OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Waldemar Jungner

Ernst Waldemar Jungner (Comtat de Västra Götaland, Suècia 1869 - 1924) va ser un inventor suec que entre altres coses inventà la bateria de níquel ferro.
Waldemar nasqué en un any de males collites que provocaren la fam a Suècia aquest fet afectà permanentment la seva salut. El 1889 entrà a estudiar química, matemàtica, astronomia, botànica, geologia i llatí a la Universitat d'Uppsala. Continuà els seus estudis al Reial Institut de Tecnologia d'Estocolm.
El seu primer invent va ser una alarma pel foc basada en la diferent expansió dels metalls quan s'exposen a la calor. També inventà una perforadora de roques.

## Bateria de Jungner

L'única bateria (acumulador d'energia) que existia en els temps de Waldemar era la bateria de plom i àcid. L'objectiu de la seva bateria era que pogués treballar sota condicions extremes. El seu primer model era de plata-cadmi i es va provar en un vehicle elèctric, que va poder recórrer 150 km, a Estocolm l'any 1900. Waldemar trobava que la plata i el cadmi eren massa cars i els va substituir pel níquel i ferro. Va patentar el seu invent l'any 1899 i el 1900 fundà la companyia Ackumulator Aktiebolaget Jungner. Dos anys després de Waldemar Jungner, Thomas Edison patentà una bateria de níquel ferro i entrà en una llarga disputa legal per la patent amb Ackumulator Aktiebolaget Jungner. Finalment Waldemar alliberà la seva patent de la bateria a altres fabricants i es dedicà a altres projectes com els de produir simultàniament ciment i òxid de potassi. Canvià el nom de la seva companyia pel de Svenska Ackumulator Aktiebolaget Jungner. Actualment es diu Saft AB i fabrica bateries de níquel cadmi.
En la missió de rescat d'Umberto Nobile i els seus companys en l'expedició de 1928 al Pol Nord, es van llençar des d'un avió diverses bateries per tal que l'expedició pogués fer funcionar una ràdio. L'acumulador de níquel ferro de Waldemar Jungner va ser l'únic que va funcionar.
Waldemar Jungner va ser elegit membre de la Reial Acadèmia Sueca de Ciències el 1922 i posteriorment va rebre la Medalla Oscar Carlson de l'Acadèmia Sueca de Química.

## Bibliografia

* Hansson, Sven A.: Waldemar Jungner and Jungnerackumulatorn, 1963, sid. [77]-92 : ill.. [77] -92: ill. 0070-2528. ISSN 0070-2528. Libris 10642464 . 0070-2528. ISSN 0070-2528. Libris 10,642,464.
# Qiryat Ono

Onó (o, més modernament, Qiryat Ono; en hebreu, קריית אונו) és una ciutat al sud-est de Tel-Aviv, que forma part de l'àrea metropolitana de Gush Dan i del districte de Tel-Aviv.

## Història

Segons la Bíblia, Onó era un poble de la tribu de Benjamí a la Plana d'Onó (1r Cròniques 8,12). Per evitar que Nehemies reconstruís les muralles de Jerusalem, Sanbal·lat i Tobià l'hi van citar quatre vegades sense èxit per fer-lo presoner i evitar la reconstrucció.
La ciutat moderna fou fundada el 1939 per 38 famílies que van adquirir els terrenys per a crear una localitat agrícola. Deu anys després, la població de la ciutat ja arribava a les 5.000 persones, especialment gràcies a l'escassetat d'habitatge de Tel-Aviv i als nous immigrants provinents de l'Iraq i del nord de l'Àfrica. El 1962 s'hi afegí el barri de Kiron, una zona residencial d'alta densitat de població, i el 1992 obtingué l'estatus de ciutat.

## Dades estadístiques
### Demografia

Segons l'Oficina Central d'Estadística d'Israel (CBS), la població de la ciutat és un 100% jueva o no-àrab, i no hi ha un nombre significatiu d'àrabs.
L'any 2001 hi havia 11.200 homes i 12.000 dones. La població de la ciutat es compon en un 28,1% de persones de menys de 20 anys, un 15,5% de persones d'entre 20 i 29 anys, un 19,0% d'entre 30 i 44, un 18,9% d'entre 45 i 59, un 4,5% d'entre 60 i 64, i un 13,9% de majors de 65. La taxa de creixement de la població aquell mateix any era de 0,8%.

### Ingressos

Segons la CBS, l'any 2000 hi havia 9.560 empleats i 928 autònoms a la ciutat. El salari mensual mitjà de la ciutat per als empleats era de 7.648 nous shequels. El salari mitjà dels homes era de 9.706 nous shequels i el de les dones era de 5.760 nous shequels. Els ingressos mitjans dels autònoms eren de 9.778 nous shequels. 378 persones rebien prestació d'atur i 395 ajuda social.

### Ensenyament

Segons la CBS, hi ha 9 centres educatius i 3.915 estudiants a la ciutat. Hi ha 6 escoles primàries amb 1.883 estudiants i 3 escoles secundàries amb 2.032 estudiants. L'any 2001, un 60,6% dels estudiants d'últim curs de secundària es van graduar.

## Ciutats agermanades

* Dormagen (Alemanya)

## Referències

* ↑ Al canvi del 2 de gener de 2000, 1.834 euros.
* ↑ Al canvi del 2 de gener de 2000, 2.327 euros.
* ↑ Al canvi del 2 de gener de 2000, 1.381 euros.
* ↑ Al canvi del 2 de gener de 2000, 2.345 euros.
# Serrat del Tió

El Serrat del Tió és una muntanya de 803 metres que es troba al municipi de Lluçà, a la comarca d'Osona.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Clínies d'Atenes

Clínies o Clínias (en llatí Cleinias, en grec antic Κλεινίας) va ser un personatge grec que va viure al segle v aC de la nissaga dels alcmeònides. Era fill d'Alcibíades, que feia remuntar els seus orígens a Eurísaces, fill d'Àiax Telamó, i pare d'Alcibíades, el dirigent atenenc mort el 404 aC.
Es va casar amb Dinòmaca, la filla de Megacles, de la que va néixer Alcibíades aproximadament el 450 aC. Es va distingir a la tercera batalla naval d'Artemísion el 480 aC, on va finançar una nau amb 200 homes. Va morir el 447 aC a la batalla de Coronea en què els atenencs van ser derrotats pels beocis i eubeus exiliats, segons Heròdot i Plutarc.

## Referències

* ↑ 1.Cleinias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 782
# La Marina de Sants

La Marina de Sants és una àrea del districte de Sants-Montjuïc, Barcelona. Aquesta àrea està dividida en dos barris: la part alta, la Marina de Port, i la baixa, la Marina del Prat Vermell. La Marina de Sants es troba al peu de la muntanya de Montjuïc, al cantó oposat que el Poble-sec. El seu terme es correspon aproximadament a un dels quatre barris en que es dividia l'antiga vila de Sants.
Antigament era una àrea poc poblada, de conreus i pasturatges. Amb l'establiment de les primeres indústries a Barcelona, a la Marina s'hi instal·laren indústries tèxtils al llarg del segle xviii. Tot i estar creuada pel ferrocarril, la línia del Morrot i el ramal de mercaderies del Ferrocarrils Catalans i que s'hi establiren algunes indústries com la Colònia Cantí, i a la vora del mar s'hi construïa el barri de Can Tunis, no va perdre l'aspecte rural.
Actualment amb la creació de la zona industrial de la Zona Franca i l'ampliació del port de Barcelona ha comportat la salinització de les aigües subterrànies d'aquesta zona, cosa que ha provocat la urbanització de l'indret.
S'hi han instal·lat a més la seu del govern metropolità, la seu central de la Unió de Pagesos, Mercabarna i l'escorxador.

## Vegeu també

* Els altres catalans
* Can Tunis

## Referències

* ↑ «La Marina de Sants». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* La Sala Nova de Sant Medir acull antics paisatges de la Marina de Sants
* Los barrios de la Marina: la capital de la Barcelona ‘aparte’
* Camina la Marina. Passejada històrica pel barri de La Marina de Sants
# Xabier Etxeita Gorritxategi

Xabier Etxeita Gorritxategi, més conegut com a Xabi Etxeita, (Amorebieta, Biscaia, 31 d'octubre de 1987) és un futbolista professional basc que juga a la SD Amorebieta. La seva posició més habitual és la de defensa central.

## Trajectòria

Va debutar en la Primera Divisió el 16 de novembre del 2008 contra l'Osasuna on l'Athletic es va imposar per 2-0. Va disputar un total de 14 partits amb l'Athletic Club en la Primera Division al llarg de la temporada 2008-2009.
Al Gener de 2010 el Futbol Club Cartagena, equip de la Segona Divisió, aconsegueix la cessió de Xabier Etxeita, un futbolista que no venia comptant amb moltes oportunitats en el conjunt que entrena Joaquín Caparrós, el defensa central de l'Athletic Club va formar part de la plantilla albinegra fins al final de la temporada.
El juliol de 2010 aconsegueix la carta de llibertat amb l'Athletic Club de Bilbao i signa per 3 temporades a raó de 280.000 € per l'Elx CF.
El 2013, després d'haver participat en l'ascens de l'equip alacantí a la primera divisió, tornà l'Athletic Club, amb un contracte per tres temporades.
El 24 de juliol de 2018, Exteita fou cedit a la SD Huesca, acabat d'ascendir a la primera divisió, per un any. L'agost de 2019, com a agent lliure, va deixar l'Athletic i va signar contracte per dos anys amb el Getafe CF de la primera divisió.
L'agost de 2019, com a agent lliure va deixar San Mamés i fitxà pel Getafe CF per dos anys.
El 15 de juliol de 2021, Exteita va signar contracte per un any per la SD Eibar, acabat de descendir a segona.

## Palmarès

* 1 Supercopa d'Espanya: 2015 (Athletic Club)

## Referències

* ↑ El Cartagena tanca la cessió d'Etxeita
* ↑ «El "mercato" no s'atura a la Lliga BBVA amb les presentacions de Joan Oriol, Andersen, Vitolo i Etxeita». 324.cat, 02-07-2013. [Consulta: 2 juliol 2013].
* ↑ «El defensa Etxeita llega cedido al Huesca» (en castellà). Mundo Deportivo, 24-07-2018 [Consulta: 24 juliol 2018].
* 1 2 «Etxeita ficha por dos temporadas con el Getafe» (en castellà). Diari AS, 13-08-2019 [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ «Etxeita se convierte en nuevo jugador del Eibar» (en castellà). SD Eibar, 15-07-2021. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ «Vuelve el Rey León» (en castellà). Marca, 17-08-2015. [Consulta: 17 agost 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Etxeita a Athletic Club Net
* Fitxa d'Etxeita a Elx CF Arxivat 2011-11-10 a Wayback Machine.
# Adelaida Pedrosa Roldán

María Adelaida Pedrosa Roldán (Elda, 1966) és una política valenciana. Militant del Partit Popular, diputada a les Corts Valencianes, alcaldessa d'Elda, diputada al Congrés dels Diputats i senadora per Alacant.

## Biografia

S'inicia a la política el 1995, quan és escollida regidora a l'ajuntament del seu poble pel PP i l'alcalde Camilo Valor la nomena regidora de festes i participació ciutadana.
L'any 1999 el sindicat CCOO va denunciar en els tribunals que l'Hospital d'Elda va decidir contractar de forma irregular Adela Pedrosa com a auxiliar administrativa; el Tribunal va donar la raó al sindicat dels treballadors i, en ser recorreguda la sentència, el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana (TSJ) va ratificar-la, i hagué de deixar el treball que havia aconseguit de forma irregular.
El 1999 és assessora en matèria mediambiental de la Diputació d'Alacant fins al 2003 quan trasllada la seua activitat a València, ja que és escollida diputada a les Corts Valencianes a les eleccions autonòmiques del mateix any. Un any més tard, recent elegit president del PPCV Francisco Camps nomena a Pedrosa Secretària General del partit, càrrec que va mantindre fins a la seua proclamació com a alcaldessa d'Elda, en guanyar les eleccions per majoria absoluta i desbancant al socialista Juan Pascual Azorín.
Va obtenir novament escó a les eleccions a les Corts Valencianes de 2007. El 2008 renuncià a l'escó i es presentà a les eleccions generals espanyoles per la província d'Alacant aconseguint l'acta de diputada al Congrés dels Diputats de Madrid. A les eleccions generals espanyoles de 2015 i 2016 fou escollida senadora per Alacant

## Referències

* ↑ El TSJ ratifica que la contratación de una concejal del PP de Elda por parte de Sanidad es irregular, El País, 10 de març de 1999
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine., VI Legislatura
* ↑ Fitxa del Senat

## Enllaços externs

* A delaida Pedrosa al web del Congrés dels Diputats
# New York Fashion Week

La Setmana de la Moda de Nova York, en anglès: New York Fashion Week, oficialment anomenada com a Mercedes-Benz Fashion Week, és un esdeveniment semi anual de la setmana de la moda celebrada a la Ciutat de Nova York, tradicionalment al Bryant Park. És considerada com l'esdeveniment més important a nivell mundial en la indústria de la moda.

## Història

La primera Setmana de la Moda de Nova York, després anomenada com la "Setmana dels Mitjans", va ser la primera setmana de la moda a ser celebrada al món. La Setmana dels Mitjans o Press Week, va ser la primera setmana organitzada especialment per a un esdeveniment de modes. L'esdeveniment va ser celebrat el 1943, i va ser dissenyat per atraure l'atenció dels seguidors dels esdeveniments de modes francesos durant la Segona Guerra Mundial, quan els dissenyadors de modes no podien viatjar a París per veure els esdeveniments de moda. La publicista de modes Eleanor Lamber va organitzar un esdeveniment anomenat "Press Week" per mostrar els dissenys de dissenyadors nord-americans als dissenyadors de moda francesos, que sempre la criticaven per les seves innovacions. (Els compradors tenien permès anar als esdeveniments, però havien d'anar als showrooms dels dissenyadors.) La Setmana dels Mitjans va ser un èxit, i les revistes de moda com Vogue, que normalment estaven plenes de dissenyadors francesos, va començar a incrementar el nombre de dissenyadors de moda nord-americans.

## Referències

* ↑ "Big 4 Fashion Weeks Get Company." International Herald Tribune (Oct. 3, 2006).
* 1 2 3 4 Fortini, Amanda. How the Runway Took Off: A Brief History of the Fashion Show. Slate Magazine (8 de febrer de 2006).

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2010-07-29 a Wayback Machine.
# Qira (Salfit)

Qira (àrab: قيره, Qīra) és una vila palestina de la governació de Salfit, a Cisjordània, 19 kilòmetres al sud-oest de Nablus. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques tenia 1.143 habitants el 2007.

## Referències

* ↑ 2007 PCBS Census Arxivat 2010-12-10 a Wayback Machine. Palestinian Central Bureau of Statistics. p. 112.
* ↑ House Demolitions warnings in Kafr ad Dik village Applied Research Institute Jerusalem 2007-05-07.
# Lucteri

Lucteri (en llatí Lucterius) va ser un cap dels gals cadurcs. Juli Cèsar el descriu con un dels més atrevits caps gals.
Vercingetorix el va enviar l'any 52 aC al país dels rutens (ruteni). Lucteri va tenir força èxit i va reunir un gran exèrcit i estava a punt d'envair la Narbonense en direcció a Narbona quan l'arribada del mateix Cèsar el va obligar a retirar-se.
L'any 51 aC aliat a Drappes, el cap dels sènons, va intentar de nou envair la Narbonense, però va ser derrotat pel legat Gai Canini Rèbil prop d'Uxellodunum.

## Referències

* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico VI
* ↑ Cèsar. De bello gallico VII,5; VIII,30-35
# Cicle Gaudí

El Cicle Gaudí, també conegut com a Circuit de Cinema Català, és un circuit estable de cinema català que té per objectiu apropar als espectadors el cinema produït a Catalunya. Està organitzat per l'Acadèmia del Cinema Català.

## Referències

* ↑ «L'Acadèmia del Cinema Català impulsa el Cicle Gaudí». [Consulta: 12 maig 2018].

## Enllaços externs

* Cicle Gaudí
# La Mari 2

La Mari 2 és una minisèrie de televisió produïda per In Vitro Films per Televisió de Catalunya i Canal Sur dirigida per Ricard Figueras i Marco sobre la immigració entre Andalusia i Catalunya. Es tracta de la continuació de La Mari, estrenada el 2003, amb els mateixos personatges i autors. El guió fou escrit pel mateix Figueras i Pau Garsaball. Fou rodada durant 10 setmanes a Alosno (província de Huelva fins a octubre de 2008, consta de dos episodis d i va costar 2.800.000 euros. Fou estrenada a Canal Sur en castellà l'1 de març de 2010 i a TVE el 23 de març de 2010.

## Sinopsi

Sense cap motiu de reivindicació urgent, la Mari s'aboca a criar el seu nadó, però li ocupa menys temps del que pensa i troba a faltar una vida més intensa. L'Enric li proposa una fugida a Alosno per mirar de despertar-la d'alguna manera. Allí ajuda a la seva germana i cunyat a lluitar contra el tancament de la mina del poble. Un cop a Barcelona, estudia magisteri i comença a treballar de mestra. La sèrie mostra la situació sociopolítica de la transició espanyola, amb la matança d'Atocha, els atemptats d'ETA, etc.

## Episodis

* Tornar a començar (estrenada el 23 de març de 2010, 120 minuts)
* L'únic camí (estrenada el 13 d'abril de 2010, 120 minuts)

## Repartiment

* Ana Fernández... Mari
* Ramon Madaula... Enric
* María Galiana ... Genara
* Carlos Hipólito ... Iván
* Anna Lizaran ... Amparo
* Juli Mira... Robles
* David Bosch ... Paco
* Maggie Civantos ... Estrella
* Carmela Poch ... Anna
* Candela Fernández ... Pepa
* Miguel Zurita ... Pedro
* Joaquín Gómez ... Manuel
* Antonio Dechent... Julio
* Francesca Piñón... Hermana Celeste
* Francesc Lucchetti... Director escola

## Nominacions

Als Premis Gaudí de 2012 fou nominada a la Millor pel·lícula per televisió.

## Referències

* ↑ TV-3 finaliza en Huelva el rodaje de 'La Mari 2', El Periódico, 12 d'octubre de 2008
* ↑ ´La Mari´ regresa a su pueblo 7 años después de su estreno en Canal Sur, La Opinión de Málaga, 1 de març de 2010
* ↑ La Mari 2 a catalanfilms.cat
* ↑ LA MARI - Tornar a començar, ccma.cat, 23 de març de 2010
* ↑ La Mari. Tornar a començar i l'únic camí, al web de l'Acadèmia del Cinema Català

## Enllaços externs

* L'únic camí a ccma.cat
# Pierre Devambez

Pierre Devambez (París, 19 de novembre de 1902 - París, 14 de gener de 1980) fou un hel·lenista, arqueòleg i historiador de l'art francès. El seu camp d'estudi fou l'escultura i la ceràmica gregues.

## Vida

Era fill del pintor i il·lustrador André Devambez. El 1922 va entrar a l'École normale supérieure i va obtenir l'agregació en lletres (professor d'institut) el 1926. Fou membre de l'Escola Francesa d'Atenes de 1928 a 1933 i de l'Institut français d'archéologie orientale; va ser a Istanbul de 1933 a 1937 i allà hi va redactar el Catalogue des Grands Bronzes du Musée de Stamboul.
De 1929 a 1933, va ser el director de les excavacions arqueològiques a l'illa de Tassos (on té dedicat un carrer), i ho fou encara en un segon període, de 1953 a 1954. Fou encara director de les excavacions del santuari de Sinuri a la Cària (1935-1938). També va excavar a Xanthos (1950) i, de 1961 a 1963, a Laodicea del Licos.
Va ser el conservador (des de 1937), i després conservador en cap (des de 1965), del departament d'antiguitats gregues i romanes al Museu del Louvre (1937-73). Impartí cursos a l'École du Louvre (des de 1942). Des de 1954 impartia cursos a l'École normale supérieure i va fer traslladar el seminari d'arqueologia clàssica al Louvre. I de 1961 a 1967 de l'École pratique des Hautes Études.
El 1970 fou escollit membre de l'Académie des inscriptions et belles-lettres i fou president del projecte Corpus vasorum antiquorum de la Union Académique Internationale. Des de 1974 fou membre corresponent de la Secció Històrico-Arqueològica de l'IEC.

## Referències

* ↑ Demargne, p. 53

## Publicacions

* Un quartier romain à Thasos (fouilles de 1925 à 1931), 1932
* Grands Bronzes du musée de Stamboul, 1937
* La Sculpture grecque, 1939
* Sculptures thasiennes, in Bulletin de correspondance hellénique, 1942
* Le style grec, Larousse, 1944
* L'Art du siècle de Périclès, 1955
* Le Sanctuaire de Sinuri près de Mylasa, avec E. Haspels, 1959
* Sculptures grecques, 1960
* Bas-relief de Téos, 1962
* La Peinture grecque, 1962
* Dictionnaire de la civilisation grecque, avec R. Flacelière, P. M. Schuhl, R. Martin, 1966
* Le monde non-chrétien, Gallimard, 1983
* Grèce, Hachette, 1978

## Bibliografia

* Pierre Demargne, Éloge funèbre de M. Pierre Devambez, in Comptes rendus de l'Académie des inscriptions et belles-lettres, 1980, Vol. 124, Num. 1, p. 53-56
* F. Villard, Pierre Devambez, in Revue archéologique, 1980
* J. Pouilloux, Notice sur la vie et les travaux de Pierre Devambez, in Comptes rendus de l'Académie des inscriptions et belles-lettres, 1981, vol. 125, Num. 3, p. 465-477 (amb una foto)
* B. Holtzmann, Pierre Devambez 1902-1980, in Encyclopaedia Universalis, 1981
* Eve Gran-Aymerich, Les chercheurs de passé, Éditions du CNRS, 2007, p. 750-751

## Enllaços externs

* «Pierre Devambez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# San Martín del Tesorillo

San Martín del Tesorillo és un municipi de la província de Cadis a Andalusia. La seva extensió superficial és de 48,57 km² i el 2019 tenia 2.753 habitants. Forma part de la comarca del Campo de Gibraltar.
Va ser una Entitat local autònoma dins el municipi de Jimena de la Frontera, fins que a l'octubre de 2018 es va constituir com a municipi.

## Referències

* ↑ «Decreto 181/2018, de 2 de octubre, por el que se aprueba la creación del municipio de San Martín del Tesorillo, por segregación del término municipal de Jimena de la Frontera (Cádiz).». BOE, 23-01-2019 [Consulta: 10 febrer 2020].
# New York Jets

Els New York Jets són un equip professional de futbol americà amb seu a l'àrea metropolitana de Nova York. Formen part de la Divisió Est de la Conferència Americana (AFC) de l'NFL. Fins al gener de l'any 2010 van jugar en el Giants Stadium. Des d'agost d'aquest mateix any juguen en el nou estadi MetLife Stadium. Tots dos estadis es troben a l'estat de Nova Jersey. Els novaiorquesos tenen la distinció de ser el primer equip de la conferència americana (AFC, abans AFL) a guanyar la Super Bowl.

## Història

L'equip va començar a jugar l'any 1960 com a membre de la Lliga Americana de Futbol Americà (AFL) amb el nom de New York Titans. L'any 1963 la franquícia va ser reanomenada gràcies a Sonny Werblin, qui va comprar-la el 1963. Més tard, els Jets es van unir a l'NFL després de la fusió entre l'NFL i l'AFL.

## Palmarès

* Campionats de lliga (2)
** Campions AFL (abans de la fusió AFL-NFL) (1): 1968.
** Campionats de la Super Bowl AFL-NFL (1): 1968 (III).
* Campionats de conferència (0).
* Campionats de divisió (4)
** AFL Est: 1968, 1969.
** AFC Est: 1998, 2002.

## Estadis

* Polo Grounds (1960–1963)
* Shea Stadium (1964–1983)
* Giants Stadium (1984-2009)
* Estadi Meadowlands (2010-actualment)

## Enllaços externs

* New York Jets - Lloc web oficial
# Pello Irujo Ollo

Pello Irujo Ollo o també Pedro María Irujo Ollo (Estella-Lizarra, Navarra, 23 de febrer de 1910 – Pamplona, 24 de febrer de 1983) va ser un polític nacionalista basc per Acció Nacionalista Basca (ANV).
Fill de Daniel Irujo y Urra i germà de Manuel de Irujo líder del Partit Nacionalista Basc. Pello va optar per ANV quan es va fundar en 1930. Va estudiar Dret i va participar en l'Agrupació de Cultura Basca de Madrid, de la qual fou bibliotecari en 1931.
A l'inici de la guerra civil es trobava a Lizarra, des d'on es dirigeix a Sant Sebastià, trobant-se amb els seus germans Andrés María i Manuel.
Va participar juntament amb altres nacionalistes i anarquistes, conduint el vehicle, a salvar al bisbe Gandásegui passant-lo a la denominada zona del bàndol nacional al setembre de 1936. Quan el 13 de setembre va ser capturat per les tropes franquistes aquest fet li salvaria la vida, ja que la condemna de mort no se li va aplicar i en 1939 va ser indultat. Va seguir pres, mentre va aprendre a pintar amb el pintor Javier Ciga Echandi, fins a 1943, en què va sortir bandejat a Conca. Es va traslladar a Madrid de forma clandestina. El setembre del 1946, després de la caiguda d'uns companys, hagué d'exiliar-se.
Exercí d'agregat cultural a les Delegacions del Govern Basc en Sofia i Budapest. Posteriorment emigra a l'Argentina on hi resideix el seu germà Andrés. A Buenos Aires arriba a exposar diverses vegades i manté una mostra permanent en l'Estudi de Flores Kaperotxipi, a Mar del Plata.
Des de 1960 a 1975, dirigeix la publicació d'ANV Tierra Vasca, per a Amèrica i Europa. Una vegada mort el dictador Francisco Franco torna a Pamplona. Va ser candidat al Senat d'Espanya a les eleccions generals espanyoles de 1977 per ANV.

## Enllaços externs

* Entrada de Pedro María Irujo a l'Enciclopedia Digital Ilustrada del País Vasco - "Auñamendi"