OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc III Crispo

Francesc III Crispo, nascut el 1469, era fill de Joan III Crispo. Fou el dinovè duc de Naxos i de l'Arxipèlag, baró d'Astrogidis, senyor de Milos, de Santorí, Delos, Siros, Astipàlea, i consenyor de Amorgos. Va succeir al seu pare el 1494 però els venecians van ocupar Naxos i van nomenar governador a Jaume Crispo, però sota l'autoritat màxima de Pere Contarini.
El 1496 el fill de Jaume, Antoni Crispo, fou nomenat governador del ducat i va exercir fins al 1500 en què Francesc III for restablert però no va tornar al ducat fins al 1505 a la mort d'Antoni.
El 1511 fou portat altra vegada a Venècia, i enviat com a governador Antoni Loredano, parent de la seva dona i del dux de Venècia. El domini venecià va subsistir fins al 1517 en què fou capturat per pirates otomans, i el fill de Francesc III fou proclamat duc.
Es va casar amb Caterina Loredano de Venècia.
Va morir (després de ser rescatat) a Venècia el 1518 i va deixar una filla, Caterina, i un fill, Joan IV Crispo, que el va succeir ja abans de la seva mort.
# Frederica de Dohna-Leistenau

Frederica de Dohna-Leistenau va néixer a Königsberg el 3 de juliol de 1738, i va morir a Ostpreussen el 21 d'abril de 1786. Era filla del comte Albert Cristòfol (1698-1752) i la duquessa Sofia Enriqueta de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Beck (1698-1768). Essent comtessa de Dohna-Schlobitten i Leistenau, va esdevenir en casar-se princesa de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Beck.

## Matrimoni i fills

El 30 de maig de 1754 es va casar a Königsberg amb el seu cosí Carles Anton de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Beck (1727-1759), fill del duc Pere August (1697-1775) i de Sofia de Hessen-Philippsthal (1695-1728). El matrimoni va tenir un únic fill:
* Frederic Carles de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Beck (1757-1816), que es va casar amb Frederica de Schlieben (1757-1827).
Uns anys després de la mort de Carles Anton, es va casar per segona vegada el 21 de maig de 1777 amb el comte Frederic Detlev de Moltke (1750-1825). El matrimoni no va tenir descendència.

## Enllaços externs

* genealogics.org
* Isenburg, Wilhelm Karl Prinz von (1965). Europäische Stammtafeln. Band I: Die Deutschen Staaten, Tafel 92.
# Ministre d'Afers Exteriors de Cap Verd

Aquesta és una llista de ministres d'afers exteriors de Cap Verd.
* 1975–1981: Abílio Duarte
* 1981–1991: Silvino Manuel da Luz
* 1991–1993: Jorge Carlos Fonseca
* 1993–1995: Manuel Casimiro de Jesus Chantre
* 1995–1996: José Tomás Veiga
* 1996–1998: Amílcar Spencer Lopes
* 1998–1999: José Luís de Jesus
* 1999–2001: Rui Alberto de Figueiredo Soares
* 2001–2002: Manuel Inocêncio Sousa
* 2002–2004: Fátima Veiga
* 2004–2008: Víctor Borges
* 2008–2011: José Brito
* 2011–2014: Jorge Borges
* 2014–ara: Jorge Tolentino

## Font

* Rulers.org – Foreign ministers A–D
# Ministre (protestantisme)

Els ministres del cristianisme protestant és algú que està autoritzat per una església o una organització religiosa per a fer funcions com les de l'ensenyament de les creences; portar a terme serveis com els casaments, batejos o funerals o proporcionar guia espiritual a la comunitat. El terme ministre deriva del llatí “funcionari, assistent”, el qual deriva de minus “menys”.

## Títols relacionats
### Bisbes, sacerdots i diaques

En el catolicisme romà, esglésies ortodoxes, anglicanisme Metodistes Units (Estats Units) i algunes esglésies del luteranisme hi ha tres ordes de clergues ordenats:
* Bisbes el clergat principal, administren els sagraments i governen l'església.
* Sacerdots administren els sagraments i dirigeixen les congregacions locals; no poden ordenar altres clergues ni consagrar edificis.
* diaques no tenen un paper sacramental i ajuden en la litúrgia.
El terme rector (derivat del llatí que significa governant) o el de vicari mes fa servir en sacerdots en certes ocupacions, especialment en el Catolicisme romà, Anglicanisme i tradicions Episcopalistes.

## Referències

* ↑ "Etimològicament, un ministre és una persona d'estatus baix"." http://www.word-origins.com/definition/minister.html
Viccionari
# Ministre

* Per a altres significats, vegeu «ministre (desambiguació)».
Un ministre o una ministra és un agent del poder governamental que està al capdavant d'un ministeri o departament, per exemple el Ministeri de Finances, el Ministeri de Defensa o el Ministeri de Sanitat. Dirigeix els departaments que estan sota el seu comandament, representa a l'Estat en el qual concerneix el seu ministeri i representa la seva administració dintre del govern. En general, actua sota l'adreça d'un primer ministre (a França o el Regne Unit, per exemple), un president del Govern (Espanya), un canceller federal (Alemanya i Àustria) o president (Estats Units d'Amèrica). Sol ser responsable davant el poder legislatiu de la correcta execució dels serveis que dirigeix.

## En el dret polític espanyol

En el dret polític espanyol els ministres són els càrrecs principals del poder executiu. Es poden comparar amb els secretaris d'estat dels Estats Units d'Amèrica. El càrrec de primer ministre, o cap de govern, a Espanya rep el nom de President del Govern.
D'acord amb la Constitució de 1978 el govern, dirigeix la política interior i exterior, l'administració civil i militar i la defensa de l'Estat. Exerceix la funció executiva, és a dir, el compliment de les lleis dictades per la Poder Legislatiu, i la potestat reglamentària de la Constitució i les Lleis, dit amb altres paraules, dicte reglaments, i els anomenats decrets, que es poden considerar lleis d'àmbit inferior amb la finalitat d'aplicar les Lleis pròpiament dites, és a dir la Constitució i les Lleis.
Segons l'article 100 de la Constitució els membres del govern, els ministres, són nomenats i separats dels seus càrrecs pel Rei segons la proposta del President del Govern.
El govern cessa després de la celebració d'eleccions generals, en cas de pèrdua de la confiança parlamentària, o per dimissió, o mort del seu President.
La responsabilitat criminal del President i dels ministres és exigible davant el Tribunal Suprem. L'acusació de traïció només pot ser plantejada per iniciativa de la quarta part dels membres del Congrés i amb l'aprovació de la majoria absoluta. En aquests casos no es pot aplicar la prerrogativa reial de gràcia.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 131. ISBN 84-930048-0-4.

## Enllaços externs

* Plana de la U. B. sobre la Constitució Espanyola Arxivat 2005-12-23 a Wayback Machine.
Viccionari
# Metaswitzerita

La metaswitzerita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la ludlamita. El material descrit originalment com a switzerita per John S. White i Peter B. Leavens el 1967 va ser definit com a metaswitzerita l'any 1986.

## Característiques

La metaswitzerita és un fosfat de fórmula química Mn$^{2+}$₃(PO₄)₂·4H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1967. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. És una espècie relacionada estructuralment amb la castellaroïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la metaswitzerita pertany a «08.CE: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O sobre 1:2,5» juntament amb els següents minerals: chudobaïta, geigerita, newberyita, brassita, fosforrösslerita, rösslerita, switzerita, lindackerita, ondrušita, veselovskýita, pradetita, klajita, bobierrita, annabergita, arupita, barićita, eritrita, ferrisimplesita, hörnesita, köttigita, manganohörnesita, parasimplesita, vivianita, pakhomovskyita, simplesita, cattiïta, koninckita, kaňkita, steigerita, metaschoderita, schoderita, malhmoodita, zigrasita, santabarbaraïta i metaköttigita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a l'Smithsonian, situat a Washington DC (Estats Units).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Foote Lithium, situada al districte miner de Kings Mountain, dins el comtat de Cleveland (Carolina del Nord, Estats Units). També ha estat descrita en altres indrets dels Estats Units, així com al Canadà, el Brasil, l'Argentina, Portugal, Itàlia, Alemanya, Finlàndia, el Japó i Austràlia.

## Referències

* ↑ «Metaswitzerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 desembre 2021].
# Mohamed Bouazizi

Tariq Tayyib Mohammed Bouazizi (àrab: طارق الطيب محمد البوعزيزي, Ṭāriq aṭ-Ṭayyib Muḥammad al-Būʿazīzī), més conegut com a Mohammed Bouazizi (Sidi Bou Zid, 29 de març de 1984 - Ben Arous, 4 de gener de 2011), l'anomenat «pare de la Revolució de Tunísia» i, posteriorment, de tota la franja nord d'Àfrica, nomenat per alguns mitjans com: «el màrtir que va venir amb la primavera», va ser un jove tunisià, venedor ambulant, que es va suïcidar cremant-se a l'estil bonze davant d'un edifici del govern en protesta per les condicions econòmiques, la corrupció institucional i el tracte rebut per la policia. La seva immolació va desencadenar la revolta popular de 2010 i 2011, que va provocar la fugida del dictador Zine El Abidine Ben Alí. El 2011 va rebre el Premi Sàkharov per la Llibertat de Consciència, al costat d'Asmaa Mahfouz, Ahmed al Zubair Ahmed al Sanusi, Razan Zaitouneh i Ali Farzat pel seu important paper a la primavera àrab.

## Referències

* ↑ Mateos, Oscar «Una xarxa global de moviments socials? Una aproximació al cicle de protestes 2011-1013». Educació Social. Revista d'Intervenció Socioeducativa, 55, 2013, pp. 11 - 32.

## Enllaços externs

* Article sobre Bouazizi Arxivat 2012-01-27 a Wayback Machine.
* La cólera de Túnez (Reportatge televisiu) (en castellà). 24 horas. 2011-01-27. (castellà)
# Concili de Beziers (356)

El concili de Beziers fou una reunió de bisbes celebrada a Beziers a Occitània el 356, dirigida pel bisbe Saturní d'Arle i que va donar una empenta a l'arrianisme que havia estat condemnat al Concili de Nicea de 325, però que des del 353 tenia el suport de fet de l'emperador Constanci II. El concili de Beziers va tenir presència de bisbes de les províncies, Vienesa, Narbones, Sequània i dels Alps. Al concili d'Arle d'aquell any (les actes del qual s'han perdut) fou condemnat Sant Atanasi d'Alexandria, principal opositar de l'arrianisme i va destacar com a fidel al punt de vista de l'emperador el bisbe Saturní d'Arle. Només el bisbe Paulí de Treveris s'hi va oposar obertament. Després del 353, el conflicte es va reprendre amb el bisbe de Poitiers, Hilari, que va excomunicar a Saturní i altres; aquests van respondre amb el concili de Beziers que es va celebrar el 356. Amb el suport de Constanci, Saturni, arquebisbe d'Arle i primat de les Gàl·lies, va fer exiliar a Hilari a Frígia; aquest només va tenir el suport obert de Rodani de Tolosa (que el va haver d'acompanyar en l'exili a Frígia, i hi va morir). En endavant Saturní va dirigir les esglésies de la Vienesa i la Narbonesa i va introduir l'arrianisme. El 359 Saturní va imposar el seu punt de vista al concili de Rimini que va definir un dogma diferent del que havia establert el concili de Nicea.

## Bibliografia

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Columbita-(Mg)

La columbita-(Mg), magnesiocolumbita o magnocolumbita, és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la columbita.

## Característiques

La columbita-(Mg) és un òxid de fórmula química (Mg,Fe,Mn)(Nb,Ta)₂O₆. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6,5. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la columbita-(Mg) pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitja; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriorocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, huanzalaïta, tantalita-(Fe), tantalita-(Mn), columbita-(Mn), qitianlingita, columbita-(Fe), magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Formació i jaciments

S'ha descrit a Europa, Àsia central i a Madagascar.

## Referències

* ↑ «Columbite-(Mg)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Magnesiocolumbite: Magnesiocolumbite mineral information and data.». [Consulta: 26 maig 2017].
* ↑ «Magnocolumbite: Magnocolumbite mineral information and data.». [Consulta: 26 maig 2017].
# Ervenik

Ervenik és un poble de Croàcia situat al comtat de Šibenik-Knin, a Dalmàcia. Pertanyen a aquest municipi els pobles de:
* Mokro Polje, 227 hab. (2011), 181 msnm, 44° 05′ 10″ N, 16° 01′ 48″ E﻿ / ﻿44.08611°N,16.03000°E﻿ / 44.08611; 16.03000
* Oton, 164 hab. (2011), 422 msnm, 44° 06′ 05″ N, 16° 06′ 40″ E﻿ / ﻿44.10139°N,16.11111°E﻿ / 44.10139; 16.11111
* Pađene, 175 hab. (2011), 342 msnm, 44° 05′ 16″ N, 16° 05′ 53″ E﻿ / ﻿44.08778°N,16.09806°E﻿ / 44.08778; 16.09806
* Radučić, 252 hab. (2011), 297 msnm, 44° 05′ 53″ N, 16° 06′ 15″ E﻿ / ﻿44.09806°N,16.10417°E﻿ / 44.09806; 16.10417
# Perella

«Perella» té aquests significats:
* Perella (Sant Joan de les Abadesses)
* Perella (català) o Perelha (Arieja) (occità), comuna occitana situada al departament francès de l'Arieja, a la regió d'Occitània
* Castell de Perella
* Ramon de Perella
# Hibana velox

Hibana velox (abans també coneguda com a Aysha velox) és una aranya comuna d'Amèrica del Nord. Pot ser vista entre el fullatge i dins de cases. És útil en la caça d'insectes com el minador dels tarongers (Phyllocnistis citrella), de la família Gracillariidae, que ataca els cítrics.

## Referències

* Becker, L. (1879). Diagnoses de nouvelles aranéides américaines. Ann. Soc. ent. Belg. 22:77-86.
* Amalin, D.M., Reiskind, J., McSorley, R. & Peña, J. (1999). Survival of the hunting spider, Hibana velox (Araneae, Anyphaenidae), raised on different artificial diets. Journal of Arachnology 27:692-696. PDF Arxivat 2019-08-04 a Wayback Machine.
* Amalin, D.M., Peña, J.E., Yu, S., & McSorley, R. (2000). Selective toxicity of some pesticides to Hibana velox (Araneae: Anyphaenidae), a predator of citrus leafminer. Florida Entomologist 83:254-262.
# Bòbila del camí del Mig

La Bòbila del camí del Mig és una obra de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Antiga bòbila organitzada entorn de la peça central del forn. El forn és una construcció de planta dodecagonal amb la xemeneia al seu bell mig. A la planta baixa hi ha el forn pròpiament dit, construït per dos túnels arquejats i dos passafocs que els comuniquen. La volta i parets dels túnels són de totxo i fang. Al primer pis es troba una única sala amb una coberta dodecagonal amb bigues de fusta de melis situades radialment respecte a la xemeneia. De la xemeneia, d'obra vista, sols en resta el tros de la base, ja que fou enderrocada pel seu mal estat. L'any 1963 el forn s'amplià amb una construcció rectangular adossada a un dels costats amb coberta a dues aigües sustentada per encavallades de formigó i ferro.

## Història

L'edifici fou aixecat per un indià de qui es desconeix el nom, als voltants de 1855. Aquest el va vendre a Lluís Matas i després passà a mans d'un tal Ventura. Restà un temps inactiu i l'any 1935 fou adquirit per la família Roca que el tornà a posar en funcionament l'any 1936. La bòbila ha estat en funcionament fins a l'abril de 1997.

## Referències

* 1 2 «Bòbila del camí del Mig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Pinsà de Mongòlia

El pinsà de Mongòlia o pinsà trompeter mongol (Bucanetes mongolicus) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) actualment inclòs al gènere Bucanetes, però que ha estat ubicat al monotípic gènere Eremopsaltria (Kirwan et Gregory, 2005). Habita vessants rocosos amb vegetació dispersa de l'Iran, Afganistan, Tadjikistan, Kirguizstan, nord-oest de la Xina i Mongòlia.

## Referències

* ↑ «Pinsà de Mongòlia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
* ↑ Fitxa del pinsà trompeter mongol a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev. 31/12/2012 (anglès)
# Petitjeanita

La petitjeanita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany i dona nom al grup de la preisingerita. Rep el nom del col·leccionista de minerals alemany Klaus Petitjean.

## Característiques

La petitjeanita és un fosfat de fórmula química Bi₃(PO₄)₂O(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1992. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la petitjeanita pertany a «08.BO: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ sobre 1:1» juntament amb els següents minerals: nacafita, preisingerita, schumacherita, atelestita, hechtsbergita, smrkovecita, kombatita, sahlinita, heneuïta, nefedovita, kuznetsovita, artsmithita i schlegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Bergweg, a dins de Lautertal, al massís d'Odenwald (Hessen, Alemanya). També ha estat descrita en altres muntanyes alemanyes, així com a França, la República Txeca, Eslovàquia i Anglaterra.

## Referències

* ↑ «Petitjeanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 desembre 2019].
# Petits chanteurs de Saint-Marc

Els Petits chanteurs de Saint-Marc van ser un cor de nens fundat al setembre del 1986 per Nicolas Porte. Es va dissoldre l'octubre de 2019.
Es tractava d'un cor mixt constituït per 75-80 nens amb edats d'entre els deu i els quinze anys. Tots estaven escolaritzats al col·legi de Saint-Marc, a Lió. Nicolas Porte, el director, fou contractat el 1984 pel col·legi perquè organitzés les corals del centre. Aleshores era un estudiant d'arquitectura amb coneixements de piano i de cant. Dos anys després fundà el cor que ha arribat a la popularitat gràcies a la seva participació en la pel·lícula Les Choristes. El cor respongué a un anunci d'una productora cinematogràfica, es presentà a les proves convocades i fou escollit després d'una selecció en què participaren la majoria de les corals i escolanies de França. Un dels seus cantants, Jean-Baptiste Maunier, fou el protagonista de la pel·lícula (Les Choristes) interpretant el paper de Pierre Morange. Maunier treballa també actualment com a actor.
El repertori del cor incloïa música sacra i profana, des del cant gregorià fins a la música contemporània.
El març de 2008 els Petits Cantors de Sant Marc van actuar a la catedral de Tortosa.

## Discografia

* Les Petits Chanteurs de Saint-Marc (1988)
* Les Petits Chanteurs de Saint-Marc (1991)
* Salve Regina (1993)
* Musique Sacrée Notre Dame de Fourvière (1998)
* Misses de Joseph Haydn (1999)
* Récital (2004)
* Les Choristes (banda original de la pel·lícula, 2004)
* Les Choristes en concert (2005)
* Nos Rêves (2005)
* Dans la cour des grands (2008)
* Los Chicos del Coro (2008)
* Les petits chanteurs de Saint-Marc chantent Les Beatles (2011)
* De Cine (2013)

## Notes i referències

* ↑ Catedral de Tortosa (secció Cultura) a Ilercavònia, wiki de Fandom-Wikia

## Vegeu també

* Marc Henric, compositor
* Les Petits Chanteurs à la Croix de Bois

## Enllaços externs

* Pàgina oficial dels Petits chanteurs de Saint-Marc Arxivat 2011-02-07 a Wayback Machine. (en francès)
* Pàgina del col·legi Saint-Marc (en francès)
# Hotel Danubio

Hotel Danubio és una pel·lícula espanyola de thriller dirigida el 2003 per Antonio Giménez-Rico que pretén ser un homenatge al cinema negre dels anys 1950. És basada en la novel·la Los peces rojos de Carlos Blanco Hernández i que fou adaptada al cinema amb la pel·lícula del mateix títol de José Antonio Nieves Conde, el 1955, tot passant desapercebuda. Fou rodada a l'antic balneari de Caldelas, a Tui.

## Argument

Hugo (Santiago Ramos) és un escriptor fracassat que manté una relació amb una noia anomenada Ivón (Carmen Morales) de la mateixa edat que el seu fill Carlos. Aquest s'enamora també de la jove...

## Repartiment

* Santiago Ramos... Hugo
* Carmen Morales... Ivonne
* Mariola Fuentes... Magda
* Juan Jesús Valverde ... Comissari
* Iñaki Miramón ... Agent
* José Sazatornil ... Conserge
* José Caride ... Administrador
* Fedra Lorente ... Primera vedette
* María Asquerino... Tía Ángela
* Antonio Gamero... Porter

## Nominacions i premis
### XVIII Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor música original | Pablo Cervantes | Nominat |
| Millor disseny de vestuari | Montse Sancho Lourdes de Orduña | Nominats |
| Millor maquillatge i perruqueria | Cristóbal Criado Alicia López | Nominats |

### Festival de Màlaga (2003)

Nominada a la Biznaga de Plata i menció especial per Mariola Fuentes

## Referències

* ↑ 'Hotel Danubio' evoca el cine negro de los 50, El país, 26 de setembre de 2003
* ↑ Giménez Rico presenta en Tui el rodaje de su «Hotel Danubio», La Voz de Galicia, 31 d'octubre de 2002
* ↑ Hotel Danubio a Fotogramas
* ↑ Hotel Danubio al web dels Goya
* ↑ Giménez-Rico presenta en Málaga «Hotel Danubio», rodada en Galicia, La Voz de Galicia, 2 de maig de 2003
# Phlin

Phlin és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 43 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Phlin era de 43 persones. Hi havia 16 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 4 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 22 habitatges, 15 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 1 estava desocupat. 21 eren cases i 1 era un apartament. Dels 15 habitatges principals, 13 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 2 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 13 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 6 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Phlin el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 27 persones, 21 eren actives i 6 eren inactives. Les 21 persones actives estaven ocupades(11 homes i 10 dones).. De les 6 persones inactives 1 estava jubilada i 5 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de transport i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Phlin hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Phlin a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Phlin a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.