OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cançó de lluita

La Cançó de lluita o Cant de redempció és una cançó valenciana, amb lletra de Maximilià Thous i Llorens, fill de Maximilià Thous i Orts, i música composta per Miquel Asensi i Martín en 1922. És considerat, juntament amb Vent de Ponent com un dels himnes del valencianisme polític.
Va ser reivindicat sobretot pels valencianistes dels anys 20 i 30 del segle xx, que demanaven la seua oficialització en substitució de l'Himne de l'Exposició, escrit inicialment en castellà i en un to claudicador front les reivindicacions valencianistes.

## Lletra

* Valencians, fa temps que ens allunyàrem
* oblidant que tots érem germans.
* Ajuntem-nos, que ja arriba l'hora
* de ser lliures i ser valencians.
* Ja sobre els camps d'Europa per tot arreu esclaten
* les flors que són el símbol de pàtria i llibertat.
* I mentres altres cullen els fruits de la victòria,
* el Poble de València no deu estar parat.
* Valencians, defensem nostra terra
* contra lladres, botxins i tirans.
* Ajuntem-nos, que ja arriba
* l'hora de ser lliures i ser valencians.
* Malgrat grillons i sabres, por i traïdories,
* redolarà per terra un vergonyós passat.
* Alcem-nos i enfortim-lo contra els qui l'alienen
* El nostre Poble es vessa al crit de llibertat.
* Valencians, defensem nostra terra
* contra lladres, botxins i tirans.
* Ajuntem-nos, que ja arriba l'hora
* de ser lliures i ser valencians.
* Valencians, fa temps que ens allunyàrem
* oblidant-nos que tots érem germans.
* Ajuntem-nos, que ja arriba l'hora
* de ser lliures i ser valencians.

## Bibliografia

* Pérez Moragón, Francesc: Himnes i Paraules. Misèries de la Transició Valenciana. Editorial Afers, 2011.

## Referències

* ↑ Núñez de Arenas, Sergi «La "Versió Alzira" de l'himne valencià». Lletraferit, 30, pàg. 63-67.
* ↑ «Más allá del ´per a ofrenar´» (en castellà). Levante-EMV, 06-02-2011.
* ↑ Viadel, Francesc. No mos fareu catalans. Barcelona: L'esfera dels llibres, 2006. ISBN 84-9734-402-2. pg. 31

## Enllaços externs

* Dos himnes del valencianisme a Valencianisme.com
* Cançó de lluita - Cant de Redempció a Youtube
# Plaça Laborie

La Plaça de la Boqueria (en francès Place Laborie) era el nom d'una plaça molt petita de Perpinyà, actualment anomenada Jean Jaurés.

## Referències

* ↑ «Toponímia nordcatalana i vandalisme onomàstic, Renada-Laura Portet (Els noms en la vida quotidiana. Actes del XXIV Congrés Internacional d'ICOS sobre Ciències Onomàstiques. Annex. Secció 12)». Generalitat de Catalunya (Gencat.cat). [Consulta: 19 maig 2016].
# Can Fortuny de Font-rubí

Can Fortuny de Font-rubí és una obra de Font-rubí (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia formada de planta baixa, pis i golfes i coberta a dues vessants. Té un portal adovellat, ampits de les finestres del pis de pedra, una composició simètrica de façana i un baluard sense tanca. Té una era-plaça al davant i altres edificis agrícoles adossats. Està molt reformada.

## Referències

* ↑ «Can Fortuny de Font-rubí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Xenia (cràter)

Xenia és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 13,5 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim grec, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Xenia». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Saint-Brice-en-Coglès

Saint-Brice-en-Coglès (en bretó Sant-Brizh-Gougleiz) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 2.702 habitants. Limita amb els municipis Coglès, La Selle-en-Coglès, Saint-Étienne-en-Coglès, Baillé, Saint-Marc-le-Blanc i Tremblay.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.962 | 2.045 | 2.403 | 2.477 | 2.484 | 2.395 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| -2001 | Marcel Roussel | |
| 2001- | Louis Dubreil | |
# Leurville

Leurville és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 91 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Leurville era de 91 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 48 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 7 estaven desocupats. Tots els 48 habitatges eren cases. Dels 35 habitatges principals, 31 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 3 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Leurville el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 52 persones, 33 eren actives i 19 eren inactives. De les 33 persones actives 32 estaven ocupades (23 homes i 9 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 19 persones inactives 4 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 12 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de construcció.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un paleta i 1 lampisteria.
L'any 2000 a Leurville hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 444 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Leurville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Leurville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Occitània (revista)

Occitània va ser una revista catalanooccitana, editada a Barcelona i a Tolosa de Llenguadoc, creada al gener de 1905 per l'escriptor català Josep Aladern i l'occità Prospèr Estieu, amb el subtítol revista literària y social de les terres de Llengua d'Oc.
Perpetua una llarga tradició de relacions entre occitans i catalans (originada per Víctor Balaguer i Frederic Mistral), volia crear lligams entre escriptors occitans i catalans tenia com a subtítol: "revista literària y social de les terres de Llengua d'Oc". La revista, que sortia cada mes, no passà mai de tenir una tirada superior a una cinquantena d'exemplars. Es va aturar al cap de deu números (a l'octubre del 1905).
Hi col·laboraren per banda catalana l'escriptor Àngel Guimerà, l'alguerès Joan Pais, Eugeni d'Ors, el mallorquí Miquel Costa i Llobera i el valencià Teodor Llorente i pels occitans Antonin Perbòsc i Loís Funèu entre d'altres.

## Referències

* ↑ Torrent, Joan; Tasis, Rafael (1966). Història de la Premsa Catalana. Barcelona: Bruguera, vol. I, pàg. 388-390
* ↑ Magí Sunyer i Molné, Roser Pujadas, Pere Poy. «La revista Occitània (1905) i l'epistolari dels seus directors.». A: Literatura i identitats. Cossetània edicions, p.109-120.

## Bibliografia

* Lluís Fornés i Pérez-Costa El pensament panoccitanista (1904-2004) en les revistes Occitania, Oc, L'Amic de les Arts, Taula de Lletres Valencianes, Revista Occitana i Paraula d'Oc Universitat de València, Facultat de Filologia, 2004 - 807 pàgines

## Enllaços externs

* Digitalització disponible al portal ARCA (Arxiu de Revistes Catalanes Antigues)
Viccionari
# República Federal Txeca i Eslovaca

La República Federal Txeca i Eslovaca (txec/eslovac: Česká a Slovenská Federativní / Federatívna República) va ser el nom oficial de Txecoslovàquia entre l'abril de 1990 i el 31 de desembre de 1992, quan el país es va dissoldre en la República Txeca i la República Eslovaca.
Des de 1960, el nom oficial havia estat el de República Socialista Txecoslovaca (Československá socialistická republika). Arran de la Revolució de Vellut de 1989, el flamant president Václav Havel va anunciar que el terme "socialista" cauria del nom oficial del país. Encara que el retorn a la forma anterior a 1960, Československá republika (República Txecoslovaca) semblava obvi, els polítics eslovacs van objectar que aquesta forma relegava massa la presència d'Eslovàquia. En el que s'anomenà la Guerra del guió, els eslovacs proposaren d'introduir aquest signe gràfic en el nom: Txeco-Eslovàquia. Finalment, i després de moltes negociacions, el compromís fou la forma República Federal Txeca i Eslovaca (Llei Constitucional 101/1990 del 23 d'abril).
Durant l'existència d'aquest estat, la Constitució de 1960 es va mantenir en vigor amb caràcter provisional. Tot i això, havia estat substancialment modificada per esporgar-ne el caràcter comunista. De fet, encara s'estava treballant per establir una constitució permanent quan es va dissoldre el país.
# Xaikh Mahmud

Xaikh Mahmud (mort 1327) fou un príncep cobànida de Pèrsia, quart fill d'amir Coban.
El 1319/1320 fou nomenat virrei de Geòrgia i Armènia. El 1327, a la caiguda dels cobànides, fou deposat i portat a Tabriz on fou executat per orde del kan Abu Said Bahadur Khan.
Va deixar quatre fills dels quals l'únic que va tenir un paper històric de certa rellevancia fou Pir Husayn en les lluites del 1335-1342.

## Bibliografia

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
* May, Timothy. «Chūbānids». Encyclopaedia of Islam, THREE. Editada per: Kate Fleet, Gudrun Krämer, Denis Matringe, John Nawas, Everett Rowson. Brill Online, 2016. 4 de juny de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-3/chubanids-COM_24622>
* Article Chobanids a Encyclopaedia Iranica
# Dayr Kab

Dayr Kab (àrab: دير كعب, Dayr Kaʿb) fou un antic monestir i assentament de l'Iraq, de la tribu dels Iyad, a la ruta entre Ctesifont i Kufa. És conegut perquè després de la victòria musulmana sobre els perses sassànides a la batalla d'al-Qadisiyya (636), en aquest lloc els musulmans van derrotar un contingent persa comandat per Mukhayridjan.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Dayr Kaʿb».
* Crawford, P. The War of the Three Gods: Romans, Persians and the Rise of Islam (en anglès). Pen and Sword Books, 2013. ISBN 978-1-84884-612-8.

## Referències

* ↑ Arabs Capture Ctisfon
* ↑ Crawford, 2013, p. 160.
# Leptictidium storchi

Leptictidium storchi és una espècie mamífer extint de la família dels pseudorrincociònids. Fou descrit per Jerry J. Hooker l'any 2013 a partir d'una m1/2 i una m3. Se n'han trobat restes fòssils a França, en estrats de l'Eocè superior. Té les premolars i molars més petites que L. nasutum. Igual que aquesta espècie, L. storchi tenia un paracon i un metacon de la mateixa alçada.
El 1975, Sigé ja s'havia adonat que el material fòssil actualment atribuït a L. storchi pertanyia a un pseudorrincocioní diferent de Pseudorhyncocyon cayluxi. Deu anys més tard, Lister i Storch l'assignaren al gènere Leptictidium. És per aquesta raó que l'espècie porta el nom de Storch.

## Referències

* 1 2 Hooker, J. J «Origin and evolution of the Pseudorhyncocyonidae, a European Paleogene family of insectivorous placental mammals» (en anglès). Palaeontology, 56, 4, 2013, pàg. 807-835. DOI: 10.1111/pala.12018.
# Lleó Diaca

Lleó Diaca (en llatí Leo o Leon, en grec Λεών) fou un historiador romà d'Orient del segle x del qual es coneix molt poc de la seva vida personal.
Va néixer a Caloe, al peu del Mont Tmolos prop de les fonts del Caistros. Era fill de Basili, però no es coneix l'ofici del seu pare. Va anar a Constantinoble on va seguir els seus estudis (966) on va admirar l'actuació de l'emperador Nicèfor II Focas davant d'un tumult popular. Ell mateix es descriu com un jove en quan va succeir aquest incident (hauria nascut vers el 950). Era a Àsia quan fou deposat el patriarca Basili I de Constantinoble i elegit successor seu Antoni III (973 o 974) i explica que en aquest temps va veure dos bessons d'uns trenta anys ajuntats pels costats.
Fou ordenat diaca i com a tal va acompanyar Basili II en la seva desgraciada campanya contra els búlgars el 981. Després del setge de Traditza (Τριάδιτζα) (antiga Sàrdica) es va escapar per poc de la captivitat i va fugir a terres segures. Més tard ja no se sap res però la seva història es va escriure després del 989, ja que esmenta la revolta i mort de Bardes Focas que va passar aquest any.
Va viure probablement fins almenys el 993, ja que diu que l'emperador Basili II va restaurar en sis anys la cúpula de Santa Sofia destruïda per un terratrèmol que va passar el 987.
Les seves obres són:
* 1. Ἱστορία Βιβλίοις ύ, Historia Libris decem.
* 2. Oratio ad Basilium Imperatorem
* 3. Homilia in Michaelem Archangelum. Si no és que sigui una obra d'un altre Lleó Diaca.
De les dos darreres es conserva un exemplar. La història inclou un relat de l'expedició a Creta de Nicèfor Focas sota Romà II (959), la mort de Joan I Tsimiscés (975), les victòries de l'emperador Nicèfor i Tsimiscés sobre els musulmans a Cilícia i Síria i la reconquesta d'aquestes terres o de gran part d'elles; i les guerres contra búlgars i russos.

## Referències

* ↑ 13.Leo Diaconus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 743-744
# Heimebane

Heimebane (traduïda a l'anglès com Home Ground) és una sèrie dramàtica noruega que es va estrenar al canal NRK1 el 4 de març de 2018. La sèrie té com a protagonista a Helena Mikkelsen, la primera dona entrenadora de futbol masculí a la primera divisió noruega, amb l'equip fictici "Varg IL". S'ha subtitulat al català.
La sèrie va guanyar cinc premis a la Gullruten 2018: millor sèrie dramàtica, millor actriu Ane Dahl Torp (Helena Mikkelsen), millor actor Axel Bøyum (Adrian Austnes), millor guió (Johan Dejuni) i millor disseny de so (Renate Bakke, Magnus Thorkildsen i Jan Dalehaug). La sèrie va ser, a més, nominada al millor director de televisió de drama (Arild Andersen).

## Personatges i actors

| Actors | Personatge | Rol |
| Ane Dahl Torp | Helena Mikkelsen | Entrenadora del Varg IL |
| Morten Svartveit | Espen Eide | Director general del Varg IL |
| Bjarte Hjelmeland | Bjørn O. Tangsrud | Patrocinador principal del Varg IL |
| Emma Bones | Camilla Mikkelsen | Filla de l'Helena Mikkelsens |
| Even Vesterhus | Steffen | Xicot de la Camilla Mikkelsen |
| John Carew | Michael Ellingsen | Futbolista del Varg IL |
| Axel Bøyum | Adrian Austnes | Futbolista del Varg IL |
| Rolf Kristian Larsen | Eivind Brattskjær | Futbolista del Varg IL |
| Nader Khademi | Mons Kilanger | Futbolista del Varg IL |
| Michael Stilson | Michael Stilson | Futbolista del Varg IL |
| Endre Synnes Hagerup | Nils | Amic de la Camilla i de l'Adrian |
| Mads Ousdal | Eirik Austnes | Pare de l'Adrian |

## Episodis

| # | Títol | Data d'emissió | Durada |
| 1 | "Den som vil det mest" | 4 de març de 2018 | 49 min |
| 2 | "Steikje bra" | 4 de març de 2018 | 52 min |
| 3 | "Debutantar" | 11 de març de 2018 | 51 min |
| 4 | "Medgangssupportare" | 18 de març de 2018 | 52 min |
| 5 | "Fair Play" | 25 de març de 2018 | 48 min |
| 6 | "Ingen kommentar" | 1 d'abril de 2018 | 54 min |
| 7 | "Deadline Day" | 8 d'abril de 2018 | 54 min |
| 8 | "Straffeskyttarane" | 15 d'abril de 2018 | 52 min |
| 9 | "Over streken" | 22 d'abril de 2018 | 59 min |
| 10 | "The Great Escape" | 29 d'abril de 2018 | 50 min |

## Referències

* ↑ «Home Ground». Goita què fan, ara!. [Consulta: 21 febrer 2024].
* ↑ «El gol de ‘Home Ground'». El Temps, 09-07-2018. [Consulta: 21 agost 2018].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la sèrie al canal NRK1 (noruec)
* Ressenya a ElDiario.es (castellà)
* Ressenya a El Diario Vasco (castellà)
# Lleó Diògenes

Lleó Diògenes en grec medieval Λέων Διογένης, va ser un noble i militar romà d'Orient, fill de l'emperador Romà IV Diògenes i d'Eudòxia Macrembolitissa. Va ser coronat coemperador durant el regnat del seu pare i va servir com a general sota Aleix I Comnè.

