per crear un celler cooperatiu, que començà a construir-se el 1929 sota l'empenta del jove agricultor Josep Solergibert.
A partir de la fundació de la cooperativa comença la producció de vins de taula i escumosos; l'any 1935 començà a elaborar-se vi amb marca pròpia i el 1945 s'amplià la producció amb la de vins escumosos.
L'any 1929, a l'Exposició Internacional de Barcelona, s'hi presenten uns vins que són premiats amb medalla d'Or i diploma d'Honor.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sindicat Agrícola d'Artés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# Sindicat Agrícola de Moja

El Sindicat Agrícola de Moja és un edifici del poble de Moja, al municipi d'Olèrdola (Alt Penedès), protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici industrial situat als afores de Moja, al camí que puja cap al castell d'Olèrdola. Té dues naus, una longitudinal i una altra transversal. La coberta és sostinguda per encavallades de fusta. La façana principal presenta una composició simètrica, amb un rètol central de ceràmica vidriada. Les cantonades són arrodonides. Hi ha un sòcol de pedra. Al soterrani són interessants els arcs parabòlics. La construcció del sindicat agrícola de Moja va ser iniciada l'any 1921.

## Referències

* 1 2 «Sindicat Agrícola de Moja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Sindicat Agrícola (el Soleràs)

El Sindicat Agrícola és una obra noucentista del Soleràs (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici fet amb maó arrebossat i pedra vista per als llocs més destacats i rajola, quasi com a motius decoratius. El més característic de l'edifici són els grans finestrals allargats en arc de mig punt, dividits per pilares i impostes, i les línies ondulants del coronament de la façana. Avui la bellesa funcional d'aquesta edifcicació es veu afectada per les modificacions i ampliacions necessàries, però respectant poc el volum preexistent. En l'actualitat l'edifici ocupa una superfície d'uns 1500m2, repartida en dues plantes d'un sol bloc. A la planta baixa hi ha la fàbrica de l'oli, la zona dedicada a la disgregació i dessecació d'oruxo, la sala d'extracció d'olis, un generador de vapor, magatzems d'oruxo, d'expedició, una sala d'envasat, d'inferns. Al primer pis hi ha el magatzem, la recepció, la zona d'extracció d'oli d'oruxo, els serveis, els vestuaris, la sala de productes fitosanitaris i les oficines. La capacitat del magatzem és de 433.000 litres, a més tenen tres dipòsits de polièster que contenen un total de 48.000 litres.

## Història

Fou construït el 1920, aquest mateix any, l'arquitecte, construí els cellers de Nulles, Cornudella, Falset i Cabra del Camp. També la cooperativa de l'Albi i la d'Arbeca són projectes seus.
Durant la dècada dels seixanta del segle XX es substitueix la teulada original per una de nova, així com el paviment original de fusta.

## Referències

* 1 2 3 «Sindicat Agrícola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# Sinagoga Kiever

La Sinagoga Kiever (en anglès: Kiever Synagogue) és una sinagoga ortodoxa moderna situada a Toronto, Ontario, Canadà. La sinagoga va ser fundada per immigrants jueus procedents d'Ucraïna en 1912, i va ser incorporada formalment en 1914. Els congregants eren treballadors pobres, i els serveis van ser conduïts pels mateixos membres. Dues cases van ser finalment comprades en el barri de Kensington Market, i en el seu lloc es va acabar la construcció de l'edifici del renaixement romà d'Orient de doble cúpula actual en 1927.

## Referències

* ↑ «www.jewishtribune.ca/». Arxivat de l'original el 2011-09-19. [Consulta: 19 setembre 2011].
# Maria d'Alvèrnia

Maria I d'Alvèrnia i II de Boulogne (1376 - 1437), filla de Godofreu d'Alvèrnia (mort vers 1385), senyor de Montgascon, i de Joana de Ventadour (morta el 1376), neta de Robert VII d'Alvèrnia el Gran i de Maria de Flandes, esposa (des de 1388) del senyor de La Tour Bertran IV. Fou comtessa d'Alvèrnia i comtessa de Boulogne (1424-1437) i hereva testamentària de la seva cosina Joana II d'Alvèrnia i Boulogne, morta sense fills.
Era vídua a la mort de la seva cosina Joana, però això no fou obstacle per reclamar el comtats, que també reclamava Jordi de la Trémoille en virtut del contracte matrimonial de donació reciproca. Maria fou reconeguda als comtats i Jordi, massa feble per deposar-la, va intentar un procediment judicial. Mentre durava el procés (o fins i tot potser ja abans, el 1419, el duc de Borgonya Felip el Bo va ocupar el comtat de Boulogne que finalment li fou cedit pel tractat d'Arras del 22 de setembre de 1435. Va morir el 7 d'abril de 1437 a Clarmont d'Alvèrnia.
Del seu matrimoni amb Bertran IV de la Tour va tenir un fill i tres filles:
* Bertran V de la Tour, I d'Alvèrnia, que la va succeir
* Joana, casada el 1409 amb Berald III delfí d'Alvèrnia.
* Isabel, casada el 1419 amb Lluís de Chalançon, vescomte de Polignac.
* Lluïsa, (1410 † 1472), casada el 1433 amb Claudi de Montagu, senyor de Couches († 1471)

## Referències

* L'art de vérifier les dates des faits historiques, des chartes, des chroniques et autres anciens monuments, depuis la naissance de Notre-Seigneur vol. 10, París 1818-1819