OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ricardo Wolf

Ricardo Wolf (Hannover, 1887 - Hertseliyya, 1981) fou un inventor, polític, diplomàtic i filantrop cubà d'origen jueu alemany. Creà la Fundació Wolf que anualment lliura uns premis als més destacats en diferents àrees del coneixement, els Premis Wolf.

## Biografia

Nascut a Alemanya, a la ciutat de Hannover, va tenir catorze germans. Després de la Primera Guerra Mundial va abandonar Alemanya i va fixar la seva residència a Cuba, on es va casar amb la tennista Francisca Subirana. Durant anys treballà en processos de recuperació de ferro dels residus en els processos de fosa. L'èxit en els seus experiment va fer que totes les fàbriques d'acer del món adoptessin el seu sistema, cosa que el convertí en un home molt ric.
Va donar suport financer a Fidel Castro i els seus durant la revolució cubana, de manera que quan aquest va prendre el poder el va nomenar ministre plenipotenciari de Cuba a Israel, un càrrec que va ostentar des de 1961. El 1973, Cuba va trencar relacions amb Israel, de manera que Ricardo Wolf va renunciar al seu càrrec i es va quedar a residir a Israel.
Durant els últims anys de la seva vida es va dedicar a crear la fundació Wolf, que premia anualment des de 1978 a les personalitats més destacades d'agricultura, química, matemàtica, medicina, física i art.

## Referències

* 1 2 3 4 Fernández, Gabriela M. «Ricardo Wolf: from the Jewish scientist to the Cuban diplomat». OnCuba Magazine. Fuego Enterprises., 18-02-2015.
# Cafè teatre

El cafè teatre o bé cafè concert o bé cafè cantant és un tipus l'espectacle en el qual s'hi mostren petites representacions teatrals i números de Varietats (cançons, balls, prestidigitació, malabarismes, etc.). Per extensió, la denominació s'aplica també a l'espai físic que acull aquest tipus d'espectacle. La diferència més rellevant que caracteritzava aquests espais enfront dels teatres és que en aquells el públic havia de prendre una consumició mentre veia les actuacions i, per contra, no pagava l'entrada. El fenomen d'aquest gènere neix a París al segle xviii.
El cafè teatre comparteix la mateixa filosofia que el music-hall i el cabaret.
# La nit (pel·lícula)

La nit (títol original en italià La notte) és una pel·lícula italiana del 1961 dirigida per Michelangelo Antonioni. Considerada l'obra amb la qual el director italià assoleix el punt àlgid de la seva carrera cinematogràfica, La notte conté un innovador llenguatge cinematogràfic i patenta una creativitat expressiva que van ser recompensades amb l'Os d'Or de l'onzena edició del Festival Internacional de Cinema de Berlín. La notte és també considerada el capítol més rellevant de l'anomenada triologia "esistenziale" o "dell'incomunicabilit", iniciada amb L'aventura i finalitzada amb L'eclisse. Ha estat doblada al català.

## Argument

A Milà, a començaments de la dècada de 1960, Giovanni Pontano (Marcello Mastroianni), un escriptor d'èxit, i la seva esposa Lidia (Jeanne Moreau), visiten el seu amic Tommaso (Bernhard Wicki), també escriptor, que està a punt morir en un hospital. Després de la visita, es dirigeixen al local on es presenta el nou llibre de Giovanni. El públic envolta Giovanni per dialogar amb ell, i Lidia decideix abandonar el lloc i fer un llarg passeig per la ciutat. Més tard es reuneix amb Giovanni a casa. Ambdós, avorrits de la seva monòtona vida, decideixen sortir a un club nocturn; allà són convidats per assistir a una festa que dona un industrial milionari, Gherardini (Vincenzo Corbella), que en assabentar-se que Giovanni és escriptor, li proposa que escrigui un llibre sobre la seva empresa. A la reunió assisteixen persones que s'han vist afavorides econòmicament pel desenvolupament econòmic italià i que proven de fer-se veure. A Lidia l'ambient no la satisfà i es manté aïllada de la resta. Decideix trucar a l'hospital per saber del seu amic Tommaso, i li responen que ha mort. Deprimida, comença a acceptar les insinuacions amoroses d'un playboy, Roberto, (Giorgio Negro) sense arribar a més. Giovanni pel seu costat, es fascina amb la jove filla de l'industrial Gherardini, Valentina (Monica Vitti). Una tempesta esclata i els convidats abandonen la mansió, quedant només els tres. Lidia veu el seu marit petonejar-se amb Valentina, però no sent gelosia, ja que considera que el seu matrimoni està acabat. Es fa de dia, Lidia i Giovanni abandonen Valentina, que queda molt confosa, i es dirigeixen a un parc. Lidia llegeix una carta d'amor que Giovanni li havia escrit, però que ell no recorda. Ella li diu que ja no sent amor per ell, i Giovanni reacciona provant d'encendre novament la passió entre ambdós. La càmera gira, abandonant l'escena.

