OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nice People (pel·lícula)

Nice People és una pel·lícula muda dirigida per William C. deMille i protagonitzada per Wallace Reid i Bebe Daniels. Basada en l'obra homònima de Rachel Crothers estrenada a Broadway l'any anterior, la pel·lícula es va estrenar el 3 de setembre de 1922. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Teddy Gloucester és una flapper que porta una vida alegre gràcies als diners del seu pare. Un dia marxa de casa quan el seu pare li prohibeix que assisteixi a un famós cabaret a la japonesa. Teddy, acompanyada per Scotty Wilbur, un noi pobre que frisa per casar-se amb els diners d'ella, s’ha de refugiar en una granja quan es veuen sorpresos per una tempesta. Allà coincideixen amb Billy Wade un desconegut que també s’hi ha refugiat. Aquest la salva de les pretensions no volgudes de Scotty, que va ben borratxo, però no pot evitar l'escàndol que l'endemà es produeix quan el pare d'ella descobreix que ha passat la nit sola amb Scotty. El pare la fa fora de casa de manera que ella es queda amb Billy, que és un exsoldat, a la granja o ell la vol reformar. Més tard el pare la perdona i la deixa tornar a casa però ella enyora Billy. Ell però es nega a seguir l'estil de vida d'ella i al final és ella que li demana per casar-se cosa que ell accepta amb la condició que esdevindrà la clàssica esposa.(REF2)

## Repartiment

* Wallace Reid (capità Billy Wade)
* Bebe Daniels (Teddy Gloucester)
* Conrad Nagel (Scotty White)
* Julia Faye (Hallie Livingston)
* Claire McDowell (Margaret Rainsford)
* Edward Martindel (Hubert Gloucester)
* Eve Southern (Eileen Baxter-Jones)
* Bertram Johns (Trevor Leeds)
* William Boyd (Oliver Comstock)
* Ethel Wales (Mrs. Heyfer)

## Referències

* ↑ «“Nice Prople”». Motion Picture News, 19-08-1922, pàg. 916.
* ↑ «Rachel Crothers stage play makes spicy film entertainment». Film Daily, 20-08-1922, pàg. 11.
* ↑ «Paramount releases for september». Motion Picture News, 09-09-1922, pàg. 1252.
* ↑ «Nice People» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 7 desembre 2020].
# Nicea (Epir)

Nicea (en grec: Νίκαια) fou una antiga ciutat grega a la regió de l'Epir.
Devia pertànyer al Koinon de Bil·lis, ja que hi ha testimoniatges epigràfics, com una inscripció del segle ii ae i una altra de manumissió d'esclaus d'època indeterminada trobada a l'indret on sembla que es trobava l'antiga ciutat.
Esteve de Bizanci l'esmenta com una ciutat il·líria.
S'identifica amb unes restes arqueològiques situades a prop de l'actual població albanesa de Klos, on han aparegut restes de fortificacions que s'han datat dels segles V i IV ae.

## Referències

* 1 2 Mogens Herman Hansen & Thomas Heine Nielsen. «Epiro». A: An inventory of archaic and classical poleis (en anglés). Nova York: Oxford University Press, 2004, p. 346-347. ISBN 0-19-814099-1.
* ↑ «Error - PHI Greek Inscriptions». [Consulta: 14 abril 2024].
* ↑ Esteve de Bizanci 474,17.
# Nicea de Lòcrida

Nicea (en grec antic Νίκαια) era una fortalesa de la Lòcrida Epicnèmida, propera a la costa i al pas de les Termòpiles. Era la primera ciutat dels locris després del riu Alpenos, que era el primer riu després del pas. L'orador Èsquines d'Atenes diu que era un dels llocs que dominava les Termòpiles.
La rendició de Falecos a Nicea, l'any 346 aC, davant Filip II de Macedònia, va donar al rei macedoni el control de les Termòpiles i va posar fi a la Guerra Sagrada. Filip la va conservar un temps però després va donar aquesta ciutat i Magnèsia al tessalis però el 340 aC la va tornar a controlar directament.
Segons Memnó d'Heraclea, els focis van destruir la ciutat i els seus habitants van anar a l'Àsia Menor i van fundar Nicea. Cert això o no, aquesta Nicea es va reconstruir i al segle ii aC va passar a la Lliga Etòlia, perquè va aportar contingents militars a la Guerra Romano-Síria, diuen Polibi i Titus Livi. Més tard, només Estrabó la menciona.
Podria ser el modern castell de Pundonítza.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «2. Nicaea». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 18 juliol 2021].
# Forcados

El port de Forcados és una població de Nigèria, a l'estat del Delta, situat prop de la costa en la sortida a la mar del riu Forcados.
En els anys primers del segle xx, Forçados, un port situat a la desembocadura del riu en una illa de les que forma el delta, era destinació per vapors d'Anglaterra fins al punt del riu amunt en què no es podia seguir, però la progressiva acumulació de llim va fer impossible utilitzar-lo i es va tancar el 1939. El 1961 els vaixells de fins a 7 metres van poder a començar l'entrada del riu Escravos, uns quilòmetres al nord, eixamplada encara en els anys immediats següents. A la rodalia de Burutu a 8 km a l'est de Forcados, es va descobrir petroli el 1964 i el 1965 el port de Forcados, que no s'utilitzava més que per pesca, fou recuperat i el petroli fou exportat per un punt de càrrega en la mar després de 1965 i el 1971 s'hi van establir uns grans depòsits terminals de petroli connectats per un oleoducte als camps petrolífers.

## Bibliografia

* Forcados
# Francesc de Paula Cardoner i Blanch

Francesc Cardoner i Blanch (Barcelona, 1929 - ídem, 1997) va ser un arquitecte català.
Titulat el 1965, va compaginar la seva professió amb la seva afecció a l'arqueologia, i va col·laborar a les feines del Museu d'Història de la Ciutat de Barcelona. Va treballar amb Isidre Puig i Boada i Lluís Bonet i Garí al taller de la Sagrada Família i en va ser director de les obres des del 1981 fins al 1985, quan fou nomenat Jordi Bonet i Armengol.

## Referències

* ↑ Sotoo, Etsuro; Almuzara, José Manuel. De la piedra al Maestro (en castellà). Ediciones Palabra, p.35. ISBN 8498404959.
* ↑ "Gaudí com a Renaixença catalana de les formes". Joaquim Noguero Arxivat 2010-11-22 a Wayback Machine., entrevista a Jordi Bonet publicada el gener de 2002 a Escola Catalana, revista educativa d'Òmnium Cultural.
# Antoni de Cardona

Antoni de Cardona és el nom dels següents personatges:
* Antoni de Cardona i de Luna (? ~1380 - Sicília, 1439), comte de Collesano i virrei de Sicília
* Antoni de Cardona i de Borja (Regne de València, ? - ?), senyor de Castellnou
* Antoni de Cardona i Enríquez (? - ? 1555), virrei de l'illa i regne de Sardenya
* Antoni de Cardona-Anglesola i Centelles, baró de Bellpuig, senyor d'Utxafava i baró de Linyola
# Francesc Tàpies i Torres

Francesc Tàpies Torres (Oliana, juliol del 1898 - Tarragona, 1977?) va ser un músic i sacerdot català, mestre de capella de la Catedral de Tarragona.

## Biografia

El 1920 va ser el Mestre de capella més jove de l'Estat espanyol a Lugo. El 1924 es traslladaria a Roma on es va diplomar en música sacra. Més tard estudià a París de la mà del mestre Bonnet. Enyorat per Catalunya va presentar-se a les oposicions per ser Mestre de Capell' de la Catedral de Tarragona. Les va aprovar.

## Llegat a Tarragona

El 1931, Tàpies va fundà el Conservatori de Tarragona, que arribaria a ser una filial del Liceu de Barcelona. Després de la Guerra Civil, el 1941 va ser designat canonge de la Santa Església de la Catedral, Metropolitana i Primada. Durant tot aquest temps va ser director del conservatori de Tarragona, càrrec que abandonaria a finals del 1974 per problemes de salud.

## Últims anys

Durant els seus últims anys de vida va dirigir el Cor Parroquial de Constantí, que en honor del patró d'aquesta ciutat va compondre una celebrada Missa per a cor i orgue.

## Obra

Tarragona va ser escenari de les estrenes de les obres més conegudes de Tàpies Torres, així com Pontificial de flames el gener de 1960 i dirigit pel mestre Eduard Toldrà o Pau, herald de crist al gener del 1964, ambdós amb lletres de Mossén Melendres. Va viure fins a la seva mort a la casa número 24 del carrer Estanislau Figueres.

## Referències

* ↑ «Els nostres compositors, al web dels Cors i Orquestra dels Amics de la Catedral de Tarragona». [Consulta: 1r agost 2014].
# Ansprand

Ansprand (al voltant de 657 - Pavia, juliol de 712) va ser rei dels llombards i rei d'Itàlia el 712. De 688 al 701 va ser duc d'Asti.
Duc d'Asti el 688, a la mort de Cunipert (700) va assumir la regència del fill menor d'edat del rei difunt, Liutpert. Va haver d'enfrontar la rebel·lió immediata del duc de Torí, Ragimpert, que el va enfrontar a Novara a principis del 701 i el va derrotar, malgrat el suport rebut del duc de Bèrgam, Rotari. A la mort de Ragimpert, encara l'any 701, Ansprand i Rotari van intentar tornar a instal·lar a Liutpert i va aconseguir derrotar i fer presoner a Aripert II, fill i successor de Ragimpert. Després d'un breu període, però, Aripert va fugir i va lliurar la batalla a Liutpert i als seus protectors Ansprand i Rotari, al que va derrotar a Pavia (702). Ansprand va fugir a l'illa Comacina i a continuació, al ducat de Baviera. Aripert va empresonar a la seva família (esposa i fills), que va ser horriblement torturats i mutilats i només es va salvar el fill més jove, Liutprand, que per ser un nen petit va ser retornat al seu pare.
A principis de 712 Ansprand va poder aixecar un exèrcit de bavaresos i va caure sobre Itàlia; la batalla (mes de març del 712) va durar tot el dia fins que es va fer de nit, i va tenir un resultat incert. Aripert semblava tenir l'avantatge de manera que els bavaresos estaven a punt d'abandonar el camp, però Aripert va cometre el greu error de tornar a la nit a Pavia i els seus soldats, ofesos pel que consideraven un acte de covardia, el va abandonar; Aripert llavors va voler escapar però en la fugida es va ofegar al riu Ticino a causa del pes del tresor que s'havia emportat. Ansprand va ser llavors aclamat rei, i va rebre un fort suport dels magnats als que no li havia agradat la usurpació de Ragimpert i d'Aripert II i l'enderrocament de Liutpert, però també dels partidaris d'Aripert mateix, seduïts pel seu carisma. Immediatament va associar al tron el seu fill Liutprand que el va succeir quan va morir, tot just tres mesos després.

## Referències

* Pau el Diaca, Historia Langobardorum (Storia dei Longobardi, Lorenzo Valla/Mondadori, Milà 1992)
* Jörg Jarnut, Storia dei Longobardi, Torí, Einaudi, 2002. ISBN 88-464-4085-4
* Sergio Rovagnati, I Longobardi, Milà, Xenia, 2003. ISBN 88-7273-484-3
# Anstruda

    Per la santa del mateix nom, vegeu Santa Anstruda
Anstruda (segle VII - segle VIII (<708)) fou una dama franca de la fi del segle vii, filla de Warattó, majordom de palau de Nèustria, i d'Ansefleda, i esposa de Bercari, també majordom de palau de Nèustria.
A la mort d'Ebroin, majordom del palau de Nèustria, que havia intentat sotmetre els nobles neustris, els grans senyors de Nèustria havien estat d'acord a anomenar majordom de palau a un senyor de feble poder, per tal de guardar la seva independència: havien escollit Warattó. Després de divergències entre Warattó i el seu fill Gislemar, aquest va enderrocar al seu pare, però va ser mort poc després. Warattó va tornar al poder i va morir el 686. Ansefleda, la seva vídua, va fer designar al seu gendre Bercari, el marit d'Anstruda.
Però va esclatar la guerra entre Nèustria i Austràsia i Bercari, poc capaç, fou derrotat a Tertry el juny del 687 davant de Pipí d'Héristal, el majordom de palau d'Austràsia. Ansfleda llavors va fer assassinar Bercari, i després va negociar la pau amb Pipí d'Héristal, i va casar a Adaltruda, filla de Bercari i d'Anstruda Amb Drogó de Xampanya, duc de Xampanya, el fill gran de Pipí d'Héristal.
No se sap el que es va fer després d'Anstruda. El 708, a la mort de Drogó, fou Ansefleda qui es va ocupar de l'educació dels quatre fills de Drogó, el que deixa suposar que la mare (Adaltrude) i l'àvia (Anstruda) havien de ser mortes perquè sigui la besàvia qui se n'ocupa.

## Notes i referències

* ↑ Roger-Xavier Lantéri, Les Mérovingiennes, 2000, Éditions Perrin, col. Tempus ISBN 2-626-02475-8 Error en ISBN: suma de verificació no vàlida
* ↑ Segons la Gesta Fontanellensium, Adaltruda, dona de Drogó, era filla de Warattó i de la seva dona Ansfleda, però aquesta indicació no és tinguda en compte actualment i es veu més aviat en Adaltruda una filla més que no una germana d'Anstruda (Fundació per la Genealogia Medieval)
* ↑ Foundation fur Medieval Genealogy (Fmg):Nobility: Ebroin, Waratto i Giselmar.

## Vegeu també

* Dones a la dinastia merovíngia
# Nicolau II Crisoberges

Nicolau II Crisoberges (en grec antic: Νικόλαος ὁ Χρυσοβέργης) va ser patriarca de Constantinoble de l'any 984 al 995.
Va succeir al patriarca Antoni III quan aquest va morir, tot i que Antoni havia dimitit del càrrec l'any 980. Durant el seu mandat va finalitzar el que es coneix com a Baptisme de Kíev, la cristianització de la Rus de Kíev.
Nicolau II va ser declarat sant per l'Església Ortodoxa i per l'Església catòlica. La seva festivitat se celebra el dia 16 de desembre.

## Referències

* ↑ «Ὁ Ἅγιος Νικόλαος ὁ Χρυσοβέργης». ΜΕΓΑΣ ΣΥΝΑΞΑΡΙΣΤΗΣ. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ «Νικόλαος Βʹ Χρυσοβέργης» (en grec). Ecumenic Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 8 juliol 2023].
# Antoni Vallori Mateu

Antoni Vallori Mateu (Selva, 21 de gener de 1949 - 6 de novembre de 2022) va ser un ciclista mallorquí, professional entre el 1973 i el 1976. El seu major èxit esportiu l'aconseguí a la Volta a Espanya, en guanyar una etapa de l'edició de 1976. Entre 1986 i 2001 fou president de la Federació Balear de Ciclisme i el 2012 passà a dirigir l'Associació d’Exciclistes de les Illes Balears.

## Palmarès

* 1974
** 1r a la Volta a Cantàbria i vencedor d'una etapa
* 1976
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1974. 12è de la classificació general
* 1976. 28è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 1974. Abandona (11a etapa)

## Referències

* ↑ Fernández, Manuel. «Fallece Antoni Vallori, expresidente de la Federación Balear de Ciclismo» (en castellà), 06-11-2022. [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ «VALLORI MATEU Antonio». [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Antonio VALLORI MATEU» (en italià). [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ Limón, Miquel Àngel «Antoni Vallori, un ciclista històric format a Citadella». Es Diari, 29-06-2017, pàg. 28.
* ↑ «Nace la Associació d’Exciclistes de les Illes Balears» (en castellà), 07-02-2012. [Consulta: 9 desembre 2022].
# Antevorta

Antevorta fou una deessa romana esmentada també com Porrima o Prorsa. Era germana de Postvorta i les dues germanes eren acompanyants o assistents de la deessa Carmenta.
Segons Ovidi les acompanyants de Carmenta es deien Porrima i Postverta; però segons Gai Juli Higí es deien Antevorta i Postvorta Aquests noms estaven en relació amb la seva qualitat de moires, les divinitats que tenien poder sobre el destí de les persones. El nom d'Antevorta, com indica el prefix llatí ante- expressa la capacitat de veure amb antelació el que passaria amb la vida d'una persona. Les tres divinitats eren invocades conjuntament per les dones embarassades que desitjaven un destí favorable per als nens que havien de néixer. Segons Georg Wissowa, Antevorta era invocada per separat i abans del part només per demanar que la transició cap a la vida fos segura i aquesta podria ser una de les raons perquè la Carmentàlia se celebrés en dos dies separats. Es deia que Antevorta estava present als naixements quan els nens sortien amb el cap per davant i la seva germana, Postverta, quan venien amb les cames per davant. El segon nom, Porrima, ve de l'expressió "quod porro fuerat cecinisse putatur", de l'adverbi porrō, «per endavant».

## Referències

* ↑ Ovidi anomena les dues germanes Carmentae, Ovidi, Fastos, I. 633; Aulus Gel·li, Les Nits Àtiques, XVI. 16; Macrobi, Saturnalia, I. 7
* ↑ Kurt Latte, Römische Religionsgeschichte, München, 1960, p. 136-137
* ↑ G. Wissowa, article «Carmenta», en "Real-encyclopädie der classischen Altertumswissenschaft",1884, volum I p. 853
* ↑ Aulus Gel·li, Les Nits Àtiques, XVI. 16, citant a Varró
* ↑ Ovidi, Fastos I.633-634
# Nivell de sensibilitat a la humitat

El Nivell de sensibilitat a la humitat (amb acrònim anglès MSL, Moisture sensitibity level) fa referència a les precaucions de manipulació i embalatge que cal seguir per als components electrònics que s'anomenen semiconductors. L'MSL és un estàndard electrònic que ens informa del període que un dispositiu sensible a la humitat pot estar exposat a condicions ambientals determinades (30 °C / 85 (30 °C / 85 % RH at Level 1; 30 °C / 60 % RH at all other levels). La tendència actual és que els semiconductors vagin disminuint de mida, la qual cosa implica una alta densitat de terminals que van soldats. La humitat atrapada en aquesta matriu de terminals, en el procés de soldadura, provoca l'expansió de les molècules d'aigua que a la vegada provoquen esquerdes a l'estructura dels semiconductors. Aquests danys consisteixen en trencaments de l'estructura de suport del dau de silici, l'encapsulat i les seves connexions (wire bonding). L'organització electrònica IPC va elaborar l'estàndard IPC-M-109 que especifica els nivells de sensibilitat en funció del temps màxim permès que poden estar sense atmosfera inert, o sigui, el temps un cop s'ha obert l'embalatge de proteccióː
| Nivell | Temps màxim | Condicions |
| MSL 6 | Cal escalfar abans de soldar | 25 °C 85 humitat relativa |
| MSL 5A | 24 hores | 25 °C 85 humitat relativa |
| MSL 5 | 48 hores | 25 °C 85 humitat relativa |
| MSL 4 | 72 hores | 25 °C 85 humitat relativa |
| MSL 3 | 168 hores | 25 °C 85 humitat relativa |
| MSL 2A | 4 setmanes | 25 °C 85 humitat relativa |
| MSL 2 | 1 any | 25 °C 85 humitat relativa |
| MSL 1 | infinit | 25 °C 85 humitat relativa |

## Referències

* ↑ Falkenthal, Ray «Moisture Sensitivity Levels Explained» (en anglès). http://blog.optimumdesign.com, 30-01-2018. Arxivat de l'original el 2018-01-30 [Consulta: 30 gener 2018].
* ↑ «IPC/JEDEC Moisture Sensitivity Levels» (en anglès). http://eesemi.com.+[Consulta: 30 gener 2018].
* ↑ «MSL Ratings and Reflow Profiles» (en anglès). http://www.ti.com. Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 30 gener 2018].
* ↑ «Moisture sensitivity level - MSL» (en anglès). http://www.surfacemountprocess.com.+[Consulta: 30 gener 2018].
# Fraroz

Fraroz és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 50 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Fraroz era de 50 persones. Hi havia 21 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 9 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 36 habitatges, 21 eren l'habitatge principal de la família, 11 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 28 eren cases i 8 eren apartaments. Dels 21 habitatges principals, 17 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 5 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 11 en tenien cinc o més. 19 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 5 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Fraroz el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 28 persones, 24 eren actives i 4 eren inactives. De les 24 persones actives 23 estaven ocupades (14 homes i 9 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 4 persones inactives 2 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa de construcció.
L'any 2000 a Fraroz hi havia 5 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 280 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Fraroz a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Fraroz a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Frascati

Frascati és un municipi italià, situat a la regió del Laci i a la ciutat metropolitana de Roma Capital. L'any 2004 tenia 20.149 habitants.

## Imatges

* Catedral de Sant Pere
* Piazza San Pietro
* Carrer Cesare Bttisti Street
* Piazza Roma
* Palau in Piazza Roma
* Piazza Roma
* Carrer Mentana
* Font de la Piazza San Pietro
* Palau
# Frans de Vreng

Franciscus "Frans" de Vreng (Amsterdam, 11 d'abril de 1898 - Amsterdam, 13 de març de 1974) va ser un ciclista neerlandès, que fou professional entre 1922 i 1925 i el 1930.
Va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers de 1920, guanyant una medalla de bronze en tàndem, fent parella amb Piet Ikelaar. En aquests mateixos Jocs també va participar en dues proves més. En la persecució per equips acabà el sisè i en la velocitat individual quedà eliminat en sèries.

## Referències

* ↑ «DE VRENG Frans (Franciscus)». [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Frans de Vreng». [Consulta: 13 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Frans de Vreng a sitiodeciclismo.net