## Biografia

Quan Romà IV va morir l'any 1071, Lleó encara era un nen. Tot i ser coemperador, quan el nou emperador Miquel VII va pujar al tron, el va desterrar a un monestir amb la seva mare, on hi va restar fins a la pujada al tron d'Aleix I Comnè el 1081. El nou emperador va decidir considerar a Lleó i al seu germà Nicèfor com a fills propis i els va portar a la cort imperial. Segons L'Alexíada escrita per Anna Comnena, Lleó, malgrat la seva joventut, era un fervent partidari de l'emperador. El va animar des de l'inici del seu regnat a combatre els normands i els petxenegs que havien envaït l'imperi creuant el Danubi l'any 1087. Durant la batalla de Dirràquion l'any 1081 contra l'exèrcit normand de Robert Guiscard, Lleó i altres generals també molt joves van convèncer Aleix I d'atacar els normands en camp obert en lloc d'adoptar una tàctica més prudent, defensada per generals més vells. Això va provocar una amarga derrota dels exèrcits imperials. Durant una de les batalles de Dristra contra els petxenegs l'any 1087, on va seguir demanant un atac directe, es va allunyar de l'emperador i va lluitar a primera línia, endinsant-se en camp contrari abans de ser mort durant el combat.
El 1095, un personatge anònim va intentar utilitzar la popularitat de Diògenes per fer-se passar per Lleó, provocant una divisió entre la població de Constantinoble. Detingut, va ser enviat a l'exili a Quersonès, però va fugir i es va refugiar entre els cumans abans d'entrar a Tràcia amb ells, intentant una rebel·lió. Finalment Nicèfor Brienni el Jove el va capturar i el va cegar. L'any 1106, Bohemon I d'Antioquia, per guanyar-se les simpaties de la població de Constantinoble, va dir que arribava acompanyat de Lleó Diògenes, però no va obtenir resultats.

## Referències

* ↑ Canduci., Alexander. Triumph and tragedy: the rise and fall of Rome's immortal emperors. Sydney: Murdoch Books, 2010, p. 272. ISBN 9781741965988.
* ↑ Alexiad of the princess Anna Comnena. Londres: Rouletge, 2016, p. llibre IV, cap. 5; llibre VII, cap. 2-3. ISBN 9781138988453.
* ↑ Malamut, Élisabeth. Alexis Ier Comnène. París: Ellipses, impr., 2014, p. 110, 304. ISBN 9782729889999.
# Heimdal·larqueots

Heimdallarchaeota és un embrancament candidat d'arqueus recentment proposat (2017) a partir de mostres genòmiques obtingudes de sediments marins. Evolutivament té gran importància pel fet que és el grup de arqueus més proper de Eukaryota d'acord amb els arbres filogenètics, el que significa que una arqueua emparentada amb Heimdallarchaeota va estar involucrada amb l'origen de la primera cèl·lula eucariota.
Les mostres es van obtenir en dues localitzacions (Castell de Loki i la badia d'Aarhus) d'un conjunt de set localitzacions geogràfiques diferents en què es va realitzar una recerca exhaustiva de seqüències genòmiques de arqueus. Amb això s'ha determinat que l'abundància d'aquest tipus de arqueus és molt menor que els membres d'el embrancament Lokiarchaeota.
Els estudis moleculars han determinat que són els suficientment diferents de la resta de les arquebacteris per constituir un nou tall de l'supergrup Eukaryomorpha, tot i que pròxim a Lokiarchaeota. Aquest supergrup conté arqueus que presenten seqüències genètiques que codifiquen proteïnes que fins a poc es consideren exclusives dels eucariotes.
Quant al seu metabolisme, és probable que tingui un nínxol microóxigenic en funció del seu potencial genòmic, amb vies metabòliques aeròbiques que són úniques en Archaea.
Els analísis filogenètics han donat la següent filogènia:
| Cytota | Bacteria Archaea DPANN Euryarchaeota Proteoarchaeota TACK  Eukaryomorpha  Lokiarchaeota Odinarchaeota Thorarchaeota Heimdallarchaeota  + proteobacteria  Eukaryota |

## Referències

* ↑ Katarzyna Zaremba-Niedzwiedzka et al. 2016-2017, Asgard archaea illuminate the origin of eukaryotic cellular complexity. Nature 541, 353–358 (19 January 2017) doi:10.1038/nature21031
* ↑ Bulzu, P., Andrei, A., Salcher, M.M. et al. 2019, Casting light on Asgardarchaeota metabolism in a sunlit microoxic niche. Nat Microbiol 4, 1129–1137 (2019) doi:10.1038/s41564-019-0404-y
* ↑ Williams, Tom & Cox, Cymon & Foster, Peter & Szollosi, Gergely & Embley, T.. (2020). Phylogenomics provides robust support for a two-domains tree of life. Nature Ecology & Evolution. 4. 1-10. 10.1038/s41559-019-1040-x.
# Llibreta d'estalvis

Una llibreta d'estalvis és un document en forma de quadern expedit per una entitat de crèdit (banc o caixa d'estalvis) en el qual s'anoten els moviments de capital efectuats en el compte al qual està associat. Les anotacions no es fan a mà (antigament es realitzava d'aquesta manera), sinó que són efectuats per les impressores pròpies de l'entitat que l'ha emès o d'un caixer automàtic. Existeixen màquines tipus caixer que poden actualitzar una llibreta i imprimir el seu saldo.
En cada línia de detall se sol anotar la data de l'operació, el concepte, la quantitat carregada o abonada, el saldo del compte una vegada efectuada l'operació i el terminal operant (el que realitza o on es realitza l'operació).
Algunes vegades es poden usar per treure diners d'un caixer automàtic de la mateixa forma que amb una targeta de dèbit, però necessita estar habilitada la llibreta i tenir contractat aquest tipus de servei per poder operar amb un PIN (nombre d'identificació personal) en els caixers automàtics. Normalment el PIN de la llibreta no és el mateix que el de la targeta de dèbit tret que s'efectuï prèviament el canvi.

## La desaparició de la llibreta d'estalvis a Espanya

Amb la digitalització del sector bancari i la reducció de costos en atenció a les oficines, a començament del 2023 diverses entitats espanyoles havien suprimit, o previst de fer-ho, les clàssiques llibretes d'estalvis en paper. Això va provocar que diversos col·lectius hi lluitessin en contra, en especial perquè provocava una discriminació a partir de la fractura digital per a la gent més gran. El març del 2023 la banca es va comprometre a mantenir-les per a les persones de més de 65 anys.

## Referències

* ↑ «Aquests són els bancs que eliminen definitivament la llibreta d'estalvis». Diari de Girona, 04-01-2023. [Consulta: 9 març 2023].
* ↑ «La banca es compromet a mantenir les llibretes d'estalvis als clients majors de 65 anys». 324cat, 09-03-2023. [Consulta: 9 març 2023].

## Vegeu també

* Compte d'estalvis
* Compte corrent
# Onhaye

Onhaye (en való Onhaye) és un municipi belga de la Província de Namur a la regió valona. Comprèn les localitats d'Anthée, Falaën, Gerin, Serville, Sommière i Weillen. El 2022 tenia 3.267 habitants.

## Referències

* ↑ «Namur Province (Sub-Municipalities)» (en anglès), 1 gener 2022. [Consulta: 21 setembre 2024].