OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juanjo Giménez Peña

Juanjo Giménez Peña (Barcelona, 18 d'abril de 1963) és un director i productor de cinema català especialitzat en curtmetratges. El 2016 fou el guanyador de la Palma d'Or al millor curtmetratge amb el seu film Timecode que va ser un dels 10 treballs seleccionats pel jurat del festival, d'un total de 5.008 aspirants. Timecode va realitzar-se dins del curs de Creació i Direcció Cinematogràfica de l'Escola de Cinema de Reus, concebut com una lliçó de direcció per als alumnes. Alguns dels seus treballs en format curt són Hora de cerrar i Especial con luz, Ella está enfadada i Libre Indirecto, Máxima pena, Nitbús i Rodilla. També ha dirigit dos llargmetratges, Nos hacemos falta i Esquivar i pegar codirigit amb Adán Aliaga. Giménez ha produït també documentals com Estigmas, El arca de Noé i Enxaneta. El 24 de gener de 2017 el seu film Timecode fou nominat a l'Oscar al millor curtmetratge.

## Referències

* ↑ Salvà, Nando «El català Juanjo Giménez, Palma d'Or al millor curtmetratge». El Periódico, 22-05-2016 [Consulta: 24 gener 2017].
* ↑ Serra, Xavi «El curt català 'Timecode', de Juanjo Giménez, guanya la Palma d'Or al millor curtmetratge de Canes». Ara, 22-05-2016 [Consulta: 24 gener 2017].
* ↑ «Juanjo Giménez, director de Timecode: “Per un curt és complicadíssim arribar fins aquí”». La Vanguardia, 24-01-2017.
# Júlia Soler Ramió

Júlia Soler Ramió (Banyoles, 20 d'agost de 2001) és una jugadora de bàsquet catalana.
Aler, es formà en les categories de formació de l'Uni Girona. Debutà com a senior amb el Citylift GEiEG Uni de la Lliga Femenina la temporada 2019-20. L'any següent competí a l'Uni Girona a la Lliga Femenina estatal. El novembre de 2021 fou cedida a l'Agrupació Esportiva Sedis Bàsquet i fou fitxada el juny de 2022. Amb el club urgellenc ha aconseguit dues Lligues catalanes (2022, 2023, essent escollida MVP de la final) i ha competit a l'Eurocup Femenina. Internacional amb la selecció espanyola en categories de formació, també ha competit en la modalitat 3x3 proclamant-se campiona d'Europa sub-18.

## Referències

* ↑ «El Cadí La Seu hace oficial la llegada de Júlia Soler para la temporada 2022/23» (en castellà). FEB, 14-06-2022. [Consulta: 13 octubre 2023].
* 1 2 Simon, Lluís. «Júlia Soler fa el gran salt». L'Esportiu, 01-07-2020. [Consulta: 13 octubre 2023].
* ↑ «Júlia Soler se desvincula del Spar Girona y firma por una temporada con el Cadí La Seu» (en castellà). Mundo Deportivo, 14-06-2022. [Consulta: 13 octubre 2023].
* ↑ «La banyolina Júlia Soler guanya la Lliga Catalana de bàsquet amb el Cadí La Seu i es proclama MVP de la final». Ràdio Banyoles, 02-10-2023. [Consulta: 13 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Júlia Soler Ramió - Competiciones FEB
# Comtat d'Aura

El Comtat d'Aura o d'Aure (en francès) fou una jurisdicció feudal de Gascunya centrada a la Vall d'Aura.
Part del Ducat de Gascunya el territori fou inclòs en el lot d'Arnau I Nonat, a qui en el repartiment a la mort de Garcia el Corb el 926 va tocar el comtat d'Astarac. Arnau Nonat va morir el 960 i va deixar l'Astarac al seu fill gran Garcia, i la Vall d'Aura, amb títol de comte, al segon fill Arnau. Aquest va morir sense successió i el comtat va anar a la seva germana Faquilena, senyora de Larboust i Oueil, vídua del comte de Bigorra Ramon I Donat (945-956) i casada en segones noces amb Oriol, germà de Ramon I Donat. Van repartir l'herència entre els fills i Garcia I fou comte d'Aure amb el seu germà Guillem I associat; el fill Donat va ser vescomte de Labarta. Garcia I d'Aura va tenir per successor al seu fill Arnau II, i aquest al seu fill Garcia II. Aquest darrer va tenir tres fills, Arnau, Odó i Ramon. El primer fou comte d'Aura i a la seva mort el territori va passar al seu germà Odó I amb títol vescomtal, potser perquè amb aquest títol ja administrava el comtat (el tercer fill Ramon fou monjo).
Odó I, doncs, va iniciar la línia de vescomtes d'Aura, que continua amb el seu fill Sanç, el fill d'aquest Odó II i el fill d'aquest Arnau IV. Aquest darrer va morir deixant només una filla, Bertrana, que es va casar amb Guiu de Comenge, fill del comte Bernat IV de Comenge (conegut per Bernat I) mort el 1144. Guiu fou vescomte ius uxoris i el vescomtat va passar al seu fill comú Ramon; a la seva mort el va succeir el seu fill Bertran que va morir deixant només una filla de nom desconegut que es va casar amb Arnau Guillem II vescomte de Labarta a qui va passar l'Aure o Aura. A la mort de Ramon les senyories de Larboust i Oueil van passar al segon fill Odó I tronc de la línia que després seran vescomtes de Larboust.

## Llista de comtes

* Arnau I 960-?
* Faquilena ?
* Oriol (espòs) ?-977
* Garcia I 977-995
* Guillem I (associat) 977-c. 995
* Arnau II 995-1039
* Garcia II 1039-1069
* Arnau III 1069-1075
* Odó I ? (vescomte) 1075-1082
* Sanç I 1082-1128
* Odó II 1128-?
* Arnau IV ?-1175
* Bertrana 1175?
* Guiu de Comenge (espòs) ?
* Ramon c. 1200
* Bertran després del 1200
* Vescomtessa d'Aura i Manhoac
* Arnau Guillem (II de Labarta) c. 1230-1259 (espòs)
* Aura i Manhoac a Labarta 1259
# Corral del Ponça

El Corral del Ponça era un corral o cleda de pastor del terme municipal de Gavet de la Conca, dins de l'antic terme de Sant Salvador de Toló, pertanyent a l'antic poble de Toló.
Les seves restes estan situades al sud del Castell de Toló i del mateix Toló, poble actualment pràcticament reduït a una sola masia. És a l'esquerra del riu de Conques, a la seva capçalera, i al sud-est del Tossal del Vigatà.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Kent (Iowa)

Kent és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 52 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kent tenia 52 habitants, 23 habitatges, i 14 famílies. La densitat de població era de 77,2 habitants/km².
Dels 23 habitatges en un 21,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,8% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 39,1% no eren unitats familiars. En el 30,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,64.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,3% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 32,7% entre 25 i 44, un 28,8% de 45 a 60 i un 11,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 126,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.917 $ i la renda mediana per família de 22.188 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.125 $ mentre que les dones 26.250 $. La renda per capita de la població era de 13.529 $. Entorn del 18,2% de les famílies i el 17,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kent». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kent». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Risco

El Risco és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Situació

Està situat en mig de Garlitos i Sancti-Spíritus. Pertany a la comarca de La Siberia i al Partit judicial de Herrera del Duque.

## Història

L'any 1594 formà part de la Terra de Capilla en la Província de Trujillo.
Amb la caiguda de l'Antic Règim, la localitat es constitueix en un municipi constitucional en la regió d'Extremadura. Des del 1834 va quedar integrat al Partit judicial de la Puebla de Alcocer. Al cens de 1842 comptava amb 56 llars i 216 veïns.

## Monuments

A dies d'ara Risco té diferents punts d'interès, com la Parròquia de San Blas, situat al centre de la localitat construïda al segle xviii.
També trobem l'Ermita de Nuestra Señora de la Buena Dicha i l'Ermita de San Isidro a la finca "El Mato".

## Cultura

El Risco tot i tenir 152 habitants té una biblioteca pública, on es fan diferents exposicions durant l'any. A més de ser un poble que té un Telecentre, on es proveeix d'accés gratuït a Internet.

## Esports

Per fer esport, el poble té una pista poliesportiva per practicar: futbol sala, tenis, bàsquet.
L'any 2009, la localitat compta també amb una piscina municipal. I el 2013, es va incorporar una pista de pàdel. Els dos últims els trobem a la finca "El Mato".

## Festes

-San Blas (3 DE FEBRER)
-Virgen de la Buenadicha (22 DE AGOST)

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Rise Records

Rise Records és un segell discogràfic estatunidenc amb seu a Beaverton, centrat principalment en artistes de rock alternatiu i punk rock.

## Història

Rise Records va ser fundat l'any 1991 per Craig Ericson a Nevada City (Califòrnia). Va publicar uns pocs discos de 7" abans d'interrompre l'activitat del segell per assistir a la universitat. Ericson no va tornar a publicar fins al 1999, després de traslladar-se a Portland. El juliol de 2013, l'empresa es va traslladar de Portland a Beaverton. El segell té un acord de distribució amb Alternative Distribution Alliance, l'empresa propietat de Warner Music Group, i per a Europa i Austràlia directament amb Warner Music i BMG.
El 18 de maig de 2015, BMG va anunciar l'adquisició del Rise Records, mantenint la seva seu i a Ericson al capdavant. El 8 de desembre de 2017 Ericson va anunciar que plegava. El 18 de febrer de 2021 Rise Records va anunciar una associació amb Blue Swan Records, discogràfica fundada pel guitarrista de Dance Gavin Dance Will Swan.

## Referències

* ↑ «Ada – Independent Music Worldwide Services».
* ↑ «Supporto». Discotecalaziale.com. [Consulta: 21 juny 2015].
* ↑ Ingham, Tim. «BMG acquires US label Rise Records in multi-million dollar deal». Music Business Worldwide, 18-05-2015. [Consulta: 21 juny 2015].
* ↑ «Craig Ericson Steps Down As Rise Records' CEO» (en anglès). Kill The Music.
* ↑ «BMG makes 'significant investment' in US business with development of new L.A-based facility» (en anglès). Music Business Worldwide.
* ↑ «Blue Swan Records partners with Rise Records» (en anglès). AltPress.
# Riu Son

El riu Son (sànscrit Suvarna que vol dir 'riu Daurat'; també anomenat Hiranya-Vaha o Hiranya-Vahu; Flavi Arrià l'anomena Sonos i podria ser també el Erannoboas; en anglès de vegades Soane o Sone) és un riu de l'Índia que discorre des de les muntanyes Amarkantak i s'uneix al Ganges uns 15 km més amunt de Dinapur, després d'un curs de 784 km. El Son neix prop del Narmada a Amarkantak a la serralada de Maikal, a Madhya Pradesh. Els seus afluents principals són el Rihand i el Koel. És considerat sagrat. Passa pels estats de Madhya Pradesh, Uttar Pradesh, Chhattisgarh, Jharkhand i Bihar.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Vegeu també

* Canals del Son
# Riu Mislinja

El Mislinja és un riu de la part septentrional d'Eslovènia. Passa per Mislinja i Slovenj Gradec i s'uneix al riu Meža prop de Dravograd, poc abans que aquest s'uneixi al riu Drava.
# Confederació de Sindicats Turcs

La Confederació de Sindicats Turcs (en turc: Türkiye Işçi Sendikalari Konfederasyonu), més coneguda per l'apòcope Türk-İş, és una de les quatre principals centrals sindicals de Turquia. Va ser creada el 1952 i és la més antiga de les quatre centrals, havent estat l'única organització sindical que va sobreviure al cop d'estat de 1980. Durant el període de Guerra Freda se l'acusà d'estar sota control de la xarxa anticomunista Gladio.
Türk-İş reivindica una afiliació d'1,75 milions treballadors. Forma part de la Confederació Sindical Internacional i la Confederació Europea de Sindicats. També és membre de la Comissió Sindical Consultiva de l'OCDE.

## Referències

* ↑ ICTUR et al.. Trade Unions of the World (en anglès). 6a edició. Londres: John Harper Publishing, 2005. ISBN 0-9543811-5-7.
* ↑ Öcalan, Abdullah. Hoja de ruta. Hacia la paz en el Kurdistán (en castellà). 1a ed.. Tafalla: editorial Txalaparta, 2013, pàg. 100. ISBN 978-84-15313-57-1 [Consulta: 24 octubre 2014]. Arxivat 2014-10-24 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Confederació de Sindicats Turcs - Lloc web oficial (anglès)
# Confederació de Sindicats de Lituània

La Confederació de Sindicats de Lituània (en lituà: Lietuvos profesinių sąjungų konfederacija LPSK) és una central sindical nacional de Lituània amb la seu a Vílnius. Va ser fundada l'1 de maig de 2002 per la fusió de la Unificació Sindical lituana (LPSS) i la Central de Sindicats de Lituània (LCSP).
El LPSK està afiliat a la Confederació Sindical Internacional i a la Confederació Europea de Sindicats.

## Vegeu també

* Federació Lituana del Treball

## Referències

* International Centre for Trade Union Rights (ICTUR) et al.,. Trade Unions of the World (en anglès). 6th. Londres: John Harper Publishing, 2005. ISBN 0-9543811-5-7.
* Pàgina oficial.
# Confederació de Consumidors i Usuaris

Confederació de Consumidors i Usuaris (CECU) és una organització de consumidors espanyola sorgida el 1983.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 673. ISBN 84-930048-0-4.
# Katrina Johnston-Zimmerman

Katrina Johnston-Zimmerman és una antropòloga urbana que treballa per crear millors ciutats per a les persones a través de l'òptica de l'antropologia.
Com a antropòloga, té curiositat per les persones i per saber per què els humans es comporten com ho fan, tant a la societat com als espais. Com a urbanista, l'apassionen les ciutats, els hàbitats fabricats únics, i com es poden millorar mentalment i físicament.
Ha construït la seva carrera al voltant de l'especialització del comportament a l'espai públic: observant les interaccions entre les persones i l'entorn construït als espais entre edificis.
S'ha proposat defensar aquest canvi de pensament cap a un enfocament més humanista de la construcció i la gestió de les nostres ciutats. Amb tantes idees sobre ciutats "intel·ligents" centrades en la tecnologia. Espera que mitjançant una mesura significativa, un disseny basat en l'evidència i una intenció humanista, es creïn millors ciutats per a tothom.
Ha treballat com a responsable de comunicacions a Project for Public Spaces, com a antropòloga urbana per a l'empresa City ID de recerca de camins, com a responsable de projectes a l'Institut Lindy d'Innovació Urbana i en diverses funcions de recerca i educació en un àmbit acadèmic i no acadèmic.
Té una llicenciatura en antropologia per la Universitat Estatal d'Arizona i un màster en estudis urbans per la Universitat Estatal de Portland amb un enfocament a l'espai públic.
Va ser nomenada a la llista de les 100 Dones de la BBC l'any 2019.

## Referències

* ↑ «Katrina Johnston-Zimmerman» (en anglès). reSITE. [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ «Katrina Johnston-Zimmerman» (en anglès). WHYY - CBS. [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ «Katrina Johnston-Zimmerman» (en anglès). NACTO. [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ «BBC 100 Women 2019: Who is on the list this year?» (en anglès). BBC, 16-10-2019. [Consulta: 4 desembre 2020].
# Roc Roig de la Serra Pelada

El Roc Roig de la Serra Pelada, o Roc Roig de la Serra Pelada és una muntanya de 1.669,2 metres d'altitud del límit entre les comunes de Conat, Noedes i de Serdinyà, totes dues de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És a l'extrem sud-oest del terme de Conat, al nord-oest del de Serdinyà i al sud-est del de Noedes, al trifini entre aquestes tres comunes. És l'extrem sud-oest també de la Reserva Natural de Conat.

## Referències

* ↑ El Roc Roig de la Serra Pelada en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Becat, 2015, a i b.
* ↑ «La Reserva Natural de Conat a Reserves naturals catalanes». Arxivat de l'original el 2018-03-30. [Consulta: 5 abril 2018].

## Bibliografia

* Becat, Joan. «43 - Conat i Vellans». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «100 - Noedes i 161 - Serdinyà i Joncet». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
# Roc Teixó (Olià)

El Roc Teixó (conegut popularment com La Tuta) és una muntanya que està al costat del poble d'Olià. A causa d'aquesta muntanya els habitants d'Olià gaudeixen de menys hores de sol a l'hivern. Aquesta muntanya està plena d'arbres, com ara pins i freixes.

## La Tuta (cova)

La Tuta és una antiga cova situada a la muntanya del Roc Teixó. Antigament, els infants d'Olià, anaven a la cova a jugar. Aquesta cova és una petita cavitat de la muntanya. Actualment és il·localitzable, ha desaparegut i segurament està tapada.

## Pla de Nas

El Pla de Nas és una plana que dona nom al poble Nas. Està situada al capdamunt del Serrat de Nas i delimita amb el Roc Teixó pel nord, els Camps de Cortariu pel sud, el Serrat de la Pau (Teixerà) per l'est i el Clot de Ridolaina per l'oest.

## Serrat de Nas

El Serrat de Nas és una muntanya rocosa localitzada prop del poble de Nas (Bellver de Cerdanya).
La seva altitud és d'uns 1225 m aproximadament. Al nord d'aquesta muntanya hi ha el poble de Nas i al peu es forma el poble d'Olià. Consecutivament, hi ha la muntanya del Roc Teixó per la dreta i el Pla de Nas per darrere. La carretera de Nas puja rodejant la muntanya, i al cim es troba un mirador situat a l'entrada de Nas, des del qual s'aprecien unes increïbles vistes de gran part de la Cerdanya.
Entre els arbres que s'hi poden trobar destaquen pins i freixes.

### Relació entre el Roc Teixó i el Serrat de Nas

El Roc Teixó i el Serrat de Nas són muntanyes consecutives. Aquestes dues muntanyes són les més properes i importants de la zona.

## Mirador de Nas

El Mirador de Nas és un mirador situat al terme de Nas municipi de Bellver de Cerdanya. És troba a 1225 m d'alçada, a l'entrada de poble Nas, al marge dret de la carretera de Nas, des del qual s'aprecien unes increïbles vistes de la plana de la Cerdanya, la Serra del Cadí i el conjunt de cims que tanquen la comarca pel nord. Es catalogat com un dels millors i més extraordinaris miradors de la comarca.

## Referències

* ↑ http://www.icgc.cat/Cerca?q=Bellver+de+Cerdanya&t=text&st=&ft=title Arxivat 2016-10-21 a Wayback Machine.
* 1 2 3 «Bellver de Cerdanya - Serrat de Nas / Roc Teixó». enciclopèdia.cat. [Consulta: 23 setembre 2018].
* ↑ «Cova de la tuta». [Consulta: 20 novembre 2018].
* ↑ «Pla de Nas». enciclopèdia.cat. [Consulta: 23 setembre 2018].
* ↑ http://www.enciclopedia.cat/EC-GEC-0008920.xml
* ↑ http://bellverecoturismecerdanya.cat/nas Arxivat 2016-10-25 a Wayback Machine.
* ↑ Lorenzo Gibert, Cecília. 501 llocs de silenci que has de conèixer abans de morir. ARA LLIBRES, 2010. ARA LLIBRES, 2010, 17/10/2018. ISBN 8492907339, 9788492907335.

## Enllaços externs

* Llista de coves de Catalunya (en mapa)
# Robert Clive

El Major General Robert Clive (Shropshire, 29 de setembre de 1725 - Londres, 22 de novembre de 1774), també conegut com a Clive of India, va ser un militar britànic que va establir la supremacia política i militar de la Companyia Britànica de les Índies Orientals a Bengala. Junt amb Warren Hastings va ser una de les figures clau de l'Índia britànica. En la lluita pels llocs comercials, derrotà els francesos i els seus aliats indis a Arcot (1751), Calcuta (1757) i Plassey (1757). Va ser governador de Bengala de 1757 a 1760 i de nou 1764 a 1767. Clive obrí el camí per al domini anglès sobre Índia, el qual va durar gairebé dos segles.
Clive era fill d'un membre de Parlament anglès i era un nen extremadament indisciplinat i malhumorat. Als 18 anys marxà cap a Madràs, Índia, com treballador de la Companyia Britànica de les Índies Orientals. Pres del tedi i de la solitud va intentar suïcidar-se dues vegades. En la guerra colonial de 1751, Robert Clive va prendre el Fort d'Arcot amb 200 europeus i 300 sipais (tropes índies) i el va defensar contra 10.000 soldats indis i francesos.
Clive tornà a Anglaterra el 1753, de nou a Índia, el 1757, com a tinent coronel. El comerç anglès se centrava a Calcuta. El 1756, el príncep Siraj-ud-Dowlah, de Bengala va prendre Calcuta i va empresonar, dins una petita sala, 146 súbdits britànics. 123 d'ells moriren ràpidament sufocats. Després de tornar a prendre Calcuta, Clive va derrotar Siraj-ud-Dowlah a Plassey, l'any 1757. A continuació va deixar els anglesos com governants de Bengala. L'any 1763 el Tractat de París va consolidar la supremacia anglesa a l'Índia.
Clive va rebre el títol de baró Clive de Plassey, va ser nomenat diputat i cavaller, el 1764. Va ser atacat políticament, es va fer addicte a l'opi va estar afectat per la depressió i l'any 1774, es va suïcidar tallant-se el coll.

## Referències

* ↑ Chris Roberts, Heavy Words Lightly Thrown: The Reason Behind Rhyme, Thorndike Press, 2006 (ISBN 0-7862-8517-6)
* 1 2 Livro "Personagens da História" da editora: "Circulo de Leitores". Edição de 1989. Edição Portuguesa.
# Kaharlik

Kaharlik (en ucraïnès Кагарлик, en rus Кагарлык) és una ciutat de la província de Kíev, Ucraïna. El 2021 tenia 13.351 habitants.

## Referències

* ↑ «Чисельність наявного населення України на 1 січня 2013 року. Державна служба статистики України. Київ, 2013. стор.68». Arxivat de l'original el 2013-10-12. [Consulta: 5 març 2022].
* ↑ Где в Украине расположены стационарные посты ДПС ГАИ Arxivat 2020-03-23 a Wayback Machine. // еженедельник "2000" от 7 мая 2012
# Saint-Ciers-sur-Gironde

Saint-Ciers-sur-Gironde és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.990 | 2.156 | 2.011 | 2.917 | 2.906 | 3.095 | 3.097 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-1983 | Maurice Fouchier | |
| 1983-1989 | Paul Crotte | PS |
| 1989-2008 | Daniel Picotin | UDF |
| 2008- | Anne-Marie Plisson | PS |

## Agermanaments

* Orio
* Ivăneţu

## Galeria d'imatges

* L'església de Saint-Paulin i Saint-Cyriaque
* L'alcaldia
* Els jardins de l'alcaldia
* Correus

## Referències

* ↑ Toponímia occitana