## Premis

* 1961: Festival de Berlín: Os d'Or
* 1960: Premis David di Donatello: Millor director

## Repartiment

* Marcello Mastroianni, Giovanni
* Jeanne Moreau, Lidia
* Monica Vitti, Valentina
* Bernhard Wicki, Tommaso
* Maria Pia Luzi, pacient anònim
* Rosy Mazzacurati, Rosy

## Referències

* ↑ «Berlinale 1961: Prize Winners». berlinale.de. [Consulta: 23 gener 2010].
* ↑ La nit a esadir.cat
* ↑ «La notte». The New York Times.
* ↑ Sánchez Noriega, José Luis; Gubern, Román. Historia del cine: teoría y géneros cinematográficos, fotografı́a y televisión. Nueva edición. Madrid: Alianza, 2006. ISBN 978-84-206-7691-3.
# Part prolongat

El part prolongat és l'alentiment de la progressió del part quan aquest s'ha iniciat. El part prolongat sol durar més de 20 hores per a les primípares (dones que pareixen per primera vegada) i més de 14 hores per a les multípares (dones que ja han tingut fills). El fracàs del progrés pot tenir lloc durant dues fases diferents; la fase latent i la fase activa del part. La fase latent del part pot ser fatigant emocionalment i causar fatiga, però normalment no comporta problemes addicionals. La fase activa del part, en canvi, si es perllonga, pot provocar complicacions a llarg termini.
És important que es controlin els signes vitals de la mare i del fetus, de manera que es poden prendre mesures preventives si el part esdevé prolongat. Les dones que pateixen un part prolongat haurien d'estar sota la supervisió d'un servei obstètric equipat quirúrgicament. El part prolongat es determina en funció de la informació que es recull sobre la força i el temps entre les contraccions. Els equips mèdics fan un seguiment d'aquestes dades mitjançant la col·locació d'un catèter de pressió intrauterí (IUPC) i la cardiotocografia (CTG). L'IUPC és una catèter que s'insereix a l'úter amb un monitor que detecta quan arriben les contraccions i quina intensitat tenen. La CTG s'utilitza per rastrejar la freqüència cardíaca fetal. Si qualsevol dels dispositius indica que els signes vitals estan apagats i comença el part prolongat, és important que l'equip mèdic comenci a discutir el tractament i les opcions alternatives per al part.
El part prolongat pot ser degut a diversos problemes diferents: malformació fetal, problemes amb les contraccions uterines, distòcia per estenosi del canal del part, malpresentació o desproporció cefalopèlvica. La causa del part prolongat determinarà la intervenció mèdica que ha de tenir lloc. Els professionals mèdics poden adoptar mesures preventives o recórrer a mètodes quirúrgics per treure el fetus. Si no es tracta correctament ni es tracta immediatament, tant la mare com el fetus poden patir diverses complicacions a llarg termini, la més greu de les quals és la mort. No hi ha una "solució ràpida" per al part prolongat, però hi ha mesures preventives que es poden prendre, com ara infusions d'oxitocina quan les ontraccions son febles o irregulars. Per tal que progressi el part, els metges sovint intervenen i realitzen un part vaginal assistit mitjançant l'ús de fòrceps, o d'una ventosa o realitzen una cesària.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Prolonged Labor: Failure to Progress - Causes and Solutions» (en anglès americà), 15-08-2014.
* 1 2 3 «Prolonged Labor: Causes and Treatment» (en anglès).
* ↑ Education material for teachers of midwifery : midwifery education modules. Geneva [Switzerland]: World Health Organization, 2008, p. 17–36. ISBN 9789241546669.
* 1 2 Gallagher, John T.; Jackson, Reginald J. A.; O'Driscoll, Kieran «Prevention of Prolonged Labour» (en anglès). Br Med J, 2, 5655, 24-05-1969, pàg. 477–480. DOI: 10.1136/bmj.2.5655.477. ISSN: 1468-5833. PMC: 1983378. PMID: 5771578.
* ↑ «Procedures That May Take Place During Labor and Delivery».
# Resolució 2324 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2324 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 14 de desembre de 2016. El Consell va retre un homenatge al Secretari General de l'ONU Ban Ki-moon, que acabava el seu segon i últim mandat el 31 de desembre de 2016.

## Antecedents

Ban Ki-moon (13 de juny de 1944) és un diplomàtic i polític sud-coreà. Ha treballat com a ambaixador en diversos països i a les Nacions Unides. Del 2004 al 2006 va ser ministre d'Afers Exteriors de la seva pàtria. En aquest últim any el seu nomenament fou proposat per Kofi Annan, aleshores secretari general de les Nacions Unides. Després d'una ofensiva diplomàtica, el 9 d'octubre el va proposar el Consell de Seguretat de l'ONU. El 13 d'octubre va ser nomenat pels 192 membres de l'Assemblea General i el 14 de desembre va prendre el jurament.

## Contingut

El Consell de Seguretat reconeix el paper central que han jugat les seves reformes i propostes per enfortir les Nacions Unides i els seus esforços per solucionar tota mena de problemes econòmics, socials, ecològics, culturals i humanitaris al món, i promoure el respecte dels drets humans i les llibertats fonamentals per a tothom. S'aprecia el compromís de Ban Ki-moon amb els principis de la Carta de les Nacions Unides i el desenvolupament de les relacions amistoses entre les nacions.

## Declaracions

Com a president del Consell de Seguretat de l'ONU, el representant espanyol Román Oyarzun Marchesi va expressar el seu agraïment pel suport que Ban Ki-moon sempre havia donat al Consell de Seguretat. Va assenyalar dos grans èxits que el Secretari General havia aconseguit: els Objectius del Desenvolupament Sostenible de 2015 i l'Acord Climàtic de París de l'any 2016. Sota el lideratge de Ban Ki-moon també es van establir el Consell de Drets Humans de les Nacions Unides i l'Entitat per a la Igualtat de Gènere i l'Apoderament de la Dona, i va ser el primer representant especial per a la joventut. També havia introduït la política de tolerància zero sobre l'abús sexual per cascos blaus.
Ban Ki-moon, va dir que el Consell de Seguretat estava en el seu punt més fort quan era unànime, com amb l'Organització per la Prohibició de les Armes Químiques, la destrucció de les armes químiques de Síria i la lluita contra l'ebola a l'Àfrica Occidental. En cas contrari, les conseqüències podrien ser greus, com ara el Sàhara Occidental i Sudan del Sud. Va lamentar el "malson" a Síria i va demanar al Consell de Seguretat que protegís la gent d'aquest país.

## Referències

* 1 2 Nacions Unides. «Unanimously adopting resolution 2324 by acclamation amid applause, SC pays tribute to outgoing SG Ban Ki-moon», 14-12-2016.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2326 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2326 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 15 de desembre de 2016. El Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides al Sudan del Sud (UNMISS) un sol dia, encara que l'endemà es va allargar un any i es va reforçar en 4.000 efectius.

## Context

El representant rus va expressar la seva sorpresa a l'extensió d'un sol dia, ja que els autors de la resolució havien tingut temps suficient. Sap la forma en què es van formular resolucions i esperava que considerés una iniciativa del seu país per canviar això.
Els cinc membres permanents del Consell de Seguretat solen decidir entre els qui escriuen les resolucions sobre un tema concret. A la pràctica, sol ser el Regne Unit, França i, en menor mesura, els Estats Units, depenent de qui tingui interessos.

## Contingut

El Consell de Seguretat va prorrogar el mandat de la UNMISS fins al 16 de desembre de 2016 mantenint la força de protecció regional establerta per la resolució 2304.

## Referències

* 1 2 Nacions Unides. «SC extends mandate of UNMISS», 15-12-2016.
* ↑ Pass Blue. «The Masterminds Behind Security Council Resolutions», 14-03-2013.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2328 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2328 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 19 de desembre de 2016. El Consell requeria que les parts a la Guerra Civil siriana permetessin als observadors de l'ONU vigilar sense restriccions a l'evacuació de civils de l'est de la ciutat d'Alep, on cap a la fi de 2016 es van produir durs combats entre l'exèrcit sirià i els rebels que controlaven la ciutat.
La resolució es va produir després de les negociacions amb Rússia, que anteriorment havien bloquejat sis resolucions similars amb veto. França, que havia redactat el text, va acceptar la redacció definitiva del text el dia anterior, i va considerar necessari posar fi a les "atrocitats a gran escala".

## Contingut

S'han iniciat esforços per evacuar la població d'Alep. Això era especialment important per a la part oriental de la ciutat. S'havia de fer de forma voluntària, i la gent havia de poder triar on anaven. Les persones ferides i vulnerables havien de ser prioritzades. L'ONU i altres organitzacions pertinents ho havie de controlar. Les parts en conflicte havien de concedir als observadors accés sense restriccions. Es va demanar al Secretari General que vetllés ràpidament perquè l'ONU pogués controlar el benestar de la població a l'est d'Alep.
Totes les parts també havien de permetre a les Nacions Unides proporcionessin ajuda humanitària sense traves a tot Síria i respectar i protegir la població tal com ho requereix el dret internacional. A més, han de respectar i protegir els serveis d'emergència, els seus equips i els hospitals.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC adopts resolution 2328, demanding immediate, unhindered access for observation of monitoring civilian evacuations from Aleppo», 19-12-2016.
* ↑ edm; jvt «Opnieuw gevechten in Aleppo: 'Help ons'» (en neerlandès). De Standaard, 14-12-2016.
* ↑ Onyanga-Omara, Jane «U.N. Security Council OKs Aleppo evacuation monitors». USA Today, 19-12-2016.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* «Resolution 2328 (2016) Adopted by the Security Council at its 7841st meeting, on 19 December 2016 (Text de la Resolució)» (pdf) (en anglès). Nacions Unides, 2016.
# Ricardo Penella Arias

Ricardo Luis Penella Arias (Barri del Pilar, Ciutat de València, 25 de febrer de 1957) és un exfutbolista valencià. Jugava de defensa i quasi tota la seua carrera futbolística va transcórrer al València CF, on va militar 16 temporades. Va ser internacional amb la selecció espanyola. Actualment és representant de l'àrea social del València CF.

## Biografia

Arias es va formar a les categories inferiors del València CF i va debutar amb el primer equip amb només dènou anys. En els seus primers anys jugava de centrecampista defensiu, però a la fi va acabar jugant de defensa lliure. A aquesta posició es va fer imprescindible en el València CF fins al punt que fins a l'aparició de Fernando Gómez Colomer va tenir el rècord de partits disputats amb l'equip valencianista en primera divisió, amb 376 participacions.
Era un jugador que destacava pel físic a causa de la seua gran alçada. No s'acostava molt a la porteria rival, de fet sols va marcar un gol en la primera divisió. Malgrat tot, no estava exempt de tècnica essent un jugador molt a l'estil de l'època (influït per Franz Beckenbauer) en la qual s'exigia al lliure la destrucció del joc del rival, la funció de creador del joc mitjançant passades llargues i el posicionament de la defensa, tot executat de la manera més estètica possible.
Malgrat els pocs gols que va marcar al llarg de la seua carrera esportiva, un va ser fonamental, el sisé de la tanda de penals de la final de la Recopa d'Europa que el València CF va guanyar contra l'Arsenal FC el 1980.
Després de la seua llarga carrera al València CF va fitxar pel CE Castelló on va disputar una temporada a gran nivell.

### Internacional

Va ser internacional amb la selecció espanyola en un partit, el 26 de setembre de 1979 front a Portugal a Vigo amb resultat d'empat a un.

## Clubs

* València CF - 1976-1992 - Primera divisió
* CE Castelló - 1992-1993 - Segona divisió

## Palmarès
### Estatals

* 1 Copa del Rei - València CF - 1979

### Internacionals

* 1 Recopa d'Europa - València CF - 1980
* 1 Supercopa d'Europa - València CF - 1980

## Referències

* 1 2 3 Polit, Paco. «Felman y Arias: ‘El vestuario al que llegué era un Olimpo de Dioses: Kempes, Diarte, Rep, Claramunt, Valdez...’». Valencia Plaza, 07-04-2019. [Consulta: 10 febrer 2021].
* 1 2 El Valencia contrata a Ricardo Arias para su área social notícia a As del 27 de novembre de 2014 (castellà)

## Enllaços externs

* Arias en www.lfp.es
# Ricardo Pascual del Pobil y Chicheri

Ricardo Pascual del Pobil y Chicheri (Alacant, 1871 - 1943) fou un empresari, propietari agrícola i polític valencià, alcalde d'Alacant durant el primer terç del segle xx. Net del polític José Pascual del Pobil Guzmán.
Fou un destacat dirigent del Sindicat de Regants de l'Horta d'Alacant, professor de l'Escola de Comerç d'Alacant i membre del Partit Conservador, amb el que fou escollit regidor d'Alacant el 1909 i alcalde de 1909 a 1910. Després es va passar al sector maurista del partit, amb el que fou novament alcalde el 1914-1915. Finalment va formar part del Partit Demòcrata, amb el que fou novament alcalde el 1917-1918. El 1919 fou membre de la Cambra Agrària Comercial i el 1923 membre del consell d'administració de la Caixa d'Estalvis d'Alacant. Entre febrer i abril de 1931 fou novament alcalde d'Alacant; després de les eleccions municipals espanyoles de 1931 fou escollit regidor pel grup monàrquic.
En esclatar la guerra civil espanyola va haver de fugir d'Alacant i es passà a la zona revoltada, col·laborant activament amb ells. El 4 d'abril de 1939 fou nomenat delegat governatiu a l'Ajuntament i a l'Escola de Comerç. La seva filla Isabel Pascual del Pobil y Ravello va estar casada amb Nicolás Franco Bahamonde, germà gran del dictador.

## Referències

* ↑ María Isabel Pascual del Pobil Ravello, a geni.com
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.420-421. ISBN 9788495484802.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Luis Pérez Bueno Eugenio Botí Carbonell Manuel Curt Amérigo Gonzalo Mengual Segura | Alcalde d'Alacant 1909-1910 1915-1917 1917-1918 (febrer-abril) 1931 | Succeït per: Federico Soto Mollá Manuel Curt Amérigo Antonio Bono Luque Llorenç Carbonell i Santacruz |
# Resolució 437 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 437 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada el 10 d'octubre de 1978, després de recordar la resolució 253 (1968) que va impedir que els Estats membres permetessin als que estaven connectats al règim de la Colònia de Rhodèsia del Sud per entrar al seu territori, el Consell va prendre nota amb pesar de la decisió dels Estats Units per permetre Ian Smith i d'altres membres del "règim il·legal" d'entrar al país. Per tant, la resolució considera que aquesta acció incompleix la Resolució 253.
El Consell demana als Estats Units que compleixin les disposicions del Consell de Seguretat i expressin l'esperança que els Estats Units continuïn exercint la seva influència a la Colònia de Rhodèsia del Sud perquè es pugui assolir el govern de la majoria.
La resolució va ser aprovada per 11 vots contra cap; Canadà, Alemanya Occidental, Regne Unit i Estats Units es van abstenir.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Derwix Paixà

* Per a altres significats, vegeu «Derwix Mehmed Paixà».
Derwix Paixà - Derviş Paşa en la grafia turca moderna - (? - 1606) fou un gran visir otomà d'origen bosnià. Va servir amb els bostandjs i va esdevenir ketkhuda, i per influència de la Walida Sultan, va arribar a Bostandji-bashi (1604). El gener de 1606 fou nomenat Kapudan Paixà amb rang de visir i el juny següent va esdevenir Gran Visir; els seus enemics van influir en el sultà Ahmet I que el va destituir i el va fer executar el desembre de 1606. Els historiadors el descriuen com un home rude, injust i incompetent, però l'ambaixador anglès, Lello, el jutja més favorablement.

## Bibliografia

* The Report of Lello, third English Ambassador to the Sublime Porte, Ankara, 1952
Gran visir otomà :
# Resolució 439 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 439 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada el 13 de novembre de 1978 després de recordar les resolucions 385 (1976), 431 (1978), 432 (1978) i 435 (1978), el Consell va condemnar Sud-àfrica per la seva decisió de procedir unilateralment amb eleccions a Namíbia en contra de les resolucions anteriors. El Consell va considerar això un clar desafiament de l'autoritat de les Nacions Unides.
La Resolució 439 va continuar afirmant que els resultats de les eleccions celebrades a Àfrica del Sud-oest es declararan nuls i no seran reconeguts per les Nacions Unides o cap dels seus Estats membres. El Consell va exigir que Sud-àfrica cooperés amb ella i si no, considerarà noves mesures en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides per garantir el compliment de Sud-àfrica del Consell de Seguretat. La resolució també va exigir al Secretari General informar sobre el progrés de l'aplicació de la resolució abans del 25 de novembre de 1978.
La resolució es va aprovar amb 10 vots a cap, mentre que el Canadà, França, Alemanya Occidental, el Regne Unit i els Estats Units es van abstenir de votar.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Santa Maria de Tornafort

Santa Coloma de Tornafort és una ermita del poble de Tornafort, pertanyent al terme municipal de Soriguera, a la comarca del Pallars Sobirà. Era també als límit antics de Soriguera. És uns 550 metres a ponent del poble de Tornafort, en el vessant nord-est de lo Tossal.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Soriguera». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Santa Maria de Tornafort en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya