OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manganosegelerita

La manganosegelerita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de l'overita. Rep el nom per la seva relació amb la segelerita.

## Característiques

La manganosegelerita és un fosfat de fórmula química (Mn$^{2+}$,Ca)(Mn$^{2+}$,Fe$^{2+}$,Mg)Fe$^{3+}$(PO₄)₂(OH)·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1984, sent publicada per primera vegada el 1992. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs entre 3 i 4.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Vasin-Myl'k, a la tundra de Voronoi (óblast de Múrmansk, Rússia), on es troba formant agregats de gra fi, de fins a 2 mm de diàmetre, de cristalls prismàtics poc desenvolupats de fins a 0,05 mm de diàmetre. També ha estat descrita a la mina Pedra da Moura, a la localitat de Touvedo (Viana do Castelo, Portugal).

## Referències

* ↑ «Manganosegelerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 desembre 2021].
# Amolops bellulus

Amolops bellulus és una espècie de granota que viu a la República Popular de la Xina i Myanmar.

## Referències

* ↑ IUCN SSC Amphibian Specialist Group (2022). "Amolops bellulus." 2022 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2022. [Consulta: 13 abril 2023]

## Bibliografia

* Liu, W., Yang, D., Ferraris, C. i Matsui, M., 2000. Amolops bellulus: a new species of stream-breeding frog from western Yunnan, China (Anura: Ranidae). Copeia: 536-541.
* Ngo, A., Murphy, R.W., Liu, W., Lathrop, A. i Orlov, N.L., 2006. The phylogenetic relationships of the Chinese and Vietnamese waterfall frogs of the genus Amolops. Amphibia-Reptilia 27: 81-92.
* Smith, M.A., 1940. The amphibians and reptiles obtained by Mr. Ronald Kaulback in Upper Burma. Records of the Indian Museum: 465-486.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Dear America: Letters Home from Vietnam

Dear America: Letters Home from Vietnam és una pel·lícula documental estatunidenca de 1987 inspirada en l'antologia del mateix títol, dirigida per Bill Couturié. La narració de la pel·lícula consta de cartes reals escrites per soldats estatunidencs, que són llegides per actors, entre ells Robert De Niro i Martin Sheen. El metratge inclou pel·lícules de notícies de televisió, el Departament de Defensa dels Estats Units i pel·lícules casolanes dels soldats.

## Argument

Utilitzant cartes reals escrites per soldats estatunidencs (que es poden llegir al llibre amb moltes més) i imatges d'arxiu, la pel·lícula crea una experiència personal de la Guerra del Vietnam.

## Recepció

Tant Gene Siskel del Chicago Tribune com Roger Ebert del Chicago Sun-Times van donar a la pel·lícula recomanacions contundents. Ebert va escriure a la seva ressenya:
| « | "Aquesta pel·lícula és tan poderosa precisament perquè és tan senzilla. Les paraules són les paraules dels mateixos soldats, i les imatges estan extretes de les seves pròpies pel·lícules casolanes i de les notícies de televisió de la guerra. Hi ha moments aquí que no es poden oblidar, i la majoria d'ells es deuen al treball dur del cineasta, el director Bill Couturie, que no ha agafat qualsevol paraula i cap metratge antic, sinó precisament les paraules adequades per anar amb les imatges dels soldats nord-americans al Vietnam, llavors ell va projectar tot l'arxiu de notícies de televisió rodades per NBC-TV des del 1967 fins al 1969: 2 milions de peus de pel·lícula amb un total de 926 hores de pel·lícula d'acció sota el foc. ja saps per què, el que han fet Couturie i els seus investigadors són cartes sorprenents: les veiem mentre escoltem les seves paraules i després descobrim el seu destí." | » |

## Reconeixements

La pel·lícula va guanyar el Premi Especial del Jurat de 1988: Documental al Festival de Cinema de Sundance i dos Premis Emmy. També es va projectar fora de competició al 41è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Referències

* ↑ The Couch Trip, For Keeps, Dear America: Letters Home from Vietnam, Rent-a-Cop, The Lonely Passion of Judith Hearne, 1988|Siskel and Ebert Movie Reviews
* ↑ Ebert, Roger «Dear America: Letters Home From Vietnam». The Chicago Sun Times, September 16, 1988.
* ↑ 1988 Sundance Film Festival sundance.org
* ↑ Television Academy
* ↑ «Festival de Cannes: Dear America: Letters Home from Vietnam». festival-cannes.com. Arxivat de l'original el 2012-10-03. [Consulta: 31 juliol 2009].

## Enllaços externs

* Ressenya de Roger Ebert Arxivat 2013-03-20 a Wayback Machine.
# La Rebollosa (Olius)

La Rebollosa és una masia del municipi d'Olius inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La masia de la Rebollosa està construïda damunt de l'antiga Torre de Ramon Fruga (1070). La casa actual està totalment refeta al segle xviii. Es tracta d'una construcció rural, tota de pedra, amb un parament de carreus irregulars, i de grans proporcions. La façana principal de cara est, amb grans balconades, la porta d'arc de mig punt resseguit per grans dovelles, al centre de l'arc hi ha un escut que representa el nomenament de cavaller de l'amo de la casa. L'entrada és gran, el paviment de grans lloses de pedra, veient-se a les parets grans arcs tapiats. Adossada a la casa hi ha una petita capella de l'època. Al voltant de la casa hi ha nombrosos coberts, les portes dels quals són també d'arc de mig punt i adovellades.
Del km. 50 de la carretera C-451 de Biosca a Solsona (41° 57′ 57″ N, 1° 30′ 26″ E﻿ / ﻿41.96583°N,1.50722°E﻿ / 41.96583; 1.50722), girant cap al nord, puja el camí a la masia que es veu sobre un pujol, damunt mateix de la carretera.

## Història

La masia de la Rebollosa és una de les més antigues de la comarca, malgrat la seva reforma del segle xviii. D'aquí era fill Jaume Rebollosa, frare dominicà, que morí a Lleida el 1621.
L'escut de cavaller, era atorgat a aquells amos que tenien sota la seva jurisdicció més de 13 focs (13 famílies sota la seva protecció).

## Referències

* 1 2 3 «La Rebollosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Sant Jaume de Masriudoms

Sant Jaume de Masriudoms és una església de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església senzilla de paredat i arrebossada d'una sola nau amb volta de canó. El campanar és una antiga torre de defensa amb matacà, reaprofitada, amb la sagristia a sota.

## Història

Església bastida cap al 1820, aprofitant com a campanar una antiga torre que data probablement del segle xvi. Sufragània de la parròquia de Vandellòs, en èpoques anteriors va dependre de la de Tivissa. La torre segurament fortificava el camí a Vandellòs a l'època de les incursions barbaresques a la costa. El camí fou construït per la ciutat de Barcelona per a comunicar la llotja de Miramar (actual terme de Mont-Roig) a Mora-Tivissa, pel transport del blat d'Aragó.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Jaume». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2018].

## Enllaços externs

* «Sant Jaume de Masriudoms». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Leqa Naqamte

Leqa Naqamte fou un regne del sud d'Etiòpia a la regió de Leqa, que va emergir al segle xix. L'altre estat de la regió fou el de Leqa Quellam.
Vers el 1871 va morir el rei Bakare Godana que tenia uns 70 anys i el va succeir Moroda Bakare (nascut el 1844) que va quedar tributari de Shoa el 1882 i va morir el 1888 o 1889. Llavors va pujar al tron Kumsa Moroda (després va canviar el nom a Gebre 'Egzi'abher) d'uns 19 anys, que va regnar fins al 1924 quan l'estat fou annexionat finalment a Etiòpia.
Leqa Naqamte es correspon a la Wallagga o Welega oriental, subdivisió de la regió d'Oròmia.

## Referències

* ↑ Getahun Benti. Urban growth in Ethiopia. 1887-1974. From the foundation of finfinnee to the demise of the first imperial era (en anglès). Londres: Lexington Books, 2016, p. 42. ISBN 9781498521932.
* ↑ «East Wellega Zone, Oromiya Region, Ethiopia» (en anglès). Mindat.org - Hudson Institute of Mineralogy. [Consulta: 2 gener 2020].
* Worldstatesmen
# Lepòntic

El lepòntic és una llengua indoeuropea del grup cèltic continental, extinta entre els anys 400 i 200 aC, aproximadament. Era la llengua dels leponcis, que ocupaven l'antiga Rècia, a la zona alpina de l'actual Suïssa i nord d'Itàlia, a la zona de Lugano.
En tenim testimonis des del 700 al 400 aC, i podria ser una llengua molt similar al gàl·lic, o fins i tot considerar-la un dialecte. Sovint se l'anomena també gàl·lic cisalpí. Al segle iv aC, els leponcis van ser envaïts per diverses tribus celtes, de manera que la seva llengua va anar cedint terreny enfront del gàl·lic i posteriorment assimilada del tot pel llatí, en l'època en què Roma va prendre el control de la Gàlia cisalpina, entre els segles II i I aC. En resten unes poques inscripcions, la majoria de caràcter funerari, escrites en diversos alfabets derivats de l'etrusc.

## Bibliografia

* Eska, J. F (1998). The linguistic position of Lepontic. In Proceedings of the twenty-fourth annual meeting of the Berkeley Linguistics Society vol. 2, Special session on Indo-European subgrouping and internal relations (February 14, 1998), ed. B. K. Bergin, M. C. Plauché, and A. C. Bailey, 2–11. Berkeley: Berkeley Linguistics Society.
* Eska, J. F., and D. E. Evans (1993). Continental Celtic. In The Celtic Languages, ed. M. J. Ball, 26–63. Londres: Routledge. ISBN 0-415-01035-7.
* Gambari, F. M., and G. Colonna (1988). Il bicchiere con iscrizione arcaica de Castelletto Ticino e l'adozione della scrittura nell'Italia nord-occidentale. Studi Etruschi 54: pp. 119–64.
* Lejeune, M. (1970–71). Documents gaulois et para-gaulois de Cisalpine. Études Celtiques 12: pp. 357–500.
* Lejeune, M. (1971). Lepontica. París: Société d'Éditions 'Les Belles Lettres'.
* Lejeune, M. (1978). Vues présentes sur le celtique ancien. Académie Royale de Belgique, Bulletin de la Classe des Lettres et des Sciences morales et politiques 64: pp. 108–21.
* Lejeune, M. (1988). Recueil des inscriptions gauloises: II.1 Textes gallo-étrusques. Textes gallo-latins sur pierre. París: CNRS.
* Pisani, V. (1964). Le lingue dell'Italia antica oltre il latino (2nd ed. edición). Turín: Rosenberg & Sellier.
* Tibiletti Bruno, M. G (1978). Ligure, leponzio e gallico. In Popoli e civiltà dell'Italia antica vi, Lingue e dialetti, ed. A. L. Prosdocimi, 129–208. Rome: Biblioteca di Storia Patria.
* Tibiletti Bruno, M. G (1981). Le iscrizioni celtiche d'Italia. In I Celti d'Italia, ed. E. Campanile, 157–207. Pisa: Giardini.
* Whatmough, J. (1933). The Prae-Italic Dialects of Italy, vol. 2, The Raetic, Lepontic, Gallic, East-Italic, Messapic and Sicel Inscriptions. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press.
# La meva sogra és una fera (obra)

La meva sogra és una fera, el nom de la qual en l'idioma original francès és Le Compartiment des dames seules, és una obra de teatre en tres actes escrita per Maurice Hennequin i Alberto Mitchel que es va representar per primera vegada al Théâtre du Palais-Royal de París el 27 de novembre de 1917.

## Personatges

* Robert de Merinville
* Monicourt
* Le Petit-Boncin
* Fermín
* El Marqués
* Augusto
* Herminia Monicourt
* Nicole de Merinville
* Isabel de Ballancourt
* Dona de Le Petit-Boncin
* Mariette
* Sra. Ladurel
* Sra. Lebrunois
* Sofía
* Sra. Dupontin
* Sra. Meridol

## Sinopsi

Una senyora la filla de la qual acaba de casar-se tracta que el matrimoni no es consumeixi, per a això es val d'una aventura que el seu gendre va tenir amb una desconeguda per fer-li creure que la seva recent esposa és, en realitat, filla seva.

## Enllaços externs

* Text complet en francès
# Dani

Conserves Dani és una multinacional catalana dedicada a les espècies i conserves. L'empresa fou fundada l'any 1946 per Daniel Sánchez Simón, qui va començar com a representant d'espècies i conserves. A partir de l'any 1970 comencen a envasar sota la marca "DS" i al 1975 l'empresa compra la marca "DANI" i inauguren la importació des de l'Àsia, a (Tailàndia). L'exercici 2018-2019 va facturar 90.4 milions d'euros.
Als anys vuitanta amplien la importació a productes d'Amèrica, obrint una fàbrica a Ancud, (al sud de Xile). Als anys noranta del segle XX continuen amb l'expansió a l'Àsia, obrint una fàbrica a la Xina per importar cloïsses. Però degut a un embargament de la Unió Europea a certs productes de la Xina que dura fins avui, l'empresa es veu obligada a trobar noves vies de negoci, i per això obren "joint ventures" (Aliança d'empreses) amb les quals poden importar a Europa el valorat espàrrec blanc.
Al segle XXI formen DANI FOODS, Ltd, amb la qual penetren al mercat britànic amb un producte molt preciat al Regne Unit i els països anglosaxons: l'escopinya. Per refermar el mercat en aquests països obren SELWYN'S Ltd. a Gal·les i poc després ja superen la quota del 50% al mercat britànic amb la venda d'escopinyes.
Continuen reforçant el mercat americà, obrint una línia de congelats a Xile i poc després compren les empreses britàniques CARDIUM SHELLFISH, Ltd i TREVOR LINEHAM SHELLFISH, Ltd., adquirint alhora tres vaixells que passen a engrandir la flota.
L'empresa va patrocinar el primer equip de l'Espanyol entre 1989 i 1999 i la temporada 2003-2004. La temporada 2021-2022 va patrocinar el futbol base masculí d'aquest mateix equip.

## Referències

* ↑ «Conservas Dani dispara su facturación y roza los 100 millones» (en castellà). [Consulta: 18 gener 2022].
* ↑ Periódico, El. «Conservas Dani torna a l’Espanyol per patrocinar el futbol base», 15-10-2021. [Consulta: 18 gener 2022].

## Enllaços externs

* Dani
# La Veruna

La Veruna (en francès Lavérune) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# La camarista

La camarista és una pel·lícula mexicana estrenada en el 2018 dirigida per Lila Avilés. La pel·lícula va ser seleccionada per a representar a Mèxic com a millor pel·lícula estrangera als premis Oscar 2020. Fou estrenada al Festival Internacional de Cinema de Toronto.

## Argument

Una camarista que treballa en un hotel a la Ciutat de Mèxic, cerca trobar el seu lloc en el món.

## Repartiment

* Gabriela Cartol
* Agustina Quinci
* Teresa Sánchez

## Recepció

Aquest film ocupa el lloc 39 dins de la llista de les Les 100 millors pel·lícules mexicanes de la història, segons l'opinió de 27 crítics i especialistes del cinema a Mèxic, publicada pel portal Sector Cine al juny de 2020.

## Nominacions i premis

Als LXI Premis Ariel va guanyar el premi a la millor opera prima, encara que també fou nominada als de millor pel·lícula, actor, director, actriu, edició, fotografia, actor revelació, actriu revelació i guió. També va guanyar el premi a la millor opera prima al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana, al Festival de Cinema de Lima, al Festival Internacional de Cinema de Marràqueix, al Festival Internacional de Cinema de Morelia i al Listapad de Minsk, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «México apuesta por La camarista para los Oscar y los Goya». [Consulta: 12 setembre 2019].
* ↑ Hecht. «Oscars: Mexico Selects 'The Chambermaid' for International Feature Category». [Consulta: 12 setembre 2019].
* ↑ «La camarista»: Una carrera llena de premios y reconocimientos, cinemagavia,es, 25 d'octubre de 2019
* ↑ Jones. «Gabriela Cartol Brings ‘The Chambermaid' to Life With Bristling Sensitivity and Dormant Rage», 22-06-2019. [Consulta: 12 setembre 2019].
* ↑ Sector Cine. «Las 100 mejores películas mexicanas de la historia», 09-06-2020. Arxivat de l'original el 2020-07-20. [Consulta: 5 juliol 2020].
* ↑ ¡Habemus película! La Camarista será la que represente a México en los premios Oscar y Goya, EL Sol de México, 12 de setembre de 2019
* ↑ “La camarista”, al Óscar y los Goya, El Proceso, 6 d'octubre de 2019
# La caliente niña Julietta

La caliente niña Julietta és una pel·lícula espanyola del gènere eròtic dirigida per Ignacio F. Iquino el 1981. És considerada per molts crítics una de les millors pel·lícules del cinema de destape un moviment que va sorgir després de la fi del franquisme i l'abolició de la censura.

## Argument

Julieta i Pierre formen una parella el matrimoni de la qual va tan a la deriva com el de Mario i Silvia. Són molt amics, i a vegades sopen junts. A causa d'això, Mario s'enamora de Julieta i Pierre de Silvia. Silvia està boja per tenir un abric de visó i Pierre, com és el seu amant, li ho compra. Silvia ho amaga, perquè Mario no s'assabenti, però aquest, que és un truhan, ho descobreix, li ho lleva i li ho regala al seu amant Julieta. Això produeix situacions d'embolic i vodevil, tan divertides com eròtiques. Hi ha molts moments d'amor lèsbic entre Julieta i Rita, que s'han enamorat.

## Repartiment

* Andrea Albani (Julieta Santigosa)
* Eva Lyberten (Silvia)
* Vicky Palma (Rita)
* Joaquín Gómez
* Antonio Maroño (Pierre Santigosa)
* Jordi Villa (Chummy)

## Marc històric

La caliente niña Julieta es va estrenar a Espanya el 20 de març de 1981 i va ser la pel·lícula més reeixida dels estudis I.F.I. d'Iquino, amb una recaptació de 98.449.949 pessetes (578.320 espectadors).

## Referències

* ↑ ‘La caliente niña Julietta’, El Punt-Avui, 23 d'octubre de 2019
* ↑ La caliente niña Julieta a The Movie Database

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Savina Teubal

Savina Teubal va ser una escriptora i erudita bíblica, presidenta fundadora del Sarah's Tent: Sheltering Creative Jewish Spirituality. Va néixer el 1926. Va créixer a l'Argentina en una comunitat jueva siriana estricta i sofisticada que celebrava l'aprenentatge i la preservació de la tradició. El seu pare i la seva família van emigrar de Síria directament a l'Argentina. La família de la seva mare va emigrar de Síria a Anglaterra abans d'anar a l'Argentina. Més tard, Savina va marxar a Anglaterra i després a Amèrica, convertint-se en una activista social. Als trenta anys, va començar a estudiar i va reclamar com a propi el llegat bíblic del seu poble. La seva obra, "Sarah the Priestess" (publicada per primera vegada el 1984), reflecteix el carater matriarcal de la Bíblia, a on crea una interpretació que replanteja les narracions bíbliques com a històries en la que les dones són protagonsites.
La contribució de Savina al judaisme no es va limitar als seus llibres, articles i a les seves obres de ficció. Aprofitant el poder del ritual, va crear una cerimònia per aaribar a la vellesa en plenitud. La seva intenció i l'entesa comprensió de les interconnexions del temps, l'espai, el llenguatge i els objectes sagrats la van permetre presentar el seu Simchat Hochmah ["Alegria de la Saviesa"], un ritual que marca la transició d'un individu en el context de la seva comunitat.
Es va associar amb una compositora, una poeta i uns rabins que la van ajudar a crear una cerimònia que es va convertir en un model de "celebracions de la saviesa" a tot el món jueu. Savina va triar Shabbat Lech Lecha (el Sàbat on es llegeix la part de la Torà sobre el viatge d'Abraham) per a la seva "simcha" i, mentre va ascendir a la Tora per primera vegada en la seva vida, va comparar el seu propi viatge amb el de Sarai i Abraham com un viatge a un futur nou i desconegut.
Savina va recuperar les històries de Sarah i Hagar a través de la seva escriptura i de la seva vida. Com Sarah, Savina va sortir a noves terres, sense mapes ni mentors per guiar-la. Igual que Sarah i Hagar, Savina vivia en un món patriarcal el qual desafiava amb les seves eleccions i la seva feina. L'última setmana de la vida de Savina va ser la setmana en què els jueus de tot el món van llegir la part de VaYera, que narra l'acollida cordial d'Abraham i Sara als desconeguts revelats com a missatgers de Déu. Savina va ser una de les fundadores d'una antiga nissaga Shabbat, "Shabbat Sheni", i de la comunitat, "Sarah's Tent". La casa de Savina, com la de Sarah, estava oberta a aquells que es reunien per celebrar el Shabbat, per donar la benvinguda al nou mes, per estudiar la Tora o per planificar la transformació feminista del món.
Va morir el 2005.

## Referències

* ↑ Teubal, Savina. Sarah The Priestess: The First Matriarch Of Genesis (en anglès), 1984. ISBN 978-0-8040-0844-0..
* ↑ «Savina Teubal» (en anglès). Jewish Women's Archive. [Consulta: 21 maig 2020].
# La cistella de pa

La cistella de pa (originalment, The Basket of Bread), altrament coneguda com La panera del pa, és una pintura de l'artista empordanès Salvador Dalí realitzada el 1945. L'obra està exposada al Teatre-Museu Dalí de Figueres, gestionat per la Fundació Gala-Salvador Dalí.
Dalí confessà que va treballar en l'obra durant dos mesos seguits quatres hores cada dia i que va finalitzar l'obra l'1 de setembre de 1945, un dia abans de la fi de la Segona Guerra Mundial.
| « | Aquí tenim una pintura sobre la qual no hi ha res a dir: l'enigma total! | » |
| — Recent Paintings by Salvador Dalí, 29 de desembre de 1945 |||

## Descripció

Aquesta obra representa una cistella amb un tros de pa situada sobre una taula de fusta en un fons obscur.

## Anàlisi

El pa és un tema recurrent i fetitxistes en l'obra del pintor. L'obra és una obra típicament realista. Aquesta obra està relacionada amb una altra obra del mateix autor, Panera del pa (1926), sobre el mateix tema; Dalí defensava que si es comparaven les dues obres "es podria estudiar tota la història de la pintura, des de l'encant lineal del primitivisme fins a l'hiperesteticisme estereoscòpic."

## Exposicions

Aquesta obra ha estat exposada en les següents exposicions o mostres temporals:
* 1945: Recent paintings by Salvador Dali al Bignou Gallery, Nova York
* 1947: New Paintings by Salvador Dali al Bignou Gallery, Nova York
* 1951: Dalí al The Lefevre Gallery, Londres
* 1951, 1º Bienal Hispanoamericana de Arte a les Salas de la Sociedad Española de Amigos del Arte, Madrid
* 1952: I Bienal Hispanoamericana de Arte al Museu d'Art Modern, Barcelona
* 1954: Mostra di quadri disegni ed oreficerie di Salvador Dalí al Sale dell'Aurora Pallavicini, Roma
* 1965, Salvador Dalí 1910-1965 a la Gallery of Modern Art, Nova York

## Referències

* 1 2 3 Pitxot, Antoni; Montse Aguer, Jordi Puig. Teatre Museu Dalí de Figueres Dalí. ISBN 9788484781677.
* ↑ «The Basket of Bread (La cistella de pa)». [Consulta: 25 setembre 2012].
# La nit (Maillol)

La nit és el nom d'una escultura en bronze d'Aristides Maillol ubicada a París. L'escultura mostra la figura d'una dona asseguda que amaga el cap entre els braços, potser per reposar a la nit. Té els genolls aixecats per fer-li de suport als colzes i el cabell amb un recollit. Les formes arrodonides transmeten harmonia i recorden els models de l'escultura grega. Creada en una sola peça sobre un suport pla, és una obra de caràcter impressionista malgrat l'aire clàssic, per l'èmfasi en l'instant. L'encàrrec de l'obra va sorgir després de l'èxit a l'exposició parisenca del Salon d'Automme. Es tracta d'una de les primeres peces monumentals de l'autor.

## Referències

* ↑ Bassères, François. Mme. François Bassères. Maillol, mon ami, 1979.