OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vieja maculicauda

Vieja maculicauda és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 25 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Amèrica Central: des del riu Usumacinta (Guatemala) fins al riu Chagres (Panamà).

## Referències

* 1 2 «Vieja maculicauda» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Conkel, D., 1993. Cichlids of North and Central America. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units.
* Fernández-Yépez, A. 1969. Contribución al conocimiento de los cichlidos. Evencias Núm. 22: 7 unnum. pp., Pls. 1-10.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. 1905. A revision of the fishes of the American cichlid genus Cichlosoma [sic] and of the allied genera. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 16 (núms. 91-94): 60-77, 225-243, 316-340, 433-445.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Leury

Leury és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 106 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Leury era de 106 persones. Hi havia 44 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 24 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 47 habitatges, 44 eren l'habitatge principal de la família i 3 estaven desocupats. Tots els 47 habitatges eren cases. Dels 44 habitatges principals, 36 estaven ocupats pels seus propietaris i 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 17 en tenien quatre i 23 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 22 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Leury el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 12 | 45 a 49 | 8 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 12 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 8 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 20 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 77 persones, 60 eren actives i 17 eren inactives. De les 60 persones actives 54 estaven ocupades (28 homes i 26 dones) i 6 estaven aturades (5 homes i 1 dona). De les 17 persones inactives 11 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva i 2 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Leury hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 411 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Leury a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Leury a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Kushiroïta

La kushiroïta és un mineral silicat del subgrup dels clinopiroxens. El seu nom és en honor d'Ikuo Kushiro, professor emèrit de la universitat de Tòquio, al Japó. Va ser acceptat per la IMA l'any 2009.
El mineral va ésser trobat al meteorit (AHL) 85085; un meteorit condrític localitzat a Allan Hills, a l'Antàrtida; aquest punt es considera, per tant, la seva localitat tipus. En el meteorit es va trobar associat amb altres piroxens i amb grossita (un òxid).

## Bibliografia complementària

Makoto Kimura, Takashi Mikouchi, Akio Suzuki, Masaaki Miyahara, Eiji Ohtani, and Ahmed El Goresy (2009): Kushiroite, CaAlAlSiO6: A new mineral of the pyroxene group from the ALH 85085 CH chondrite, and its genetic significance in refractory inclusions. American Mineralogist, 94, 1479–1482. (en anglès)

## Referències

* ↑ «Kushiroite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 maig 2015].
# Polinomi quadràtic

En matemàtiques els polinomis quadràtics (o simplement polinomis de segon grau ) són aquells polinomis de grau dos. Alguns exemples són:
* $ax^{2}+bx+c$, a on $a,b,c$ són reals. Aquesta és coneguda com a funció quadràtica d'una variable.
* $Ax^{2}+Bxy+Cy^{2}+Dx+Ey+F$ a on A , B , C , D , E i F són nombres reals.

## Aplicació en l'estudi de màxims i mínims

Els polinomis quadràtics són de molta utilitat en l'estudi local de funcions: S'empren com aproximacions de les funcions derivables i donen informació local de com és la funció. Per exemple, en l'estudi dels extrems d'una funció.

###### Exemple

Donada una funció $f:(a-\varepsilon ,a+\varepsilon )\rightarrow \mathbb {R}$ derivable dues vegades en tot l'interval $(a-\varepsilon ,a+\varepsilon )$, el seu desenvolupament de Taylor en el punt $a$ és
$f(x)=f(a)+f'(a)(x-a)+{\dfrac {f''(\xi )}{2!}}(x-a)^{2}$
amb $\xi \in (a,x)$. Si la funció $f$ té un extrem en el punt $a$ llavors es satisfà que $f'(a)=0$. Ens queda doncs que la funció $f$ és igual a
$f(x)=f(a)+{\dfrac {f''(\xi )}{2!}}(x-a)^{2}$.
Depenent del valor de la segona derivada tindrem, doncs, un màxim ($f''(\xi )<0$) o un mínim ($f''(\xi )>0$).

## Vegeu també

* Equació quadràtica
* Funció quadràtica

## Referències

* ↑ «Indice». Arxivat de l'original el 2020-08-14. [Consulta: 6 juliol 2019].
* ↑ Ortega Aramburu, Joaquín M. Introducció a l'anàlisi matemàtica. Segona. Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, 01-01-2002, p. 437. ISBN 8449022711.
# Battersea Power Station

La Battersea Power Station és una central termoelèctrica inactiva ubicada a Battersea, Londres. S'hi utilitzava el carbó com a matèria primera i va ser la primera d'una sèrie de plantes de gran potència a Anglaterra, en el procés d'introducció del sistema de distribució d'energia "National Grid".
La primera part de l'estructura va ser construïda el 1939, i l'estació va deixar de generar electricitat el 1983, però des de llavors ha esdevingut una de les referències londinenques i és un monument classificat de Grau II*.
Des de llavors, el lloc no s'utilitza, encara que hi va haver diversos intents fallits de reactivació com a finals dels 80 de convertir-lo en un parc temàtic sobre la revolució industrial o transformar-lo en un complex d'hotels i habitatges.
És l'edifici més gran de maó a Europa i es va fer mundialment conegut el 1965 per la seva aparició a la pel·lícula Help!, protagonitzada per The Beatles, i el 1977 a la portada de l'àlbum Animals, de Pink Floyd.
També el cantant Bruce Dickinson, de la banda anglesa Iron Maiden, va gravar un videoclip en la seva etapa solista, el títol de la cançó és Man of Sorrows (1996). A més es va introduir com un nivell jugable al videojoc de Codemasters, Dirt 3. A televisió podem trobar-la en diversos casos, com per exemple l'episodi de Doctor Who, Rise of the Cybermen i també al primer capítol de la segona temporada de Sherlock, la sèrie de la BBC.
El 2008 la Real Estate Opportinities, propietària dels terrenys, va encomanar a l'arquitecte uruguaià Rafael Viñoly la rehabilitació de la zona i de l'antiga central.
El 2011 es va aprovar i va presentar el projecte de US$8.000 milions que inclou la recuperació de l'edifici de l'estació i la creació d'un nou barri amb restaurants, botigues i centres de congressos i reunions. Una de les apostes més importants per al vell edifici és la tornada a la seva activitat original com a generador d'energia, aquesta vegada produint biomassa aprofitant les aigües de riu Tàmesi; la imatge de les seves xemeneies funcionant tornaran a ser part del paisatge londinenc, però ara expulsaran vapor d'aigua en lloc de diòxid de carboni com en els seus inicis.
També, el novembre de 2011, es va celebrar la "nit de gala" del torneig de tennis "Barclays ATP World Tour Finals", on els vuit millors de la temporada 2011 i l'organització de l'Associació de Tennistes Professionals (ATP), patrocinat per la companyia d'elaboració de champagne "Moët & Chandon", van recaptar fons per a l'organització "Save the Children" i a les diferents organitzacions sense ànim de lucre recolzades pels jugadors.
Existeix el rumor que aquest lloc pot allotjar l'estadi del Chelsea en un futur. Es planeja (si es construeix) que la seva capacitat seria de 60.000 espectadors.

## Referències

* ↑ Rory Olcayto. «Battersea Power Station upgraded to grade II*», 05-10-2007. Arxivat de l'original el 30 d’agost 2012. [Consulta: 10 octubre 2007].
* ↑ Battersea Power Station Arxivat 2012-03-02 a Wayback Machine. on the English Heritage website
# Verge del Portal

La Mare de Déu del Portal és una església a la ciutat d'Olot (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.
És un edifici religiós al carrer que rep el seu nom, dins el nucli històric de la ciutat. Una gran porta de fusta, amb dos batents, guarda la capella, que es pot veure des del carrer a través de dues finestretes amb reixa. A dins, una gran reixa impedeix el pas vers la nau, coberta amb volta de canó. Un senzill altar neogòtic, amb la figura de la Verge en una fornícula central, és gairebé tot el que en resta. Una petita porta al costat dret, mena a casa de la senyora que en té cura.
Durant la segona meitat del segle xix a Olot, continuen les vicissituds bèl·lico-polítiques. A la vila i la comarca es va generar un fort nucli industrial, especialment a les vores del Fluvià. Arquitectònicament, a mesura que avança el segle, els mòduls neoclàssics donen pas a una arquitectura molt més historicista i eclèctica. S'edifiquen dins aquest ampli marc de l'eclecticisme edificis d'esbarjo com la Plaça de Braus i el teatre; i religiosos com les Escoles Escolàpies, les capelles del Sagrat Cor, dels Desemparats i de la Verge del Portal (1882), l'Església dels Pares Caputxins, l'Església de la Casa Batlló i les escales de Sant Esteve.

## Referències

* 1 2 «Verge del Portal d'Olot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Procés SHOP

El procés SHOP (de l'anglès Shell higher olefin process) que va ser utilitzat per la Royal Dutch Shell consisteix en oligomeritzar l'etilè per produir α-olefines de 8 a 18 carbonis, aquestes olefines són útils com a cadenes hidròfobes en la indústria dels detergents. El metall que s'utilitza és níquel, això pot semblar estrany pel fet que en la polimerització d'olefines s'utilitza un catalitzador d'alumini, però com que el niquel és més ric en electrons té menys afinitat pels electrons de l'etilè i és més difícil inserir una molècula d'etilè, això fa que pugui controlar la reacció per tenir la oligomerització i que no es produeixi una polimerització descontrolada.
# Mörder, Hoffnung der Frauen

Mörder, Hoffnung der Frauen (en alemany, Assassí, esperança de les dones) és una òpera en un acte de Paul Hindemith, escrita el 1919 sobre un llibret alemany d'Oskar Kokoschka que es va basar en la seva obra de 1907. L'òpera fou la primera d'un tríptic expressionista d'òperes d'un acte, les altres foren El Nusch-Nuschi, i Sancta Susanna. Van ser les primeres òperes compostes per Hindemith. Les dues primeres es van estrenar juntes a Stuttgart el 4 de juny de 1921, les tres juntes no es van representar fins al 1922 a l'Òpera de Frankfurt.
Amb la versió teatral del 1909, Kokoschka va ser un dels primers «salvatges» que li va valdre l'animadversió de la Viena tradicional de l'opereta tot i rebre el suport de la crítica. El règim nazi va considerar la versió per aòpera amb altres obres com escandalosa i el 1937 Hindemith es va exiliar, primer a Turquia i després a Etats Units.

## Referències

* 1 2 Schott, 2017.
* ↑ Kingsbury, Stephen. «Paul Hindemith Compositions». Allmusic.com. [Consulta: 12 març 2017].
* ↑ Casals, Josep «Egon Schiele o el mirall trencat de Narcís». D'art, 16, 1990, pàg. 101–117. ISSN: 2385-3379.
* ↑ «Entartete Kunst und Musik: Paul Hindemith» (en alemany, francès, anglès). Fondation Hindemith, 2018. [Consulta: 25 febrer 2018].
* ↑ «Metamorfosi simfònica de Paul Hindemith». Revista de la Societat Musical de Guadassuar, 26, 30-12-2010, pàg. 5-6.

## Bibliografia

* Albrecht, Gerd. «Paul Hindemith: Mörder, Hoffnung der Frauen / Der Dämon», 1987. [Consulta: 24 febrer 2018].
* Botstein, Leon. «Murderer, Hope of Women, Op. 12 (1919)]», 1996. Arxivat de l'original el 2017-01-17. [Consulta: 24 febrer 2018].
* Haney, Joel «Slaying the Wagnerian Monster: Hindemith, Das Nusch-Nuschi, and Musical Germanness after the Great War» (en anglès). The Journal of Musicology. University of California Press, 25, 4, 2008, pàg. 339–393.
* Schubert, Giselher. «Hindemith's Opera Trilogy» (en anglès). American Symphony Orchestra, 2004. Arxivat de l'original el 2017-02-05. [Consulta: 25 febrer 2018].
* Skelton, Geoffrey. «Mörder, Hoffnung der Frauen». A: The New Grove Dictionary of Opera. 2001, 1992. ISBN 0-333-73432-7.
* «Mörder, Hoffnung der Frauen / Oper en einem Akt / Text von Oskar Kokoschka".». Schott Music. Arxivat de l'original el 2017-03-08. [Consulta: 24 març 2017].
# Damat Ferit Paixà

Damat Ferit Paixà— Damat Ferid Paşa (turc)— (Istanbul, 1853-Niça, 6 d'octubre de 1923) fou un gran visir otomà. Era fill de Hasan Izzet, portant el nom de Mehmed Ferid. Va servir durant anys a diversos llocs diplomàtics subalterns i el 1886 es va casar amb Mediha, filla d'Abdul Hamid II i fou nomenat membre del consell d'estat i senador, rebent el grau de paixà, i fou conegut llavors com a Damat Ferid Paşa (Damad era un títol equivalent a "gendre funcionari").
Després de la derrota otomana a la I Guerra Mundial, va servir com a gran visir del sultà Mehmet VI (que era son cunyat) del 4 de març de 1919 al 2 d'octubre del mateix any, com a successor d'Ahmed Tevfik Paşa. No va aconseguir condicions toves de pau tot i acomodar-se als desitjos de les potències; va tractar de reprimir el moviment nacionalista de Mustafà Kemal a l'Àsia Menor sense èxit i sota pressió nacionalista va dimitir i va pujar al poder el més popular Ali Riza Pasha.
Ocupada Istanbul pels aliats, fou altre cop gran visir del 5 d'abril de 1920 al 21 d'octubre del mateix any en comptes de Salih Pasha; va fer emetre diverses fatwes contra els nacionalistes signades pel Xaikh al-Islam Dürrizade Abd Allah, i va enviar tropes a l'Àsia Menor. El 10 d'agost de 1920 va signar el tractat de Sevres, però davant la creixent influència dels nacionalistes va dimitir. El va substituir Ahmed Tevfik Paşa.
El setembre de 1922 va marxar de Turquia i es va exiliar a Niça on va morir uns mesos més tard.

## Vegeu també

* Ali Kemal
Gran visir otomà :
# Xot muntanyenc

El xot muntanyenc (Otus spilocephalus) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita boscos i selva humida de muntanya des dels turons de l'Himàlaia del nord del Pakistan, nord i est de l'Índia, sud-est de la Xina i muntanyes de Taiwan cap al sud fins al Sud-est Asiàtic, Sumatra i Borneo. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Xot muntanyenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 256. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Mountain Scops-owl. Otus spilocephalus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 febrer 2023].
# Narcosi

La narcosi és l'estat de sopor o són produïdes per un narcòtic. A causa de la seva semblança amb l'anestèsia, la narcosi és coneguda i acceptada com una manifestació d'efectes de gasos anestèsics. Els efectes de la narcosi i els gasos anestèsics són sovint força idèntics.
Es coneixen diversos tipus de narcosi:
* Narcosi basal que es caracteritza per pèrdua total del coneixement i amnèsia.
* Narcosi bulbar que és produïda per injecció d'un anestèsic local en l'espai subaracnoidal medul·lar.
* Narcosi crepuscular és aquella narcosi lleu que permet petites intervencions quirúrgiques.
* Narcosi d'insuflació o anestèsia per via inhalatòria.
* Narcosi intravenosa o anestèsia per via intravenosa.
* Narcosi medul·lar o raquianestèsia.
* Narcosi de Nussbaum que era un tipus de narcosi general utilitzada anteriorment i que era produïda mitjançant èter o cloroform, després d'una injecció de morfina.
* Narcosi de les profunditats o narcosi de nitrogen que és una síndrome que apareix en individus sotmesos a sobrepressió, especialment submarinistes a partir d'una certa profunditat, a causa de l'augment del CO₂ i O₂ tissulars.
* Narcosi prolongada que es caracteritza per la bona tolerància dels narcòtics emprats i que permet durades aptes per a qualsevol cirurgia.

## Referències

* ↑ «narcosi | enciclopèdia.cat». [Consulta: 11 octubre 2018].
# Víctor i Eci de Barcelona

* Per a altres significats, vegeu «Sant Víctor».
Víctor de Barcelona (mort cap al 52) és una personalitat llegendària, que una tradició tardana, documentada en obres historiogràfiques del segle xvi, pretén que fos el segon bisbe de Barcelona, el primer màrtir de la ciutat. Eci de Barcelona és citat per les mateixes fonts com el seu successor, també màrtir, mort el 93.

## Historicitat

Les primeres fonts que el citen són del segle xvi. Jeroni Pau el cita com a primer bisbe de la ciutat, però situat al segle iv, i Vicenç Domènec i Francisco Diago el citen com a primer bisbe sant però no canonitzat oficialment, al segle i. No hi ha, però, cap fonament ni font històrica que doni suport a la teoria; ans al contrari, no es troben mencions de la diòcesi de Barcelona fins al segle iv. Cap breviari de la catedral el cita amb anterioritat al segle xvi. En canvi, no és citat per la pretesa crònica de Luci Flavi Dextre, falsificació que va reescriure la història eclesiàstica hispànica. Els bolandistes van recollir la tradició.
Cap a mitjan segle xvii i al segle xviii, altres autors van encarregar-se de demostrar la inconsistència d'aquestes atribucions, però van continuar mantenint-se en alguns santorals i històries locals.

## Llegenda

Segons la llegenda, creada per tal d'endarrerir els orígens del bisbat de Barcelona fins als temps apostòlics, donant-li així més prestigi i preeminència sobre d'altres, Víctor va succeir el bisbe Teodosi, també inexistent i mort cap al 44-47, i va ésser bisbe fins a la seva mort en l'any 52. La tradició vol que podria haver estat nomenat bisbe pel mateix Pere apòstol a Roma. Va morir arran dels conflictes provocats pels seguidors del nicolaïsme i l'hebionisme, heretgies d'origen oriental.
El succeí el també llegendari bisbe Eci de Barcelona, també llegendari i màrtir, cap al 93.

## Veneració

La seva festivitat, conjunta amb la del bisbe Eci, es fixà el 4 d'abril, com figura a les obres dels pares bolandistes, coincidint amb la data de la seva pretesa mort (que va ésser, però, el 14 d'abril i podria tractar-se d'un error). La història del sant té un abast local i mai no ha estat reconeguda per l'Església, per la qual cosa, Víctor de Barcelona no figura al santoral ni al Martirologi romà. A més, l'aparició tardana de la llegenda ha fet que, en aquest cas, no arrelés a la ciutat, on no ha tingut mai cap devoció popular ni un culte reconegut. Només figura en algunes llistes de bisbes i en alguna pintura que pretenia reconstruir-ne la successió.

## Referències

* ↑ De Hispaniarum uiris illustribus, ca. 1492.
* ↑ Los santos de Cataluña, 1630.
* ↑ Historia de los victoriosissimos antiguos Condes de Barcelona, 1603.

## Bibliografia

* Jeroni Pujades. Crónica universal del principado de Cataluña: escrita a principios del siglo XVII.... Barcelona: J. Torner, 1829. Vol. 1, p. 292-294.
* Enrique Flórez. España sagrada: theatro geographico-historico de la iglesia de España.... Madrid: A. Marín, 1775. Vol. 29, p. 47-49, "Víctor".
# Vergemoli

Vergemoli és una frazione del comune (municipi) de Fabbriche di Vergemoli, a la província de Lucca, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 80 km al nord-oest de Florència i uns 25 km al nord-oest de Lucca.
Va ser un municipi independent fins al dia 1 de gener de 2014, que es va fusionar amb Fabbriche di Vallico per formar el nou municipi de Fabbriche di Vergemoli.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució demogràfica de Vergemoli entre 1861 i
* Font: ISTAT - Elaboració gràfica de Viquipèdia
# Praxies

Praxies (en llatí Praxias, en grec antic Πραξίας) fou un escultor atenenc del temps de Fídies, però de l'escola més arcaica de Calamis.
Va iniciar diverses estàtues pel frontó del gran temple d'Apol·lo a Delfos, i va morir quan encara no havia acabat la feina, que finalment va completar un altre artista atenenc de nom Andròstenes, deixeble d'Eucadme. Va viure vers l'Olimpíada 83, és a dir el 448 aC, i en endavant. Era deixeble de Calamis (que va florir vers el 467 aC) i va pertànyer al darrer període de l'escola arcaica després de la qual ja va venir Fídies.
Pausànies descriu les seves escultures breument, indicant que va fer una Àrtemis i una Leto, un Apol·lo i les Muses i un Dionís acompanyat de les dones anomenades Tíades. El seu nom venia de la nimfa Tia, la primera que va celebrar el culte a Dionís.

## Referències

* ↑ Praxias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 517-518
Viccionari