OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bisbat de Wa

El bisbat de Wa (anglès: Roman Catholic Diocese of Wa); llatí: Dioecesis Vaënsis) és una seu de l'Església catòlica a Ghana, sufragània de l'arquebisbat de Tamale. Al 2020 tenia 413.000 batejats d'un total de 943.800 habitants. Actualment està regida pel bisbe cardenal Richard Kuuia Baawobr, M. Afr.

## Territori

La diòcesi comprèn tota la regió nord-occidental de Ghana.
La seu episcopal és la ciutat de Wa, on es troba la catedral de Sant Andreu
El territori s'estén sobre 18.478 km² i està dividit en 25 parròquies

## Història

La diòcesi va ser erigida el 3 de novembre de 1959 en virtut de la butlla del papa Joan XXIII, prenent el territori de la diòcesi de Tamale (avui arxidiòcesi). Originàriament era sufragània de l'arquebisbat de Cape Coast.
El 30 de maig de 1977 va passar a formar part de la província eclesiàstica de l'arquebisbat de Tamale.

## Cronologia episcopal

* Peter Poreku Dery † (16 de març de 1960 - 18 de novembre de 1974 nomenat bisbe de Tamale)
* Gregory Ebolawola Kpiebaya † (18 de novembre de 1974 - 26 de març de 1994 nomenat arquebisbe de Tamale)
* Paul Bemile (19 dicembre 1994 - 17 de febrer de 2016 jubilat)
* Richard Kuuia Baawobr, M. Afr., des del 17 de febrer de 2016

## Estadístiques

A finals del 2020, la diòcesi tenia 413.000 batejats sobre una població de 943.800 persones, equivalent al 43,8% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diàques | religiosos | religiosos | parroquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diàques | homes | dones | |
| 1970 | 64.871 | 365.200 | 17,8 | 33 | 13 | 20 | 1.965 | | 47 | 83 | 8 |
| 1980 | 93.731 | 380.639 | 24,6 | 44 | 30 | 14 | 2.130 | | 52 | 117 | 12 |
| 1990 | 134.730 | 505.000 | 26,7 | 86 | 79 | 7 | 1.566 | | 47 | 141 | 16 |
| 1999 | 179.071 | 737.430 | 24,3 | 111 | 109 | 2 | 1.613 | | 40 | 136 | 21 |
| 2000 | 186.996 | 738.280 | 25,3 | 111 | 109 | 2 | 1.684 | | 40 | 112 | 21 |
| 2001 | 127.015 | 599.712 | 21,2 | 114 | 112 | 2 | 1.114 | | 40 | 117 | 21 |
| 2002 | 157.519 | 650.000 | 24,2 | 117 | 115 | 2 | 1.346 | | 38 | 142 | 21 |
| 2003 | 166.049 | 650.000 | 25,5 | 118 | 118 | | 1.407 | | 36 | 142 | 21 |
| 2004 | 170.413 | 660.000 | 25,8 | 126 | 125 | 1 | 1.352 | | 37 | 120 | 21 |
| 2010 | 259.804 | 761.000 | 34,1 | 161 | 158 | 3 | 1.613 | | 37 | 138 | 23 |
| 2014 | 343.240 | 829.000 | 41,4 | 87 | 83 | 4 | 3.945 | | 38 | 147 | 25 |
| 2017 | 385.740 | 880.960 | 43,8 | 89 | 85 | 4 | 4.334 | | 38 | 152 | 25 |
| 2020 | 413.000 | 943.800 | 43,8 | 92 | 88 | 4 | 4.489 | | 38 | 152 | 25 |

## Bibliografia

* (llatí) Butlla Cum venerabilis, AAS 52 (1960), p. 135

## Enllaços externs

* Anuari pontifici del 2020 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Diocese of Wa (anglès)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org
# Karşıyaka Spor Kulübü

El Karşıyaka Spor Kulübü o KSK (Kaf sin kaf) és un club esportiu turc de la ciutat d'Esmirna, al districte del mateix nom (Karşıyaka). Té diverses seccions, on destaquen la de futbol, basquetbol, voleibol, handbol, tennis, natació, vela (dos cops campió del món sots 21), billar, bitlles, i motociclisme.

## Secció de futbol

Fundat el 1912, durant els temps otomans, el club de futbol manté força rivalitat tradicional amb el Göztepe i amb l'Altay SK, dos clubs de la mateixa ciutat d'Esmirna. Amb el Göztepe AŞ va arribar a reunir 80.000 espectadors en un partit de Segona Divisió, l'any 1981, xifra rècord al món per un partit de segona divisió.
El 1930, Karşıyaka va jugar un partit amistós amb el CF Lailapas grec, de l'illa de Chios, que fou interromput al minut 3 per forta pluja. El 10 de maig de 2014, després de 84 anys, el partit es va reiniciar des del minut 3 a l'estadi Fafalion de Chios, com un projecte d'amistat entre Esmirna i Chios. Al minut 65, els partidaris de ambdós equips van interrompre el partit una altra vegada i es van comprometre a seguir a Esmirna la tercera vegada.
El KSK ha militat a les següents categories:
* 1a categoria: 1959-1964, 1966-1967, 1970-1972, 1987-1991, 1992-1994, 1995-1996
* 2a categoria: 1964-1966, 1967-1970, 1972-1973, 1980-1987, 1991-1992, 1994-1995, 1996-2001, 2003-avui
* 3a categoria: 1973-1980, 2001-2003

### Palmarès

* Lliga d'Esmirna de futbol (3): 1925-26, 1951-52, 1958-59
* Copa TSYD (8)

## Referències

* ↑ «Karşıyaka – Lailapas dostluk maçında üçüncü randevu İzmir’de». Zete, 11-05-2014 [Consulta: 14 juny 2016].
* ↑ Köprülü, Mustafa «84 yıl sonra yine başladı ama...». Hürriyet [Sakiz], 11-05-2014.
* ↑ http://www.cnnturk.com/haber/spor/futbol/lailapas-karsiyaka-maci-84-yil-once-kaldigi-yerden-devam-ediyor
* ↑ http://www.euronews.com/2014/05/10/soccer-match-will-resume-after-84-years-greece-turkey-lailapas-karsiyaka/
* ↑ http://www.hurriyetdailynews.com/turkish-greek-teams-hold-friendly-football-match-84-years-after-kick-off.aspx?pageID=238&nID=66295&NewsCatID=363
* ↑ http://www.dailysabah.com/football/2014/05/12/peace-won-at-the-game-delayed-for-84-years

## Enllaços externs

* Web oficial del club
* Web oficial de Pınar
# Junior Stanislas

Felix Junior Stanislas (26 de novembre de 1989), és un futbolista professional anglès que juga de volant per l'AFC Bournemouth de la Premier League.

## Referències

* ↑ Sky Sports Football Yearbook 2012–2013. 43rd. Londres: Headline, 2012, p. 444. ISBN 978-0-7553-6356-8.
* ↑ «Junior Stanislas». Premier League. [Consulta: 11 desembre 2017].
# Vinchio

Vinchio, (Vinch o Vens o Vèins en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Belveglio, Castelnuovo Calcea, Cortiglione, Mombercelli, Nizza Monferrato i Vaglio Serra.
Pertanyen al municipi les frazioni de Noche, Le Cascine, Montecroce, Boglietto, Garbuggia, San Giorgio, San Michele, Regione San Pancrazio, Langa i Località Tre Vescovi.
# Ramon III de Roergue

Ramon III de Roergue (945 - 1010) fou comte de Roergue (961-1010), sobirà feudal (marquès) en indivís de Gòtia o Septimània, i dels comtats d'Albi, Carcí i Nimes. Era fill de Ramon II de Roergue i de Berta d'Arle, i va succeir al seu pare a la seva mort vers 961. Va morir entre 1008 i 1010.
A l'entorn de l'any 1000 va fer un acord amb Guillem III Tallaferro pel repartiment del comtat de Nimes; Guillem III es va quedar una part que fou coneguda com el comtat de Sant Gèli (francès Saint-Gilles) formada per alguns districtes del comtat de Nimes amb centre a l'abadia o monestir de Sant Gèli.

## Matrimoni i descendència

Casat el 985 amb Ricarda de Millau de la que va tenir a:
* Hug, comte de Roergue 1010-1054, que el va succeir.
# Krier

Krier és el nom dels següents personatges:
* Antoine Krier (1897-1983), polític luxemburguès, batlle municipal d'Esch-sur-Alzette.
* Cyndi Taylor Krier (1950), fiscal i polític estatunidenc, senador per Texas.
* Jean Krier (1949-2013), poeta luxemburguès.
* Léon Krier (1946), arquitecte i urbanista luxemburguès.
* Pierre Krier (1885-1947), política luxemburguès, Ministre de Treball i Seguretat Social de Luxemburg.
* Rob Krier (1938), escultor, arquitecte i urbanista luxemburguès.
* Tony Krier (1906-1994), periodista i fotògraf luxemburguès.
* Andrew Wilkes-Krier (1979), cantautor i productor musical estatunidenc.
# Benjamin Bramer

Benjamin Bramer (Felsberg, c. febrer 1588 - Ziegenhain, 17 de març de 1652) va ser un arquitecte i matemàtic alemany.

## Vida i obra

Era fill d'un pastor protestant que va morir quan ell només tenia tres anys. Va ser adoptat per una germana bastant més gran, que estava casada amb el conegut matemàtic i fabricant d'instruments Jost Bürgi i es va traslladar a viure a Kassel. El 1603 es va traslladar a Praga amb la seva família adoptiva, ja que l'emperador Rodolf II havia invitat Bürgi a treballar a la cort. El 1609 va retornar a Kassel on va ser força apreciat com constructor de fortificacions, obres molt necessàries enmig de les guerres de religió.
El 1612 va ser nomenat Mestre de Construccions de la cort a Marburg i, a partir d'aleshores, va estar dirigint la construcció de les fortificacions de Marburg, de Kassel, del castell de Rheinfelds i de la fortalesa de Ziegenhain. Va morir en aquesta darrera fortalesa el 1652, quatre anys després d'haver-se signat la Pau de Westfàlia.
El 1617 va publicar un opuscle de 12 pàgines sobre la construcció i el funcionament del pantògraf, convertint-se en un dels primers divulgadors de l'invent de Christoph Scheiner. Bramer va publicar diverses obres breus sobre matemàtics o sobre instruments matemàtics, el més interessant dels quals pot ser el titulat Etliche geometrische quaestiones, en el qual resol un problema posat per Bürgi que podria haver inspirat la geometria algebraica de Descartes.

## Referències

* ↑ Andersen, 2007, p. 600.
* ↑ Schöneburg-Lehnert, 2018, p. 325.
* ↑ Williams i Tomash, 2003, p. 713.

## Bibliografia

* Andersen, Kristi. The Geometry of an Art (en anglès). Springer, 2007. ISBN 978-0387-25961-1.
* Schöneburg-Lehnert, Silvia. «The Pantograph: A Historical Drawing Device for Math Teaching». A: Kathleen M. Clark, Tinne Hoff Kjeldsen, Sebastian Schorcht, Constantinos Tzanakis (eds.). Mathematics, Education, and History (en anglès). Springer, 2018, p. 323-340. ISBN 978-3-319-73923-6.
* Williams, M.R.; Tomash, E. «The sector: its history, scales, and uses» (en anglès). IEEE Annals of the History of Computing, Vol. 25, Num. 1, 2003, pàg. 34-47. DOI: 10.1109/MAHC.2003.1179877. ISSN: 1058-6180.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Benjamin Bramer» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Kirchvogel, Paul A. «Bramer, Benjamin» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 24 agost 2024].
* Westfall, Richard S. «Bramer, Benjamin» (en anglès). The Galileo Project, 1995. [Consulta: 24 agost 2024].
# Vinciennita

La vinciennita és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser anomenada en honor de Henri Vincienne (1898-1965), professor de mineralogia.

## Característiques

La vinciennita és un sulfur de fórmula química Cu$_{10}$Fe₄SnAsS$_{16}$. Cristal·litza en el sistema tetragonal en grans de fins a 1 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la vinciennita pertany a «02.CB - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Zn, Fe, Cu, Ag, etc.» juntament amb els següents minerals: coloradoïta, hawleyita, metacinabri, polhemusita, sakuraiïta, esfalerita, stil·leïta, tiemannita, rudashevskyita, calcopirita, eskebornita, gal·lita, haycockita, lenaïta, mooihoekita, putoranita, roquesita, talnakhita, laforêtita, černýita, ferrokesterita, hocartita, idaïta, kesterita, kuramita, mohita, pirquitasita, estannita, estannoidita, velikita, chatkalita, mawsonita, colusita, germanita, germanocolusita, nekrasovita, estibiocolusita, ovamboïta, maikainita, hemusita, kiddcreekita, polkovicita, renierita, morozeviczita, catamarcaïta, lautita, cadmoselita, greenockita, wurtzita, rambergita, buseckita, cubanita, isocubanita, picotpaulita, raguinita, argentopirita, sternbergita, sulvanita, vulcanita, empressita i muthmannita.

## Formació i jaciments

La vinciennita va ser descoberta a la mina Chizeuil, a Chalmoux (Saona i Loira, França). També ha estat descrita a l'Argentina, Bulgària, el Canadà en un dipòsit de coure de pòrfir amb altres sulfurs d'estany, el Perú, Rússia i la Xina.

## Referències

* 1 2 3 «Vinciennite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Vinciennite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2020. [Consulta: 12 setembre 2018].
# Mackinlayòidies

Mackinlayoideae és una subfamília de plantes amb flors que conté unest 67 espècies en sis gèneres. En el sistema APG II es tractava com una família dita Mackinlayaceae, però actualment es considera subfamília dins la família de les apiàcies.

## Referències

* ↑ Angiosperm Phylogeny Group «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II». Botanical Journal of the Linnean Society, 141, 4, 2003, pàg. 399–436. DOI: 10.1046/j.1095-8339.2003.t01-1-00158.x.
* ↑ Plunkett, G. M. et al. «Recent advances in understanding Apiales and a revised classification». South African Journal of Botany, 70, 3, 2004, pàg. 371–381.
* ↑ «Apiales». Angiosperm Phylogeny Website. [Consulta: 5 febrer 2009].
# Torre d'Aranguren (Biscaia)

La casa torre d'Aranguren està ubicada al barri d'Aranguren del municipi d'Orozko. La torre s'alça a la vora del riu Arnauri, al costat de la carretera que uneix la capitalitat del municipi amb una sèrie de barris: Ibarra, Zaloa i Urgoiti, tots ells als contraforts del Gorbea. Es troba sota la protecció de la Declaració genèrica del Decret del 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Espanyol.

## Història

Va ser construïda al voltant de l'any 1510 per la família Olarte. Al segle XVII va passar a la família Rotaetxe. La Casa d'Olarte va ser fundada per l'infant Garcia, fill de Sanç III de Pamplona, cap a l'any 1050, i van ser patrons de l'església de Sant Bartomeu d'Olarte d'Orozko, construïda cap a l'any 1250. Esta família, fidel servidora dels senyors d'Aiara, vall alabesa a la qual va estar vinculat Orozko fins al segle XVIII, posseïa un solar a Aranguren ja en 1385, però la construcció de la casa actual va tenir lloc durant els primers anys de segle XVI. Al xvii va passar a mans dels Rotaetxe, i per això les armes i escut dels Olarte és similar al dels Rotaetxe.

## Descripció

La Casa Torre d'Aranguren no és, malgrat el seu nom, un castell o fort, sinó un mas d'hidalgo o un palauet rural. L'estructura de la casa és d'estil gòtic, tot i que posseeix elements decoratius d'estil renaixentista apreciables a la façana principal, com l'ampli portal en arc apuntat lleument tallat.

## Referències

* ↑ Vasco, Eusko Jaurlaritza - Gobierno. «TORRE DE ARANGUREN. Ondarea. Sistema de información del Patrimonio Cultural Vasco» (en castellà). www.euskadi.eus. [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ «Boletín: BOPV 04-08-1984».
* ↑ «Orozco – La Torre de Aranguren». , 16-08-2013 [Consulta: 19 novembre 2018]. Arxivat 2019-04-25 a Wayback Machine.
* ↑ «Torre de Aranguren - Patrimonio histórico de Bizcaia».
* ↑ «Torre de Aranguren - Patrimonio cultural País Vasco. Turismo de Euskadi.».
# Krigen

Krigen és un drama de guerra danès del 2015 del director Tobias Lindholm. Tracta sobre una intervenció militar a l'Afganistan per part d'una unitat de l'exèrcit danès, la qual és accorralada per un grup de talibans. La pel·lícula fou escollida per Dinamarca com la candidata a competir pels premis Oscar en la categoria de millor pel·lícula de parla no anglesa.

## Argument

El comandant Claus M. Pedersen i els seus homes estan estacionats a la província de Helmand. Cada dia, la seva unitat militar surt a patrullar per protegir la població local de les mines i dels talibans. Mentrestant, a Dinamarca, la muller de Claus s'esforça per tirar endavant la quotidiana vida, amb un marit a la guerra i tres infants que troben a faltar el seu pare. Durant una missió rutinària, els soldats són atacats pels talibans i queden acorralats enmig d'un intens foc entrecreuat. Per tal de salvar els seus soldats, Claus pren una crítica dedició per la qual n'haurà de respondre davant tribunals de Dinamarca. El judici posa de manifest el dilema entre la missió de protecció de la població civil afgana, d'una banda, i la responsabilitat de la supervivència del seus soldats, de l'altra.

## Repartiment

| Intèrpret | Personatge |
| Pilou Asbæk | Claus Michael Pedersen |
| Søren Malling | Martin R. Olsen |
| Dar Salim | Najib Bisma |
| Tuva Novotny | Maria Pedersen |
| Charlotte Munck | Lisbeth Danning |
| Dulfi Al-Jabouri | Lutfi Hassan |

## Producció

La pel·lícula fou produïda per Nordisk Film amb la col·laboració de la televisió danesa DR TV i va rebre vuit milions de corones daneses del l'Institut de Cinema Danès. El rodatge va tenir lloc a Copenhage, a Konya, a Turquia i a Almeria. Els treballs de rodatge van finalitzar el gener de 2015. Amb excepció dels actors principals, la resta de soldats són interpretats per autèntics soldats danesos que van lluitar a l'Afganistan.

## Referències

* ↑ «Krigen» (en danès). (danès)
* ↑ Ford, Rebecca. «Oscar Nominations: The Complete List». The Hollywood Reporter, 14-01-2016. [Consulta: 14 gener 2016]. (anglès)
* ↑ Fiil-Jensen, Lars. «Tobias Lindholms Krigen» (en danish). Danish Film Institute, 04-11-2014. [Consulta: 14 març 2015]. (danès)
# Natació als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - 50 iardes lliures

La prova dels 50 iardes lliures fou la més curta de tot el programa de natació que es disputà als Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904.
Aquesta era la primera vegada que es duia a terme una prova tan curta dins el programa dels Jocs Olímpics, i l'única en què la iarda s'emprà com a mesura. En posteriors edicions s'inclourà la cursa dels 50 metres lliures, tot i que no serà fins als Jocs de Seül, el 1988.
Hi van prendre part 9 nedadors procedents de 2 països.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Zoltán Halmay (HUN) | Scott Leary (USA) | Charles Daniels (USA) |

## Resultats
### Sèries

Els tres primers de cada sèrie passaven a la final. Els resultats dels nedadors que no passen a la final no són clars, però Wael estableix com a possibles competidors a David Hammond, Swatek Edwin i William Orthwein.
Sèrie 1 :
| Posició | Nom | Temps | Notes |
| 1. | Zoltán Halmay (HUN) | 29.6 | QF |
| 2. | Leo Goodwin (USA) | | QF |
| 3. | Raymond Thorne (USA) | | QF |
| 4. | Desconegut | | |
| 5. | Desconegut | | |
| Sèrie 2 ||||
| Posició | Nom | Temps | Notes |
| 1. | Scott Leary (USA) | 28.2 | QF |
| 2. | Charles Daniels (USA) | | QF |
| 3. | David Gaul (USA) | | QF |
| 4. | Desconegut | | |

### Final

| Posició | Nom | Temps |
| | Zoltán Halmay (HUN) | 28.2 28.0 |
| | Scott Leary (USA) | 28.2 28.6 |
| | Charles Daniels (USA) | |
| 4. | David Gaul (USA) | |
| 5. | Leo Goodwin (USA) | |
| 6. | Raymond Thorne (USA) | |

## Referències

* De Wael, Herman. «Herman's Full Olympians», 2000. [Consulta: 25 agost 2012].
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich», 1999. Arxivat de l'original el 2009-02-16. [Consulta: 25 agost 2012]. (polonès)
# Hermandad Nuestra Señora del Rocío «Los Romeros»

Hermandad Nuestra Señora del Rocío «Los Romeros» és una associació creada el 1984 al barri de Sant Martí de Barcelona, però després d'una primera etapa en què va canviar diverses vegades de lloc, es va establir a Nou Barris, districte on va tenir una acollida molt favorable pels seus veïns i les institucions. Actualment, el seu local es troba al carrer del Vinyar i les misses rocieras s'oficien l'últim diumenge de cada mes a la parròquia de Sant Francesc Xavier.
Els components de l'entitat han anat canviant al llarg de la seva trajectòria, però tots han contribuït a fer més gran la Hermandad. Un dels germans més destacats va ser el pare José Manuel Berdala, que va ser consiliari de «Los Romeros» fins a la seva mort i que va col·laborar molt activament amb la Federación de Entidades Culturales Andaluzas en Cataluña (FECAC).
La Hermandad Nuestra Señora del Rocío participa activament en diferents tradicions andaluses, com ara la Romeria del Rocío, la Feria de Abril, la commemoració del Dia d'Andalusia o el Canvi de Vara, que representa el relleu del germà més important de l'entitat. Una de les celebracions principals d'aquesta associació és l'Encuentro de Coros Rocieros por Villancicos, que se celebra al Centre Cívic Zona Nord a mitjans de desembre. L'espectacle, en què actuen una vintena de corals, és gratuït i només es demana l'aportació d'un quilo d'aliments o articles d'higiene per donar-los a Càritas Diocesana i a la parròquia de Sant Francesc Xavier.
Durant tot l'any, «Los Romeros» també participen en diverses festes a Nou Barris, com ara la Castanyada, la Cavalcada de Reis, el Carnaval i les festes majors, i organitzen bianualment dues peregrinacions al Rocío (Huelva), una al voltant de la primavera i l'altra al mes de desembre. Actualment, l'associació la formen uns noranta membres, una vintena dels quals canten a la coral, i està agermanada amb entitats corals d'Arles (Provença-Alps-Costa Blava) i Las Cabezas de San Juan (província de Sevilla).
El 2006 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona. La distinció vol destacar tots han contribuït al desenvolupament d'una consciència ciutadana i han destacat en la defensa de Barcelona, així com per les seves virtuts i valors cívics. Els guardonats ho són per la seva trajectòria i també com a símbol i com a representants d'una ciutadania compromesa amb els valors de la solidaritat, la convivència, el desenvolupament sostenible, el diàleg i la cultura de la pau.
Aquesta Hermandad, junt amb el "Centro Andaluz de General Alvear de Argentina", la "Casa de Andalucía de San Nicolás de Argentina" y la "Casa de Andalucía de Asunción de Paraguay", va rebre el 2006 el rang de Comunitat Andalusa assentada a l'exterior pel Consell de Govern de la Junta d'Andalussia.

## Enllaços externs

* Web de la Hermandad
* (català) Ressenya a la memòria de les Medalles d'Honor de 2006
# Juniperus procera

Juniperus procera és una espècie de conífera de la família de les cupressàcies nativa de la regió afromontana i d'Aràbia. Per la seva fusta, per construir cases, per pals, per fer mobles; l'escorça es fa servir en ruscs d'abelles.

## Característiques

És un arbre que pot arribar a fer de 20–25 m (rarament 40 m) d'alt és una planta generalment dioica. Les seves pinyes femenines són similars a baies i fan 4–8 mm de diàmetre, amb 2-5 llavors.

## Distribució

És natiu de la Península Aràbiga, i parts d'Àfrica tropical Congo; Djibouti; Eritrea; Etiòpia; Kenya; Malawi; Moçambic; Somàlia; Sudan; Tanzània; Uganda; Zàmbia; i Zimbàbue)
És l'únic ginebre que apareix al sud de l'equador. Està estretament emparentat amb Juniperus excelsa del sud-oest d'Àsia.

## Galeria d'imatges

* A Tanzània
* A Tanzània
* Usat com tanca resistent als tèrmits

## Referències

* ↑ «Name - Juniperus procera Hochst. ex Endl.». Tropicos. Saint Louis, Missouri: Missouri Botanical Garden. [Consulta: 1r març 2013]. «Type-Protologue: Locality: ETHIOPIA: Semen, Adda Mariam near Enschedcap: Collector: Schimper»
* ↑ «TPL, treatment of Juniperus procera». The Plant List; Version 1. (published on the internet). Royal Botanic Gardens, Kew and Missouri Botanical Garden, 2010. [Consulta: 1r març 2013].
* ↑ «Data base. Juniperus procera». Arxivat de l'original el 2014-12-10. [Consulta: 5 maig 2021].
* ↑ (Page archived by the Wayback Machine). Christopher J. Earle. «The Gymnosperm Database – Juniperus procera», 14-04-2009. Arxivat de l'original el 3 de setembre 2010. [Consulta: 1r març 2013].
* ↑ GRIN. «Juniperus procera information from NPGS/GRIN». Taxonomy for Plants. National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland: USDA, ARS, National Genetic Resources Program, 12-08-2010. Arxivat de l'original el 10 d’octubre 2014. [Consulta: 6 agost 2015].
* ↑ Farjon, A.. Monograph of Cupressaceae and Sciadopitys. Royal Botanic Gardens, Kew, 2005. ISBN 1-84246-068-4.

## Bibliografia

* Adams, R. P. (2004). Junipers of the World: The genus Juniperus. Victoria: Trafford. ISBN 1-4120-4250-X
# Guillem Alidosi

Guillem Alidosi (italià: Guglielmo Alidosi) fou fill de Robert Alidosi. Fou bisbe de Cervia del 1377 al 1379, i bisbe d'Imola del 1379 o 1380 al 1382. Va morir de pesta a Imola el 1382.
# Kumba (cràter)

Kumba és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 11,4 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim fulbe, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Kumba». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus