OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sumba (Illes Fèroe)

Sumba és un poble i municipi de l'illa de Suðuroy. a les illes Fèroe. Sumba es troba a l'extrem sud de l'illa, el que el converteix en el poble més meridional de l'arxipèlag. Al municipi hi ha tres localitats: Lopra (83 habitants), Akrar (15 habitants) i Sumba, que n'és la capital. Abans també hi havia el petit poble de Víkarbyrgi, però el 2003 en van marxar els darrers habitants. El 2021 el poble de Sumba tenia 252 habitants, que sumats als 83 de Lopra i els 15 d'Akrar donava una població total de 350 persones per a tot el municipi.
Les excavacions arqueològiques han demostrat la presència humana a la zona ja al segle vii, cosa que convertiria Sumba en un dels assentaments mes antics de les Fèroe. L'església de Sumba va ser consagrada el 19 de juny de 1887.
Sumba es troba aïllada per altes muntanyes i n'era difícil l'accés quan nevava a l'hivern. Per salvar aquest inconvenient el 1997 es va inaugurar un túnel que connectava Sumba amb Lopra, el Sumbiartunnilin. L'obertura d'aquest túnel ha facilitat la mobilitat a les persones que treballen a Vágur.
Enfront de la costa de Sumba hi ha l'illot Sumbiarhólmur de 7 ha d'extensió, on cada estiu els habitants del poble hi deixen les ovelles perquè hi pasturin.

## Referències

* 1 2 3 «Sumba» (en anglès). Faroe Islands. [Consulta: 23 agost 2019].
* ↑ «Statistical Database» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 24 agost 2019]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* ↑ «Sumba» (en feroès). Fólkakirkjan (Església de les Illès Fèroe). [Consulta: 6 agost 2019].
* ↑ «Mapa de les Fèroe». Trap Danmark. [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ «Størstu hólmar» (en feroès). us.fo. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 10 novembre 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.
* Llista de túnels de les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Web de l'ajuntament de Sumba. (feroès)
# Susukino

Susukino (すすきの) és un barri d'entreteniment de la ciutat de Sapporo, Hokkaido, Japó. És considerat el "centre neuràlgic" de la ciutat, capital de Hokkaido. El barri es troba en el districte de Chūō. Susukino pot ser escrit amb kanjis (薄野) i en katakana (ススキノ) i es pot traduir al català com a "camp de susukis" (el susuki és una planta del Japó.

## Geografia

La denominació de "Susukino" no és pas oficial. Però, en canvi és àmpliament emprada com a nom per descriure una zona amb limits incerts. L'Associació de Turisme de Susukino defineix que l'àrea de Susukino es troba entre els carrers Minami 4 i Minami 6 al nord i al sud, respectivament; i Nishi 2 Chome i Nishi 6 Chome d'est a oest. El nom de Susukino és àmpliament emprat per als noms d'indrets de la ciutat com la travessera de Susukino i l'estació de Susukino (una estació del Metro de Sapporo i el Tramvia de Sapporo).
La travessera de Susukino es troba entre Nishi 3 Chome, Minami 4 i Nishi 4 Chome i es poden vore infinitats de rètols de neon en els edificis del carrer. Un dels símbols més representatius de la zona és el neon de Nikka, una companyia de Whisky, en el qual es representa el logo de l'empresa, el Rei dels destil·lats, amb el fons del logotip canviant els colors successivament.

## Història

Susukino fou creat en 1871, durant l'època de l'Oficina de Colonització de Hokkaidō, com a districte de plaer de la nova capital, Sapporo. Després de la seua construcció, els pioners van anomenar la zona com a "Susukino Yūkaku" (districte de plaer de Susukino) i van integrar un altres bordells dins d'aquesta zona. Una de les raons de la construcció d'aquest barri per part de l'Oficina de Colonització va ser tindre entretinguts als obrers que treballaven construint la nova ciutat de Sapporo.
En 1872, un mur de 1,2 metres de alçaria i 900 metres de llargària va ser alçat al voltant del barri de Susukino i es va obrir un portal entre Nishi 3 i Nishi 4 Chome per l'autoritat de colonització. A la tardor del mateix any, el nou govern va anunciar un pla per a l'emancipació de les prostitutes, les quals tenien poca influència en el districte. Amb l'establiment de la prostitució regulada, Susukino i la seua àrea van créixer. En 1880, una comisaria de policia va establir-se al barri.

## Referències

* ↑ «Susukino Tourist Association, top page». Arxivat de l'original el 2007-10-18. [Consulta: 1r novembre 2019].
* ↑ Nikka Official Website, about King of Blenders Arxivat 2007-11-04 a Wayback Machine.
* ↑ Susukino Tourist Association, about Susukino
# Streptoprocne

Streptoprocne és un gènere d'ocells de la família dels apòdids (Apodidae). Aquests falciots habiten des de Mèxic fins al nord de l'Argentina.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023) aquest gènere està format per cinc espècies:
* falciot de collar incomplet (Streptoprocne biscutata).
* falciot dels tepuis (Streptoprocne phelpsi).
* falciot coll-roig (Streptoprocne rutila).
* falciot de clatell blanc (Streptoprocne semicollaris).
* falciot de collar blanc (Streptoprocne zonaris).

## Referències

* ↑ «Streptoprocne». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Owlet-nightjars, treeswifts, swifts» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2.
# Streptogyna

Streptogyna és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* S. americana C.E.Hubb.
# Fabio Terrenzio

Fabio Terrenzio (Pescara, 12 de setembre del 1985) és un ciclista italià, que fou professional des del 2008 al 2010.

## Palmarès

* 2006
** 1r al Trofeu Salvatore Morucci
* 2007
** 1r al Trofeu Salvatore Morucci
* 2011
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovàquia

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Tapio

Tapio és un esperit o un déu de la mitologia finesa del bosc. Segons la tradició folklòrica, se li resava abans de partir de cacera. Tapio està casat amb Mielikki, la deessa del bosc, i és el pare d'Annikki, de Tellervo, de Nyyrikki (el déu de la caça) i de Tuulikki. Tapio apareix com una figura mítica prominent al Kalevala.
Dona nom a Tapiola, un dels centres urbans principals d'Espoo, als afores de Hèlsinki.
Una de les últimes obres del compositor finlandès Jean Sibelius és un poema simfònic titulat Tapiola (1926), que descriu el bosc on habita Tapio.

## Referències

* ↑ Frazer, J.G.. The Golden Bough: A Study in Comparative Religion, Volume 1. Macmillan, 1890, p. 105.
* ↑ Lurker, M. The Routledge Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Taylor & Francis, 2004, p. 180. ISBN 978-1-134-29816-7.
* ↑ Elias Lönnrot (Trad: Jean-Lous Perret), 2009 - Le Kalevala. Champion classiques, p. 22, ISBN 9782745318503
* ↑ «Tapiola – green satellite town of Helsinki», 06-07-2020.
* ↑ Grimley, D.M.. Jean Sibelius and His World. Princeton University Press, 2011, p. 114. ISBN 978-1-4008-4020-5.
# Faema (equip ciclista)

L'equip Faema va ser un equip ciclista de ruta que va competir entre 1955 a 1962. Té els orígens amb l'antic equip italià Guerra dirigit per Learco Guerra. Dos anys després, la formació passa a tenir llicència belga. Al final de 1961 part de l'estructura s'uní al Wiel's-Flandria creant així el Flandria-Faema. La resta de l'equip es va mantenir amb el nom de Faema però ja amb llicència espanyola. Aquest projecte només va durar un any, i el 1963 ja s'havia fusionat amb el Flandria.
No s'ha de confondre amb el posterior equip també anomenat Faema.

## Principals resultats

* Volta a Suïssa: Rolf Graf (1956)
* París-Brussel·les: Rik Van Looy (1956, 1958), Léon Van Daele (1957)
* Gant-Wevelgem: Rik Van Looy (1956, 1957)
* Lieja-Bastogne-Lieja: Germain Derijcke (1957), Rik Van Looy (1961)
* Milà-Sanremo: Rik Van Looy (1958)
* París-Roubaix: Léon Van Daele (1958), Rik Van Looy (1961)
* Volta a Llevant: Hilaire Couvreur (1958), Fernando Manzaneque (1960), Salvador Botella (1961)
* París-Tours: Gilbert Desmet (1958), Rik Van Looy (1959)
* Volta a Catalunya: Salvador Botella (1959)
* Volta a Llombardia: Rik Van Looy (1959)
* Tour de Flandes: Rik Van Looy (1959)
* Fletxa Valona: Jos Hoevenaars (1959)
* París-Niça: Raymond Impanis (1960)
* Volta a Alemanya: Friedhelm Fischerkeller (1961)
* Pujada a Urkiola: Julio Jiménez (1962)
* Tour de l'Avenir: Antonio Gómez del Moral (1962)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 7 participacions (1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961)
** 30 victòries d'etapa:
*** 7 el 1956: Charly Gaul (3), Miquel Poblet (4)
*** 2 el 1957: Charly Gaul (2)
*** 4 el 1958: Salvador Botella, Federico Bahamontes, Silvano Ciampi, Charly Gaul
*** 4 el 1959: Rik Van Looy (4)
*** 4 el 1960: Rik Van Looy (3), Salvador Botella
*** 8 el 1961: Rik Van Looy (3), Willy Schroeders (2), Louis Proost, Antonio Suárez, Piet van Est
** 1 classificació finals:
*** Charly Gaul: 1956
** 3 classificacions secundàries:
*** Gran Premi de la muntanya: Charly Gaul (1956), Rik Van Looy (1960)
*** Classificació per equips: (1961)
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 4 participacions (1959, 1960, 1961, 1962)
** 14 victòries d'etapa:
*** 5 el 1959: Rik Van Looy (4), Gabriel Mas
*** 4 el 1960: Salvador Botella, Jesús Galdeano, Federico Bahamontes, Antonio Suárez
*** 4 el 1961: Jesús Galdeano, Angelino Soler, Antonio Suárez, Francisco Moreno
*** 1 el 1962: Antonio Gómez del Moral
** 1 classificació finals:
*** Angelino Soler: 1961
** 3 classificacions secundàries:
*** Classificació per punts: Rik Van Looy (1959), Antonio Suárez (1961)
*** Classificació per equips (1961)

## Referències

* ↑ A la Volta a Espanya del 1959 va competir també un filial del Faema anomenat Faema-Espanya

## Enllaços externs

* Plantilles a firstcycling.com
* Plantilles 2 a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Faemino-Faema

L'equip Faemino-Faema, conegut anteriorment també com a Faema, va ser un equip ciclista belga, d'origen italià, de ciclisme en ruta que va competir entre 1968 a 1970. Va ser un dels equips on Eddy Merckx va aconseguir els seus principals triomfs.
No s'ha de confondre amb l'antic equip Faema.

## Principals resultats

* Volta a Catalunya: Eddy Merckx (1968)
* París-Roubaix: Eddy Merckx (1968, 1970)
* Tour de Romandia: Eddy Merckx (1968)
* París-Tours: Guido Reybrouck (1968)
* Milà-Sanremo: Eddy Merckx (1969)
* Tour de Flandes: Eddy Merckx (1969)
* Amstel Gold Race: Guido Reybrouck (1969)
* Lieja-Bastogne-Lieja: Eddy Merckx (1969
* París-Luxemburg: Eddy Merckx (1969)
* Campionat de Zuric: Roger Swerts (1969)
* París-Niça: Eddy Merckx (1969, 1970)
* Fletxa Valona: Eddy Merckx (1970)
* Gant-Wevelgem: Eddy Merckx (1970)
* Setmana Catalana: Italo Zilioli (1970)
* Volta a Bèlgica: Eddy Merckx (1970)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 3 participacions (1968, 1969, 1970)
** 17 victòries d'etapa:
*** 9 el 1968: Eddy Merckx (4), Guido Reybrouck (3), Emilio Casalini, Lino Farisato
*** 4 el 1969: Eddy Merckx (4)
*** 4 el 1970: Eddy Merckx (3), Italo Zilioli
** 2 classificació finals:
*** Eddy Merckx: 1968, 1970
** 2 classificacions secundàries:
*** Gran Premi de la muntanya: Eddy Merckx (1968)
*** Classificació per punts: Eddy Merckx (1968)
*** Classificació per equips: (1968, 1969, 1970)
* Tour de França
** 2 participacions (1969, 1970)
** 20 victòries d'etapa:
*** 9 el 1969: Eddy Merckx (6), Julien Stevens, Guido Reybrouck, Jozef Spruyt
*** 11 el 1970: Eddy Merckx (8), Italo Zilioli, Jozef Spruyt, CRE
** 2 classificació finals:
*** Eddy Merckx: 1969, 1970
** 8 classificacions secundàries:
*** Gran Premi de la muntanya: Eddy Merckx (1969, 1970)
*** Classificació de la combinada: Eddy Merckx (1969, 1970)
*** Premi de la combativitat: Eddy Merckx (1969, 1970)
*** Classificació per punts: Eddy Merckx (1969)
*** Classificació per equips: (1969)
* Volta a Espanya
** 1 participacions (1968)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1968: Victor Van Schil
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:

## Composició de l'equip

1968 :
1969 :
1970 :

## Enllaços externs

* Plantilles a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Tars and Stripes

Tars and Stripes és un curtmetratge de comèdia estatunidenc del 1935 produït per Educational Pictures dirigit i protagonitzat Buster Keaton. La pel·lícula fou rodada al Centre d'Entrenament Naval de San Diego, Califòrnia.

## Argument

En una estació d'entrenament de la Marina, l'aprenent de mariner Elmer Doolittle és burlat i recriminat constantment a causa de la seva constant maldestra i manca de sentit comú. Sovint se li donen tasques mundanes per completar per tal d'allunyar-lo dels altres aprenents amb potencial real, però el company d'artillers en cap Richard Mack promet fer-lo un mariner peti qui peti. Després de no ensenyar com fer nusos o marxar correctament, Mack s'enfada després de creure que va presenciar Elmer coquetejant amb la seva xicota quan en realitat només estava ajudant a arreglar-li la sabata trencada. Elmer finalment arriba al rang de mariner, però la xicota d'en Mack finalment desenvolupa sentiments per Elmer i això enfada a Mack, que el desterra al bergantí i li diu que es quedarà allà. L'Elmer està consternat, però aviat s'anima després d'adonar-se que la xicota de Mack també s'ha colat al bergantí.

## Repartiment

* Buster Keaton com a aprenent de mariner Elmer Doolittle
* Vernon Dent com a company d'artillers en cap Richard Mack
* Dorothea Kent com la núvia de Mack

## Referències

* ↑ «Keaton's Films». busterkeaton.com. Arxivat de l'original el de gener 18, 2012. [Consulta: February 16, 2012].

## Enllaços externs

* Tars and Stripes a YouTube
* Tars and Stripes a International Buster Keaton Society
# Marc Furi Camil Escribonià

Marc Furi Camil Escribonià (en llatí Marcus Furius Camillus Escribonianus) va ser un magistrat romà del segle i. Va ser adoptat per Luci Arrunci i a partir de llavors adoptà el nom de Luci Arrunci Camil Escribonià, per bé que sembla que no va deixar de fer servir el seu nom de naixement, car les fonts l'esmenten amb els dos noms.
Va ser elegit cònsol de Roma en el regnat de Tiberi, l'any 32 junt amb Gneu Domici Aenobarb. Al començament del regnat de Claudi era llegat a Dalmàcia i es va revoltar amb les seves legions, potser fins i tot amb l'esperança d'obtenir el tron, però va ser derrotat al cap de cinc dies de començar la revolta (42) i enviat a l'exili on va morir l'any 53, no se sap segur si enverinat o de malaltia.

## Referències

* ↑ Prosopographia Imperii Romani. Vol. I, 1898, p. 146-147.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 592.
# Marc Furi Camil (cònsol any 8)

Marc Furi Camil (en llatí Marcus Furius Camillus) va ser un magistrat romà que va viure als segles I aC i I.
Va ser elegit cònsol l'any 8 i procònsol d'Àfrica durant el regnat de Tiberi aproximadament l'any 16. Va derrotar a Tacfarines. Després de centúries va ser el primer que va reviure la fama militar dels Camils. El senat romà, amb consentiment de l'emperador, li va concedir les insígnies del triomf.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 592.
# Arziya

Arziya era una ciutat de l'Imperi Hitita no localitzada, encara que se suposa que era vora de Samuha, a la Terra Alta Hitita.
En els relats de Subiluliuma I s'explica que l'enemic, segurament els kashka que habitaven la ciutat, davant de l'atac dels hitites havien marxat d'Arziya emportant-se els béns, els cptius, els ramats i les ovelles. Kantuzzilis, que probablement era un general o un gran sacerdot de Kizzuwatna, va atacar de nou les tropes enemigues i en va ocasionar una gran mortaldat.
Subiluliuma, que havia tornat a fer una sortida després d'hivernar a Hattusa, es va veure atacat pels kashka durant la nit vora d'Arziya. Els va combatre i les va aniquilar. La ciutat d'Arziya va fer la pau, i també altres ciutats de la zona. Això es pot situar cap a l'any 1370 aC.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.); Juan Antonio Álvarez-Pedrosa. Historia y leyes de los hititas: textos del Reino Medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 62, 68. ISBN 8446022532.
# Swords (Dublín)

Swords (en gaèlic irlandès Sord Cholmcille) és una vila d'Irlanda, al subcomtat de Fingal, a la província de Leinster. Es troba a 13 kilòmetres del centre de Dublín i la seva àrea comprèn una townland, una parròquia civil i una àrea electoral.

## Història

Els orígens de la ciutat daten del 560 quan fou fundada per Sant Colmcille (521-567). La llegenda diu que el sant va beneir el lloc, donant a la vila el seu nom, Sord, que vol dir "clar" o "pur". Tanmateix, An Sord també vol dir "el doll d'aigua" i podria referir-se a una gran extensió d'aigua comunal que existia antigament. La fundació de St. Colmcille és localitzada a Well Road fora del principal carrer de Sword. Sord pot referir-se també a "gespa", una 'extensió d'herba'.
En 1994 Swords esdevingué county town del nou comtat de Fingal després de la divisió de l'antic comtat de Dublín; en 2001 també esdevingué el centre administratiu de Fingal i residència del consistori.

## Agermanaments

* Ozoir-la-Ferrière

## Personatges il·lustres

* Ronan Keating, cantant.
* Richard Montgomery, revolucionari estatunidenc.

## Referències

* ↑ Reading Medieval Latin. Cambridge: Cambridge University Press, 1995, p. 70. ISBN 0-521-44747-X.
* ↑ http://swordsdublin.net/_dublin_history.html
* ↑ Hickey, Raymond, 2005: Dublin English: evolution and change

## Enllaços externs

* Web local
* Història de Swords
# Arzon

Arzon (en bretó Arzhon-Rewiz) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 2.170 habitants.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | - | - | - | - | 2210 | - | - | - |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | - | - | 2342 | - | - | - | - | 1857 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | - | 1633 | - | - | - | 1451 | - | 1369 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1387 | 1308 | 1326 | 1476 | 1754 | 2056 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Monique Loze | |
| 2008- | Gérard Labove | |
# Arzu Çerkezoğlu

Arzu Çerkezoğlu (Şavşat, 11 d'agost de 1969) és una metgessa i sindicalista turca. Va ser la primera presidenta dona de DİSK (Devrimci İşçi Sendikaları Konfederasyonu - Confederació dels Sindicats d'Obrers Revolucionaris), un dels conglomerats més grans de les organitzacions sindicals de Turquia. Quan va ser elegida presidenta, el 29 de maig de 2018, era Secretaria General de la DİSK des de feia 5 anys, i també havia estat la primera dona a ocupar aquest càrrec. És patologa de professió.

## Referències

* ↑ «DİSK'e ilk kadın başkan: Arzu Çerkezoğlu» (en turc). [Consulta: 11 gener 2022].
* ↑ «DİSK'in tarihinde bir ilk: Arzu Çerkezoğlu başkan» (en turc). [Consulta: 11 gener 2022].
* ↑ TURHAN, Şebnem. «İşçiye doktor başkan» (en turc). [Consulta: 11 gener 2022].
# Taxi Teheran

Taxi Teheran (persa: تاکسی) és una pel·lícula de 2015 de drama iraniana protagonitzada i dirigida per Jafar Panahi. La pel·lícula es va estrenar en competició al 65è Festival Internacional de Cinema de Berlín on va guanyar l'Ós d'Or i el Premi FIPRESCI. En 2010 a Panahi se li va prohibir fer cinema i viatjar, per la qual cosa la seva neboda Hana Saeidi, que també apareix en la pel·lícula, va recollir el premi en el seu nom. Ha estat doblada al català.

## Producció

Similar a Abbas Kiarostami's Ten i A Taste of Cherry, ha estat descrita com "un retrat de la capital iraniana, Teheran" i com una "pel·lícula-documental de com s'estableix en un taxi de Teheran que està impulsat per Panahi" amb els passatgers que "sincerament confien" en Panahi. D'acord amb Jean-Michel Frodon, els passatgers inclouen "Homes i dones, joves i vells, rics i pobres, els tradicionalistes i modernistes, venedors de vídeos pirates i defensors dels drets humans, [que se sentin] al seient del copilot del conductor sense experiència [que ells denominen com] Aghaye Panahi (آقای پناهی), 'el senyor Panahi'. "Els passatgers són interpretats per actors no professionals, les identitats dels quals romanen en l'anonimat.

## Repartiment

* Jafar Panahi
* Hana Saeidi
* Nasrin Sotoudeh
* Gent de Teheran

## Referències

* ↑ «Jafar Panahi’s New Film in Competition. Sebastian Schipper, Werner Herzog, Benoit Jacquot and Further Titles Added to the Selection». Berlinale, 14-01-2015. Arxivat de l'original el 2015-01-24. [Consulta: 18 gener 2015].
* ↑ «Prizes of the International Jury». Berlinale. Arxivat de l'original el 2017-03-01. [Consulta: 14 febrer 2015].
* ↑ «BERLIN 2015: Jafar Panahi ganó el FIPRESCI con Taxi». fancinema. Arxivat de l'original el 24 de setembre de 2015. [Consulta: 14 febrer 2015].
* ↑ «Berlin Film Festival: Panahi's Taxi wins Golden Bear». BBC News. [Consulta: 16 febrer 2015].
* ↑ Taxi Teheran a esadir.cat
* 1 2 Frodon, Jean-Michel «'Taxi' de Jafar Panahi, premier événement de la Berlinale» (en francès). Slate France, 05-02-2015 [Consulta: 5 febrer 2015].
* ↑ «Banned Iranian filmmaker part of the Berlin Film Festival lineup». Haaretz.com, 14-01-2015 [Consulta: 18 gener 2015].
* ↑ «Berlinale to screen "Atom-Heart Mother"». Tehran Times, 16-01-2015 [Consulta: 18 gener 2015]. Arxivat 2015-01-19 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-01-19. [Consulta: 26 juny 2020].
* ↑ Vivarelli, Nick «Iranian Auteur Jafar Panahi Issues Statement on Irrepressible Need to Direct Despite Moviemaking Ban». Variety [Los Angeles, CA], 26-01-2015 [Consulta: 28 gener 2015].
* ↑ Romney, Jonathan. «Taxi Tehran review – Jafar Panahi’s joy ride», 01-11-2015. [Consulta: 14 maig 2016].

## Enllaços externs

* Taxi Teheran a Internet Movie Database (anglès)
* Berlinale data sheet Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Arzrunita

L'arzrunita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom d'Andreas Arzruni (1847-1898), professor de mineralogia a Aquisgrà, Alemanya, qui va identificar per primera vegada el mineral.

## Característiques

L'arzrunita és un sulfat de possible fórmula química Cu₄Pb₂(SO₄)(OH)₄Cl₆·2H₂O. Tot i que es tracta d'una espècie reconeguda per l'Associació Mineralògica Internacional, és un mineral incert i possiblement es tracti d'una barreja. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es troba en forma de druses de cristalls prismàtics diminuts amb {110}, {010} i {001}, i amb cares petites de modificació de {111} i {021}.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'arzrunita pertany a «07.DF - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: uklonskovita, caïnita, natrocalcita, metasideronatrita, sideronatrita, despujolsita, fleischerita, schaurteïta, mallestigita, slavikita, metavoltina, lannonita, vlodavetsita, peretaïta, gordaïta, clairita, elyita, yecoraïta, riomarinaïta, dukeïta i xocolatlita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina de Buena Esperanza, a Challacollo, a la província d'Iquique, regió de Tarapacá, Xile. També ha estat descrita a la mina Maria (Attica, Grècia).

## Referències

* ↑ «Arzrunite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 juliol 2016].