OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bioeconomia

La bioeconomia o bioteconomia és tota activitat econòmica derivada de l'activitat i recerca científica concentrada en entendre els mecanismes i processos als nivells genètics i moleculars i l'aplicació d'aquest coneixement en qualsevol procés industrial. O sigui, els mitjans a través dels quals es pot obtenir diners de la biotecnologia.
L'evolució de la indústria biotecnològica i la seva aplicació en l'agricultura, salut, indústries química o energètica és un exemple clàssic de l'activitat bioeconòmica.
El terme va ser definit per Juan Enriquez i Rodrigo Martinez en el Genomics Seminar, el 1997, AAAS meeting a Filadèlfia. Un extracte d'aquest estudi fou publicat el 1998 a la revista Science Magazine sota el títol "Genomics and the World's Economy" (Genòmica en l'Economia Mundial).
El terme és amplament emprat per agències de desenvolupament regional, organitzacions internacionals i companyies de biotecnologia. Està estretament relacionat amb l'evolució de la indústria biotecnològica. L'habilitat per estudiar, entendre i manipular el material genètic ha estat possible degut al progrés tecnològic.

## Referències

* ↑ «www.biotechonomy.com». Arxivat de l'original el 2012-06-21. [Consulta: 13 febrer 2021].
* ↑ Enriquez-Cabot, Juan. "Genomics and the World's Economy." Science Magazine 281 (14 August 1998): 925-926.
# Biologia cel·lular

La biologia cel·lular o citologia és la branca de la biologia que estudia l'estructura i funció de les cèl·lules com a unitats individuals, complementant així a la histologia (que estudia a les cèl·lules com a component dels teixits).
La biologia cel·lular comprèn l'estudi de l'estructura i activitat de les diferents parts de la cèl·lula i membrana cel·lular, el mecanisme de divisió cel·lular, el desenvolupament de les cèl·lules sexuals, la fecundació i la formació de l'embrió, les alteracions de les cèl·lules, com les que ocorren en el càncer, la immunitat cel·lular i els problemes relacionats amb l'herència. Per aquest propòsit, els biòlegs cel·lulars estudien la biologia molecular de la cèl·lula.
Fins fa poc de temps, la biologia cel·lular es limitava a l'observació microscòpica de cèl·lules mortes tenyides, intentant correlacionar aquestes observacions amb els fenòmens fisiològics ja coneguts. Les tècniques més recents permeten, avui en dia, l'estudi i observació de les cèl·lules vives. Amb el microscopi de contrast de fase es poden observar les cèl·lules vives en funcionament gràcies a l'ús de contrastos. Les tècniques de microdissecció, microinjecció i microquímica, permeten obtenir material de l'interior de les cèl·lules (protoplasma) per al seu estudi i anàlisi, utilitzant tubs de mig micró de diàmetre. La biologia cel·lular té un gran valor en la medicina actual, ja que ajuda a diagnosticar malalties mitjançant l'anàlisi de les cèl·lules extretes de diversos líquids corporals (sang, LCR, etc.).

## Vegeu també

* Membrana plasmàtica
* Citoesquelet
* Nucli cel·lular
* Ribosomes
* Reticle endoplasmàtic
* Aparell de Golgi
* Mitocondris
* Cloroplasts
* Lisosomes
* Peroxisomes
* Vacúols
* Paret cel·lular
# Inés Palou

Inés Palou (Agramunt, 1923-Gelida, 1975) fou una novel·lista catalana de la generació de la postguerra espanyola, autora de les novel·les Carne apaleada (Planeta, Barcelona, 1975) i Operación Dulce (Planeta, Barcelona, 1975). L'escriptora va exposar en la seva obra la seva experiència en una presó de dones durant el Franquisme, per un delicte d'estafa. Davant la possibilitat d'ingressar novament a la presó, va decidir suïcidar-se llançant-se a les vies d'un tren. Va escriure a la publicació penitenciària Redención.
El cruent desenllaç de la vida de l'escriptora va impulsar l'adaptació al cinema de la seva primera novel·la, Carne Apaleada (dir. Javier Aguirre Fernández, 1978), el final del qual recrea la seva última i extrema decisió. Abans de suïcidar-se, va enviar una carta a José Manuel Lara Hernández dient-li que "li ofereixo en safata de plata l'èxit per al proper Planeta". Escriu amb frases curtes i ràpides.

## Referències

* ↑ «Audios para recordar - Inés Palou y su Planeta - 12/10/15 - RTVE.es» (en espanyol europeu), 12-10-2015. [Consulta: 13 abril 2018].
* ↑ Sánchez, Alberto «Inés Palou: dos novelas y un suicidio» (en castellà). Verba Hispanica, 17, 1, 31-12-2009, pàg. 65–84. DOI: 10.4312/vh.17.1.65-84. ISSN: 2350-4250.
* ↑ «Inés Palou - Biografía - decine21» (en castellà). [Consulta: 13 abril 2018].

## Bibliografia

* «Inés Palou: dos novelas y un suicidio». Verba hispanica: anuario del Departamento de la Lengua y Literatura Españolas de la Facultad de Filosofía y Letras de la Universidad de Liubliana, 17, 2009, pàg. 65-84. ISSN: 0353-9660.
# Biggs Junction

Biggs Junction és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a la riba sudd del riu Colúmbia, a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 50 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Biggs Junction tenia 50 habitants, 20 habitatges, i 12 famílies. La densitat de població era de 23 habitants per km².
Dels 20 habitatges en un 25% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 40% no eren unitats familiars. En el 40% dels habitatges hi vivien persones soles el 5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,5.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 30% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.167 $ i la renda mediana per família de 66.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.750 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 19.532 $. Aproximadament el 21,4% de les famílies i el 22,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Biggs Junction». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Biggs Junction». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Biggles, els viatgers del temps

Biggles, els viatgers del temps (títol original: Biggles) és una pel·lícula d'aventures i de ciència-ficció estatunidenco-britànica dirigida per John Hough, estrenada l'any 1986.
La pel·lícula està basada en el personatge homònim de la sèrie de novel·les creat per William Earl Johns. Marca l'última aparició a la pantalla de l'actor Peter Cushing. Aleshores va ser adaptat en un vídeojoc homònim per Amstrad CPC, Commodore 64 i ZX Spectrum.
Ha estat doblada al català

## Argument

A Nova York, després d'una trobada amb un misteriós ancià, un jove, Jim, es troba brutalment transportat al bell mig de la Primera Guerra mundial. Coneix Biggles, un pilot, l'avió del qual acaba de caure. Des d'aleshores, Jim viatja entre la seva època i la de la guerra, i cada vegada troba Biggles, que ajuda en el curs d'una missió perillosa.

## Repartiment

* Neil Dickson: James "Biggles" Bigglesworth
* Alex Hyde-White: Jim Ferguson
* Fiona Hutchison: Debbie
* Peter Cushing: William Raymond
* Marcus Gilbert: Eric Von Stalhein
* William Hootkins: Chuck
* Alan Polonsky: Bill
* Francesca Gonshaw: Marie
* Michael Siberry: Algy
* James Saxon: Bertie
* Daniel Flynn: Ginger
* Alibe Parsons: Maxine Fine

## Banda original

Els sis primers títols de la banda original de la pel·lícula Biggles (cara A de la versió vinil) són cançons, mentre que els cinc últims títols (cara B) són músiques de la pel·lícula compostes per Stanislas Syrewicz. Una de les cançons, No Turning Back, va ser escrita especialment per la pel·lícula i sortirà en single pel promotor, amb un vídeoclip que figurarà en la seva reedició en DVD; va ser interpretat per The Immortals, un grup específicament format per aquest títol per John Deacon, llavors baixista de Queen, amb el bateria Lenny Zakatek i el guitarrista Robert Ahwai.
* Do You Want To Be A Hero?, per Jon Anderson
* Chocks Away, per Jon Anderson
* Big Hot Blues, per Chakk
* Knocking at Your Backdoor, per Deep Purple
* Knock 'Em Dead Kid, per Motley Crua
* No Turning Back, per The Immortals
* Music Soundtrack
* Ariel Pursuit
* Discovery
* Biggles' Theme
* Maria's Theme

## Referències

* ↑ esadir.cat. Biggles, els viatgers del temps. esadir.cat.
* ↑ IMDb. Biggles (en anglès). IMDb.
# Bitxok

Bitxok (en rus: Бычок) és un poble de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 268 habitants. Pertany al districte de Kastórnoie.

## Referències

* ↑ «Общая Информация о районе». Официальный сайт Администрации Касторенского района. Arxivat de l'original el 2020-06-18. [Consulta: 3 desembre 2019].
# Bitó

* Per a altres significats, vegeu «bitó comú».
Bitó (en llatí Biton, en grec antic Βίτων) fou un escriptor grec. No se sap el seu origen. Segurament va viure al segle ii aC. El mencionen Hesiqui de Milet, Heró el Jove i segurament Claudi Elià (amb el nom de βίων (Bió).
Va escriure un tractat titulat κατασκευαὶ πολεμικῶν ὀργάνων κὰ καταπελτικῶν ("Kataskeuai polemikōn Organon kai katapeltikōn" Sobre la construcció d'armes de guerra i catapultes). El llibre el va dedicar al rei Àtal de Pèrgam, però no se sap a quin dels reis d'aquest nom anava dirigit, potser a Àtal I o més probablement a Àtal II.
El tractat descriu:
* πετρόβολον,("Petróbolon") una màquina de setge per llençar pedres fabricada per Caró de Magnèsia
* Una màquina amb el mateix ús feta a Tessalònica per Isidor d'Abidos.
* ἑλέπολις ("Helèpolis", conqueridora de ciutats), un aparell per assetjar ciutats construït per Posidoni de Macedònia per encàrrec d'Alexandre el Gran.
* Sambuca, un aparell per realitzar un setge naval, fet per Dami de Colofó.
* γαστραφέτης (Gastrafetes "ventre arquejat") un enginy a manera d'arc creuat tipus ballesta, que va veure Heró d'Alexandria, fet per Zòpir de Tàrent a Milet i a Cumes (Itàlia).
Bitó diu que ell mateix va escriure un tractat sobre òptica que s'ha perdut.

## Referències

* ↑ Biton a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 490
# Ictiostracis

Els ictiostracis (Ichthyostraca) constitueixen un clade de crustacis dintre dels pancrustacis que inclou els clades dels pentastòmides i els branquiürs. Va ser suggerit per Zrzavý et al. l'any 1997.

## Referències

* Jerome C. Regier et al., 2010. Arthropod relationships revealed by phylogenomic analysis of nuclear protein-coding sequences. Nature 463, 1079-1083 (25 de febrer de 2010) | doi:10.1038/nature08742.
# Ictiosaures (ordre)

Els ictiosaures (Ichthyosauria, del grec 'rèptils peix') són un ordre de sauròpsids (rèptils), marins i vivípars, que probablement van sorgir a finals del període Permià i s'extingiren a finals del Cretaci. Es caracteritzen per la forma de peix o dofí (aletes laterals, aleta dorsal, aleta caudal). Curiosament, com els dofins, parien el cadell ja viu.
Proporcionalment, són els animals amb els ulls més grossos que hi ha hagut a la Terra. L'ull era sostingut per una anella d'ossos única en els rèptils.
La boca era allargada, com la d'un dofí, amb unes petites dents molt esmolades, perfectament dissenyades per caçar cefalòpodes com ara els ammonits. Però, al contrari que en els dofins, el seu òrgan propulsor, la cua, no es disposava horitzontalment per crear el moviment batent-lo amunt i avall, sinó que estava disposat com en els peixos, verticalment, per fer uns moviments molt més efectius, ràpids i precisos. Els músculs de la cua eren especialment potents per poder nedar.
Les potes davanteres es van transformar en aletes i el nombre de falanges va augmentar, però, en comptes de tenir-les allargades, com altres animals, eren com petites boles d'os. La funció de les aletes no era locomotora, sinó que servien per dirigir, com un timó.
Tenien un cervell molt desenvolupat i, com tots els rèptils, respiraven l'aire atmosfèric; així, doncs, havien de pujar a la superfície a respirar. Igual que en els cetacis d'avui dia, una emersió massa ràpida els podia provocar la síndrome de descompressió. Un estudi publicat l'any 2012 demostra que més d'un 15% dels ictiosaures del Juràssic i el Cretaci havien tingut aquesta síndrome, que, paradoxalment, era menys comuna entre els ictiosaures del Triàsic.
El seu comportament era gregari i anaven en grups familiars.
El més gran de tots va ser Shonisaurus, que feia més d'11 metres i que va viure en el Triàsic.
La seva extinció és un tema de debat, ja que no se sap si van desaparèixer ara fa 70 milions d'anys per la deriva continental, que va causar la regressió dels mars càlids i poc profunds, o fa 65 milions d'anys, en l'extinció K-Pg.
Avui dia encara no se sap ben bé quina és la seva relació amb altres rèptils ni els seus orígens, però el que és ben segur és que van dominar els mars des de fa uns 250 milions d'anys fins en fa uns 70.

## Taxonomia

* Ordre ICHTHYOSAURIA
* Família Mixosauridae
* Subordre Merriamosauriformes
** Guanlingsaurus
** (sense categoria) Merriamosauria
*** Família Shastasauridae
*** Infraordre Euichthyosauria ("ictiosaures verdaders")
**** Família Teretocnemidae
**** Californosaurus
**** (sense categoria) Parvipelvia
***** Macgovania
***** Hudsonelpidia
***** Suevoleviathan
***** Temnodontosaurus
**** Família Leptonectidae
*** Infraordre Thunnosauria
**** Família Stenopterygiidae
**** Família Ichthyosauridae
**** Família Ophthalmosauridae

## Referències

* ↑ «Triassic lark» (en anglès). The Economist, 26-05-2012. [Consulta: 27 maig 2012].
# Ictiosi vulgar

La ictiosis vulgar (també coneguda com a ictiosi autosòmica dominant i ictiosi simple per la forma lleu) és un trastorn de la pell que causa una pell seca i escamosa. És la forma més comuna d'ictiosi,$^{:486}$ que afecta al voltant d'1 de cada 250 persones. Per aquest motiu es coneix com a ictiosi comuna. Sol ser una malaltia hereditària autosòmica dominant (sovint associada amb filagrina), encara que existeix una rara versió no hereditària anomenada ictiosi adquirida.$^{:560}$

## Presentació

Els símptomes de la forma hereditària d'ictiosi vulgar no solen estar presents al néixer, però generalment es desenvolupen entre els tres mesos i els cinc anys d'edat. Els símptomes sovint milloraran amb l'edat, tot i que poden tornar a ser més greus. a la vellesa.

## Referències

* 1 2 Rapini, Ronald P.. Dermatology: 2-Volume Set. St. Louis: Mosby, 2007. ISBN 978-1-4160-2999-1.
* ↑ Diccionari Enciclopèdic de Medicina
* ↑ Freedberg, et al. (2003). Fitzpatrick's Dermatology in General Medicine. (6th ed.). McGraw-Hill. ISBN 0-07-138076-0.
* ↑ «www.ichthyosis.com». Arxivat de l'original el 2020-05-16. [Consulta: 17 juliol 2007].
* ↑ James, William; Berger, Timothy; Elston, Dirk (2005). Andrews' Diseases of the Skin: Clinical Dermatology. (10th ed.). Saunders. ISBN 0-7216-2921-0.
* ↑ Ichthyosis vulgaris, OMIM (Online Mendelian Inheritance in Man), Johns Hopkins University
* ↑ Ichthyosis vulgaris, eMedicine.com
* ↑ "Ichthyosis vulgaris", MedlinePlus Medical Encyclopedia.
# Chablès

El Chablais (en savoià: Chablès) és una antiga província de Savoia, el territori de la qual es divideix actualment entre França i Suïssa.

## Referències

* ↑ Dictionnaire portatif et de prononciation espagnol-francais et francais-espagnol a l'usage des deux nations. ... compose et redige fidellement, d'apres la derniere edition du dictionnaire de l'Academie Royale Espagnole, et les meilleurs dictionnaires francais. ... par J.L. Barthelemi Cormon: 1 (en francès), 1800, p. 745.
# Chicos ricos

Chicos ricos és una pel·lícula de l'Argentina filmada en colors dirigida per Mariano Galperín sobre el seu propi guió escrit en col·laboració amb Sergio Bizzio que es va estrenar el 9 de novembre de 2000 i que va tenir com a actors principals a José María Monje, Iván González, Victoria Onetto i Martín Adjemián.
La productora MAO pertany al director Mariano Galperín, al fotògraf Alejandro Giuliani i al sonidista Omar Jadur. És l'última pel·lícula de Darío Vittori, la segona de Galperín després de 1000 boomerangs (1995) i el debut de la model i conductora Déborah del Corral.

## Sinopsi

Dos premiats creatius publicitaris organitzen una festa en la seva mansió i són sorpresos per un lumpen i el seu fill que intenten robar-los per a pagar els seus deutes amb un prestador que els amenaça.

## Repartiment

* José María Monje…Andy Bieri
* Iván González…Tomás Cohen
* Victoria Onetto…Marisol
* Deborah de Corral…Suky
* Martín Adjemián…Osvaldo
* Erasmo Olivera…Lalo
* Divina Gloria…Tucán
* Luis Ziembrowski…Medina
* Sebastián Borensztein…García
* Darío Víttori…Rubén
* Lorena Ventimiglia…Mujer de Andy
* Victoria Solarz

## Comentaris

Martín Pérez a Página/12 va escriure:
| « | «Sostingut en gran manera per gags escampats aquí i allà –alguns més reeixits que altres- Nois rics ni tan sols intenta ser el film desvergonyidament eròtic que demana a crits la nuesa de la Onetto, per a quedar-se atrapat en la persecució d'unes suposades bones intencions.» | » |
Ámbito Financiero va escriure:
| « | «El film endarrereix en la seva moralitat 40 anys: els rics són dissoluts i cruels i els assaltants són violents per necessitat.» | » |
Diego Batlle a La Nación va opinar:
| « | «…una hora de desventures, accidents, abusos físics i situacions absurdes, més un grapat de flashbacks que intenten justificar amb fets del passat, les accions dels personatges.» | » |
Manrupe i Portela escriuen:
| « | «…avorrit film eròtic, anacrònic en temps de canals XXX codificats i amb el tio de situacions ja fatigades a La sartén por el mango (Manuel Antín, 1971).» | » |

## Referències

* 1 2 3 4 5 Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos II 1996-2002. Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2003, p. 47-48.

## Enllaços externs

* Informació sobre Chicos ricos a cinenacional.com
* Chicos ricos a Facebook
# Per tu ploro

Per tu ploro és una sardana llarga escrita per Pep Ventura. Es desconeix l'any exacte de composició, perquè Pep Ventura no va datar pràcticament mai els seus manuscrits. Es conserva una partitura manuscrita de la mateixa sardana titulada L'enamorada. Fou interpretada a la Plaça de Catalunya l'any 1872 amb motiu d'un concert de la Cobla de Pep Ventura durant les Festes de la Mercè. La primera edició és una reducció per a piano de Lluís Millet de 1906, impulsada per Salvador Dalí Cusí i l'editor Dalmau Presas i Bru, tots dos de Figueres. Vint anys després, el 1892, Joan Maragall hi va afegir la lletra.
Un dels manuscrits de la partitura que es conserven al Centre de Documentació de l'Orfeó Català és còpia del fill de Pep Ventura, Benet Ventura, i inclou la instrumentació següent: flaviol (flabiol), tibles, tenores, "cornetines" (cornetins), "fiscornos" (fiscorn), "trombones" (trombó), "bajo" (contrabaix).

## Versions

* Salomé (1968)
* Marina Rossell, Clàssics Catalans (2007)
* Gemma Abrié, Amalgama (2016)

## Lletra

Per tu ploro (sardana)
Anèm a la montanya,—que are ve'l bon temps;
ve la Primavera,—ve la Primavera,
la-larala-la-la-la-la,
hores d'alegria, hores de tristor.
Ai del qui se'n va i no tornarà!
També més ai! del qui perd l'amor!
La-la-la.
També més ai! qui perd l'amor!
Adeu, rosa d'Abril!
Adeu, rosa encarnada!
Demà, lluny del teu rosê,
d'anyorament me moriré.
Quant te diràn la meva fi,
plora per mi, que per tu ploro;
plora per mi, mes dolçament,
que amargament no es el teu plor.
Aixuga el plor, no ploris gaire,
que't marciria'l pas de l'aire.
No ploris gens; no ploris, no.
Per tu i per mi, jo, que ja'n sé,
bé puc plorar mellor.
La-larala-la

## Referències

* 1 2 3 Costal i Fornells, Anna. Les sardanes de Pep Ventura i la música popular a Catalunya entre la Restauració dels Jocs Florals i la Primera República (1859-1874), p. 174. Tesi doctoral, 2014, p. 523.
* ↑ «Per tu ploro». Càntut, 2017. [Consulta: 7 abril 2017].

## Enllaços externs

* Manuscrit original de Per tu ploro, de Pep Ventura, conservat al Centre de Documentació de l'Orfeó Català
* Versió editada de Per tu ploro, conservada al Centre de Documentació de l'Orfeó Català
# Peluco

José Agustín Martí Navarro (València, 20 de febrer de 1975) és un exjugador professional d'escala i corda, que jugà a la posició de rest o dauer amb els noms de Martí i Peluco. Forma part dels jugadors formats a Pelayo.
Comença a jugar a l'any 1984 a l'escola Municipal de Pelayo. L'any 1991 queda subcampió del Trofeu Juber. L'any 1999 queda campió de la Lliga Caixa Popular i l'any 2001 queda subcampió d'esta mateixa Lliga. Actualment gestiona el trinquet de Vilamarxant, i el de la Pobla de Vallbona.

## Palmarès

* Trofeu Juber campió 1991
* Lliga Caixa Popular campió 1999
* Lliga Caixa Popular subcampió 2001

## Referències

* 1 2 «José Agustín Martí 'Peluco': «A los jugadores no se les puede pagar más si no llenan los trinquets»» (en castellà), 17-04-2016. [Consulta: 25 agost 2022].
* ↑ Soldado, Alberto. «Un ejemplo de ilusión creadora» (en castellà), 18-05-2015. [Consulta: 25 agost 2022].
* ↑ valencia, Alberto Soldado |. «La revolución del trinqueter «Peluco»» (en castellà), 27-02-2016. [Consulta: 25 agost 2022].
# Peluda

«Peluda» té aquests significats:
* Peluda (meteorologia), fenomen meteorològic que succeeix sobretot al Camp de Tarragona
* Peluda (monstre)
* peluda vera (Arnoglossus laterna), peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes
* rajada peluda, clavellada peluda o escrita peluda, (Raja radula), espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes
* Llenguado pelut (Microchirus variegatus), peix teleosti de la família dels soleids
* garnatxa peluda, varietat de cep negra
* botja peluda (Dorycnium hirsutum) planta arbustiva dins la família fabàcia de distribució mediterrània
# Partit d'Unió Democràtica

El Partit d'Unió Democràtica (Partîya Yekîtî ya Demokratîk, PYD) és una organització política kurda clandestina a Síria, formada el 2003 com a filial siriana del Kongragel (partit kurd de Turquia) i de la Confederació Democràtica del Kurdistan. Està dirigida per Ali Muhammad. Els seus membres han estat perseguits per les autoritats sirianes i molts han estat detinguts. Declara la seva voluntat de resoldre el problema kurd per mitjans democràtics i es declara democràtic socialista, ecologista, liberal i defensor de la igualtat i la llibertat de gènere.
# Pere Bonet

Pere Bonet és el nom dels següents personatges:
* Pere Bonet Alcantarilla (1864 - 193?), escriptor valencià
* Pere Bonet i Cuito (Lleida, 1901 - París, 1980), polític i sindicalista català
* Pere Bonet Mir Bonet de San Pedro o de Sant Pere (Puig de Sant Pere 1917 - 2002), cantant, compositor, autor i arranjador de música mallorquí
# Pere Borrell

Pere Borrell és el nom dels següents personatges:
* Pere Borrell del Caso (Puigcerdà, 1835 – Barcelona, 1910), pintor
* Pere Borrell i Bertran (Barcelona, 1905 – Madrid, 1950), pintor
* Pere Jaume Borrell i Guinart (Sant Pol de Mar, Maresme, 1957), artista plàstic i poeta
# Claude Ruiz-Picasso

Claude Ruiz-Picasso (Boulogne-Billancourt, França; 15 de maig de 1947 - Suïssa, 24 d'agost de 2023) va ser un fotògraf, cineasta i dissenyador gràfic francès, fill de Pablo Picasso i administrador del seu llegat.

## Biografia

Va ser el primogènit del pintor Pablo Picasso i la pintora i escriptora francesa Françoise Gilot, com també germà de la dissenyadora de moda Paloma Picasso. Fotògraf, cineasta i dissenyador gràfic, gestionava també els drets d'autor de l'obra del seu pare. El seu treball li va merèixer el nomenament el 2011 com a cavaller de l'Ordre Nacional de la Legió d'Honor.

## Referències

* ↑ Griñán, Francisco. «Fallece Claude Picasso, principal administrador del imperio del pintor malagueño tras su muerte». Sur (periódico), 25-08-2023. [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ Palés, Alejandra. «Mor Claude Ruiz-Picasso, fill del pintor i administrador del seu llegat», 25-08-2023. [Consulta: 4 setembre 2023].