OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Scarbroïta

La scarbroïta és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom de la localitat de Scarborough, a Anglaterra, on va ser descoberta.

## Característiques

La scarbroïta és un carbonat de fórmula química Al₅(CO₃)(OH)$_{13}$·5H₂O. Cristal·litza en el sistema hexagonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la scarbroïta pertany a «05.DA: Carbonats amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: dypingita, hidromagnesita, giorgiosita, widgiemoolthalita, artinita, indigirita, clorartinita, otwayita, zaratita, kambaldaïta, cal·laghanita, claraïta, hidroscarbroïta, caresita, quintinita, charmarita, stichtita-2H, brugnatel·lita, clormagaluminita, hidrotalcita-2H, piroaurita-2H, zaccagnaïta, comblainita, desautelsita, hidrotalcita, piroaurita, reevesita, stichtita i takovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1829 a Scarborough, al comtat de North Yorkshire, Anglaterra, Regne Unit. També al Regne Unit ha estat trobada als comtats de South Gloucestershire i Somerset. Fora de les illes Britàniques, la scarbroïta ha estat descrita al llac Muskiki (Saskatchewan, Canadà), a Pilisvörösvár (Pest, Hongria), al mont Civillina (Vicenza, Itàlia), a la ciutat de Saiki (Kyūshū, Japó), a Magaña (Sòria, Espanya), i a Chandoline (Valais, Suïssa).

## Referències

* ↑ «Scarbroite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 maig 2017].
# Lakewood (Carolina del Sud)

Lakewood és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 2.603 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lakewood tenia 2.603 habitants, 953 habitatges i 742 famílies. La densitat de població era de 132,4 habitants/km².
Dels 953 habitatges en un 38,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,6% hi vivien parelles casades, en un 17,9% dones solteres, i en un 22,1% no eren unitats familiars. En el 19% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 8,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.417 $ i la renda mediana per família de 39.868 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.438 $ mentre que les dones 19.375 $. La renda per capita de la població era de 15.736 $. Entorn de l'11,5% de les famílies i el 12% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lakewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lakewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# 434
## Esdeveniments

* Àtila obté el poder dels huns
* El general Aspar és derrotat pels Vàndals del Nord d'Àfrica i és nomenat cònsol a Roma.

## Necrològiques

* Ruas, rei dels Huns

## Referències

* ↑ McMichael, Anthony. «Romans, Mayans, and Anasazi: The Classical Optimum to Droughts in the Americas». A: Climate Change and the Health of Nations (en anglès). Oxford University Press, 2017. ISBN 978-0-19-026295-2.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 385.
* ↑ Maenchen-Helfen, Otto. The world of the Huns; studies in their history and culture. Berkeley, University of California Press, 1973. ISBN 978-0-520-01596-8.
# Lambert de Chalon

Lambert de Chalon (930- 979) va ser comte de Chalon (956-978), de Beaune i d'Autun.

## Biografia

Lambert va néixer el 930. Era fill del vescomte Robert de Dijon i d'Ingeltruda, i germà de Robert, vescomte de Chalon.
Va actuar com a conte efectiu després de la mort de Gilbert de Chalon (956) quan el va succeir la seva filla Luitgarda de Chalon, casada amb Otó I de Borgonya. Fins i tot va ampliar el seu àmbit d'actuació i hauria governat al comtat de Beaune i potser altres dels que havien estat de Gilbert. Luitgarda va morir el 960 sense fills i la va succeir la seva germana Adelaida de Chalon casada amb Robert de Vermandois, comte de Meaux, que per aquest matrimoni fou Robert II de Troyes. Robert va defensar el legitimisme i els drets dels Vermandois, mentre Lambert tenia el suport d'Hug el Gran i després el seu fill Hug Capet, duc dels francs (i futur rei). Adelaida va morir el 964 però Robert, en nom del seu fill Heribert I de Troyes i III de Maeux, va seguir defensant els interessos de la nissaga fins a la seva mort el 966 o 967. Finalment es va arribar a un arranjament i Chalon, Beaune i altres comtats o drets dins dels comtats foren donats a Adela de Borgonya (+987), germana d'Heribert, en dot, i es va casar amb Lambert, vers el 967. Va tenir amb ella:
* Gerberga de Chalon, casada amb el rei Aubert d'Itàlia (descendent del comte Amadeu d'Oscheret), i després amb el duc Enric I de Borgonya.
* Hug I de Chalon (972-1039) (bisbe d'Auxerre i comte de Chalon)
* Elisabet de Chalon (970-1014)
* Aelis, casada amb el comte Guiu I, comte de Mâcon i d'Escuens.
Lambert deixa de ser esmentat el 27 de febrer de 978 i hauria mort en els mesos següents. El seu fill Hug I de Chalon el succeirà com a comte de Chalon i Beaune i els drets d'Autun et d'Autun. La vídua es va casar el 980 amb Jofré I Grisegonelle-

## Enllaços externs

* freepages.genealogy.rootsweb.ancestry.com
* gilles.maillet.free.fr/histoire/famille_bourgogne/comte_chalon.htm
# L'Espigolera

L'Espigolera és una estàtua en homenatge a la poetessa Maria Antònia Salvà i Ripoll (1869-1958). Està situada a la placeta situada davant la façana principal de l'església del Convent de Sant Bonaventura de Llucmajor, Mallorca. L'autor és l'escultor Horacio de Eguía, escultor basc establert a Mallorca, que la realitzà en bronze l'any 1965 inspirant-se en un poema de Maria Antònia Salvà titulat L'espigolera. L'escultura està situada damunt un sòcol rectangular de pedra de Binissalem i representa una nina d'una alçada d'1,6 m portant una gavella d'espigues. El monument fou inaugurat el 8 d'agost de 1965.

## Referències

* ↑ «Llucmajor en imatges. Monuments». Ajuntament de Llucmajor. [Consulta: 31 maig 2010].
# 2-Metilfenol

L'ortocresol (o-cresol) o 2-metilfenol, és un compost orgànic de la classe dels fenols, amb la fórmula CH$_3$C$_6$H$_4$(OH). És un sòlid incolor que s'utilitza àmpliament com a intermedi en la producció d'altres productes químics. És un derivat del fenol i és un isòmer del p-cresol i del m-cresol.

## Referències

* ↑ Helmut Fiegein "Cresols and Xylenols" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry" 2007; Wiley-VCH, Weinheim. doi:10.1002/14356007.a08_025
# Saint-Martin-de-Lixy

Saint-Martin-de-Lixy és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 91 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Gilles Lucarella | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 73 | 93 | 77 | 76 | 95 | 106 | 91 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Abudefduf sparoides

Abudefduf sparoides és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Kenya fins a KwaZulu-Natal (Sud-àfrica), Madagascar, Reunió i Maurici.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Quoy, J. R. C. & J. P. Gaimard. 1824-1825. Description des Poissons. Chapter IX. In: Freycinet, L. de, Voyage autour du Monde...exécuté sur les corvettes de L. M. "L'Uranie" et "La Physicienne," pendant les années 1817, 1818, 1819 et 1820. París. Voyage Uranie, Zool.: 192-401.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lala Huete

Lala Huete (São Paulo, Estat de São Paulo, 1957) és una dissenyadora de vestuari espanyola, filla del cineasta i autor de còmics Manuel Huete Aguilar i germana de la productora de cinema Cristina Huete.
Considerada una de les més guardonades dissenyadores de vestuari espanyoles, el 1986 fou ajudant de vestuari a Lulú de noche i El año de las luces, i a dos episodis de la sèrie de televisió La mujer de tu vida (1994). Debutà com a dissenyadora de vestuari el 1984 a Sal gorda, i continuà a la sèrie Las chicas de hoy en día (1991) i a les pel·lícules Amo tu cama rica (1992), Sublet (1992), Belle Époque (1992), amb la que fou nominada per primer cop al Goya al millor disseny de vestuari, Los peores años de nuestra vida (1994), Two Much (1995), La buena estrella (1997) i Torrente, el brazo tonto de la ley (1998). El 1998 va guanyar per primer cop el Goya al millor disseny de vestuari per La niña de tus ojos, premi que va tornar a guanyar el 2002 amb El embrujo de Shanghai i el 2008 amb El Greco. Posteriorment seria nominada el 2009 per El baile de la Victoria, el 2012 per El artista i la modelo, el 2013 per Vivir es fácil con los ojos cerrados i el 2016 per La reina de España.
A nivell internacional el 2007 va guanyar el BAFTA al millor disseny de vestuari pel seu treball a El laberinto del fauno.

## Filmografia

* Amo tu cama rica (1992)
* Sublet (1992)
* Belle Époque (1992)
* Los peores años de nuestra vida (1994)
* Two Much (1995)
* La buena estrella (1997)
* La niña de tus ojos (1998)
* Torrente, el brazo tonto de la ley (1998)
* Torrente 2: Misión en Marbella (2001)
* El embrujo de Shanghai (2002)
* Soldados de Salamina (2003)
* El laberinto del fauno (2006)
* El Greco (2008)
* El baile de la Victoria (2009)
* El artista y la modelo (2012)
* Vivir es fácil con los ojos cerrados (2013)
* Ocho apellidos vascos (2014)
* Ocho apellidos catalanes (2015)
* La reina de España (2016)
* Lo dejo cuando quiera (2019)

## Referències

* ↑ El artista y la modelo al web dels Premis Goya
* ↑ La reina de España al web dels premis Goya
* ↑ Los talentos de vestuario del cine español Arxivat 2019-10-03 a Wayback Machine., 13 de gener de 2013
* ↑ Las manos que visten faunos, El País, 9 de febre de 2007
* ↑ Los diseñadores de vestuario que visten de realidad al cine español (y llegan a los Oscar) a trendencias.com
# Lars Gustavsson

Lars Gustavsson (1931 - 1995), conegut familiarment com a Lasse Gustavsson, fou un pilot de motocròs suec que destacà en aquest esport al tombant de la dècada de 1950, quan era un dels més reeixits participants del Campionat del Món de motocròs en 500cc. Al llarg de la seva carrera, va formar part dues vegades de l'equip de Suècia que guanyà el Motocross des Nations (1955 i 1958).

## Palmarès al mundial de Motocròs

Font:
| Any | Motocicleta | 500cc |
| 1955 | Monark | 10è |
| 1956 | BSA | 13è |
| 1957 | BSA | 13è |
| 1958 | Monark | 7è |
| 1959 | Monark | 8è |
| 1960 | Monark | 8è |
| 1961 | Lito | 11è |
| 1962 | Lito | 9è |
* ↑ Fins al 1956 inclòs no existia el Campionat del Món de 500 cc, ans el Campionat d'Europa

## Referències

* ↑ «Lars Gustavsson» (PDF) (en francès). memotocross.fr. [Consulta: 8 gener 2020].
* ↑ «Lars Gustafsson» (en anglès). facebook.com, 08-10-2019. [Consulta: 8 gener 2020].
* ↑ Berry, Ian. «Four-stroke hybrid». A: Out Front! British Motocross Champions 1960-1974 (en anglès). High Wycombe: Panther Publishing, 2011, p. 7. ISBN 978-0-9564975-3-6.
* ↑ «Motocross - Lasse Gustafsson» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «Motocross - Lasse Gustavsson» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «Palmares du Mondial Mx 3» (en francès). memotocross.fr. [Consulta: 6 gener 2020].

## Enllaços externs

* Recull d'imatges de Lars Gustavsson (anglès)
# L'Estanyol (el Brull)

L'Estanyol és una masia del Brull (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia de grans proporcions formada per tres cossos, el més antic dels quals presenta reminiscències d'un gòtic tardà. El cos principal consta de planta, dos pisos i golfes, i té la façana principal al sud, tot i que també s'hi pot accedir des del nord. A aquest cos hi ha un edifici adossat a la part de ponent, de planta quadrada i dos pisos, en el qual es pot veure un doble nivell de galeries al primer i al segon pis. Hi ha restes d'un segon cos afegit al sud, actualment ensorrat, i, finalment, podem veure-hi un pou adossat a l'exterior de la façana nord. Com a conjunt, l'Estanyol se'ns mostra com una casa de grans proporcions i d'aire senyorívol.

## Història

Masia existent a la baixa Edat Mitjana amb importants reformes fetes en el decurs dels segles xviii i xix. Actualment es troba en curs de restauració (1989) per esdevenir part de les instal·lacions del club de Golf. La restauració afecta la totalitat de l'edifici, del qual tan sols se'n respecten les façanes. No sabem la sort que correran les espitlleres que podem veure a tot l'edifici i que constitueixen la part més antiga. Lamentablement la restauració no ha respectat tot el cos afegit al sud. Al mur sud del cos afegit hi podem veure un escut heràldic de poc vàlua.

## Referències

* 1 2 «L'Estanyol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 setembre 2017].
# Laufen

Laufen (en francès Laufon) és un municipi del cantó de Basilea-Camp (Suïssa), cap del districte de Laufen.

## Enllaços externs

* Laufen en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* Web oficial del municipi
# Abadia de Sankt Gallen

L'abadia de Sankt Galen (en alemany Fürstabtei Sankt Gallen) va ser durant molts segles una de les principals abadies de l'Orde Benedictí a Europa. El cenobi és a la ciutat suïssa de Sankt Gallen. Va ser declarada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1983.

## Història

El monestir va ser fundat l'any 612 i va adoptar el nom de Sant Gal, per un monjo irlandès. Durant el regnat de Pipí el Breu es va fundar la famosa escola de Sant Gal, en la qual les arts, les lletres i les ciències floriren. Sota el govern de l'abat Waldo de Reichenau (740-814) es van copiar nombrosíssims manuscrits, formant així una nodrida biblioteca. Molts monjos irlandesos i saxons es van establir a l'Abadia per dedicar-se a la còpia de manuscrits.
A petició de Carlemany, el Papa Adrià I va enviar des de Roma cantors experts que van propagar el cant gregorià. D'aquesta època han subsistit més de 400 manuscrits.
Al segle xiii, L'abadia i la ciutat principat independent estaven regides pels abats, que van adoptar el títol de Prínceps del Sacre Imperi Romà.
Sota els auspicis de l'abat Pius (1630-1674) van començar a imprimir llibres a l'abadia. El 1712, L'abadia va patir el saqueig i l'espoli de gran part dels seus tresors, sent portades moltes obres a Zúric i Berna.
En l'actualitat queda poc del monestir medieval original. La major part de les estructures, inclosa la catedral, fou reedificat en un estil tardobarroc.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Abbey of St Gall» (en anglès). [Consulta: 22 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Abadia de Sant Gall (anglès)
* Stiftsbibliothek de Sankt Gallen Arxivat 2013-07-22 a Wayback Machine.
* Còdex Electronici Sangallenses Arxivat 2008-02-12 a Wayback Machine.
# Aberdeen (Washington)

Aberdeen és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 16.461 habitants. Aquesta és la ciutat natal del músic i compositor de rock Kurt Cobain.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Aberdeen tenia 16.461 habitants, 6.517 habitatges, i 4.112 famílies. La densitat de població era de 597,9 habitants per km².
Dels 6.517 habitatges en un 31,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,9% hi vivien parelles casades, en un 13,7% dones solteres, i en un 36,9% no eren unitats familiars. En el 29,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.683 $ i la renda mediana per família de 37.966 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.710 $ mentre que les dones 20.446 $. La renda per capita de la població era de 16.092 $. Aproximadament el 16,1% de les famílies i el 22,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Aberdeen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Aberdeen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].

## Enllaços externs

* http://www.aberdeeninfo.com/
* Aberdeen (Washington) a Curlie
# La Route de Corinthe

La route de Corinthe és una pel·lícula dirigida per Claude Chabrol estrenada el 1967.

## Argument

Durant la Guerra Freda, a Grècia, els radars de l'OTAN tenen misterioses avaries. Un agent secret és assassinat quan està a punt d'esbrinar quin és el problema. La seva esposa, Shanny, reprendrà la investigació malgrat l'oposició del cap dels serveis secrets, Sr. Sharps. Aquest envia doncs un agent d'informació, Dex, per vigilar els anades i vingudes de la dona. S'enamorarà d'ella i finalment acceptarà d'ajudar Shanny en la seva missió. Aconsegueixen desemmascarar el culpable, Khalidès.

## Repartiment

* Jean Seberg, Shanny
* Maurice Ronet, Dex
* Michel Bouquet, Sharps
* Christian Marquand, Robert
* Claude Chabrol, Alcibiade (no surt als crèdits)
* Antonio Passalia, l'assassí
* Saro Urzì, Khalidès
# La Rovira (Avinyó)

Mas la Rovira és una masia d'Avinyó (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia destinada a habitatge formada per dos cossos construïts en èpoques diferents i units. El cos més antic es format per una massissa construcció de planta quadrada, amb coberta a quatre vessants desiguals i que té tot l'aspecte d'una torre-fortificació; conserva encara part de les obertures originals. Sembla que es tracta d'una construcció del segle xv-xvi i avui és utilitzada com a graner i corrals. Al costat de migdia d'aquesta obra antiga fou alçada una masia de planta rectangular i coberta a dues vessants que aprofita el desnivell del terreny.

## Història

El Mas de la Rovira, molt proper a l'església de Sant Marçal, formava part d'un ampli conjunt de terres que foren cedides per la família dels senyors de Lluçà, propietaris del castell d'Oristà, al monestir de Santa Maria de Ripoll a una data imprecisa de final del segle x o començament del segle xi. La masia es esmentada en el Fogatge de l'any 1553 «Pere Rovira esta al Mas del Pray».

## Referències

* 1 2 «Mas la Rovira». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2018].
# Les germanes vampires 3

Les germanes vampires 3 és una pel·lícula infantil alemanya del 2016 dirigida per Tim Trachte. La comèdia fantàstica està basada en la sèrie de novel·les homònimes de Franziska Gehm. La pel·lícula és la seqüela de Die Vampirschwestern 2 – Fledermäuse im Bauch del 2014, que va ser dirigida per Wolfgang Groos. S'ha doblat al valencià per a À Punt.

## Referències

* ↑ A, Arthur. «"Die Vampirschwestern 3" - Drehstart und alle Infos zur Fortsetzung» (en alemany), 06-07-2015. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ Filmstarts am Set von „Die Vampirschwestern 3“. filmstarts.de, 15. Oktober 2015
* ↑ Liebisch, Annekatrin. «AZ-Kritik zum Kinofilm „Die Vampirschwestern 3 – Reise nach Transsilvanien“» (en alemany), 08-12-2016. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ «Les germanes vampires 3». À Punt, 28-08-2021. [Consulta: 5 juliol 2023].
# Les fulles seques

«Les fulles seques» és una sardana amb música d'Enric Morera i lletra d'Àngel Guimerà. Es tracta d'una sardana per a cor a veus mixtes.

## Poema

Les fulles seques fan sardana d’ací d’allà saltironant, i dintre el bosc la tramuntana sembla la cobla al lluny sonant.
I quin seguit de fulles roges que enjogassades porta el vent; les que més corren, semblen boges, altres se’n venen dolçament.
I quan el sol se’n va a la posta, l’arbre que enyora el seu fullam, a poc a poquet sa ombra acosta als balladors damunt del camp.
I surt la lluna trista i sola, fulla d’un arbre on ha viscut, que va cercant pel cel on vola les companyones que ha perdut.
Les fulles seques fan sardana; mes, quan l’albada surt després, se les endú la tramuntana espais enlaire per mai més.
I l’arbre sec ja torna a viure, fulles i flors arreu badant, i cada brot, quin cants de riure, fent nius les aus i els becs juntant!
Després la fruita, que encisera, pengim-penjam al sol que és foc, el préssec ros i la cirera, la pruna clàudia i l’albercoc!
Oidà! Quin goig! Fem les rodones, sardanejant de dia i nit, les mans unint homes i dones, els ulls clavats en l’infinit!

## Referències

* ↑ «Fons Enric Morera». Secció de Música de la Biblioteca de Catalunya, 2010, actualitzat 2014. [Consulta: 31 agost 2018].

## Enllaços externs

* Concert Coral a càrrec de Professors de Música de Centres Educatius de Catalunya. Gran Teatre del Liceu de Barcelona al YouTube
# Les Fêtes galantes

Les Fêtes galantes és una pel·lícula històrica de comèdia francoromanesa de 1965 dirigida per René Clair i protagonitzada per Jean-Pierre Cassel, Philippe Avron i Marie Dubois.

## Argument

Al segle xviii, mentre l'exèrcit del príncep de Beaulieu assetja la fortalesa del Marechal d'Allenberg, una jove princesa envia un soldat fora de la fortalesa per anar a buscar el seu amant.

## Repartiment

* Jean-Pierre Cassel com a Jolicoeur
* Philippe Avron com a Thomas
* Marie Dubois com a Divine, l'actriu
* Geneviève Casile com Hélène, la princesa
* Jean Richard com el príncep de Beaulieu
* György Kovács com el mariscal Allenberg
* Fory Etterle
* Elena Caragiu
* Adela Marculescu
* Melania Carje
* Florin Vasiliu
* Christian Baratier com a Frédéric
* Jean Payen
* Alfred Adam com el sergent Bel-Oeil
* Matei Alexandru
* Lucia Amram
* Mircea Balaban
* Michael Berechet
* Mihai Mereuta
* Dem Radulescu
* Grigore Vasiliu-Birlic

## Referències

* ↑ McGerr p. 208.

## Bibliografia

* Celia McGerr. Rene Clair. Twayne Publishers, 1980.
* Michel Mortier, « Les Fêtes galantes », Téléciné numéro 127, Paris, Fédération des Loisirs et Culture Cinématographique (FLECC), janvier-février 1966, p. 48, ISSN 0049-3287

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube