OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saint-Maximin

«Saint-Maximin» té aquests significats:
* Saint-Maximin (Gard), municipi al departament del Gard (regió d'Occitània, França)
* Saint-Maximin (Isèra), municipi al departament de la Isèra (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Saint-Maximin (Oise), municipi al departament d'Oise (regió dels Alts de França)
* Saint-Maximin-la-Sainte-Baume, municipi al departament del Var (regió de Provença – Alps – Costa Blava, França)
* Allan Saint-Maximin (Châtenay-Malabry, 1997), futbolista francès que juga d'extrem
# Leo J. Frachtenberg

Leo Joachim Frachtenberg (1883–1930) fou un antropòleg que va estudiar les llengües ameríndies. Va rebre el seu doctorat de la Universitat de Colúmbia el 1910 de Franz Boas per les llengües coos d'Oregon. Altres idiomes amb els quals va treballar foren el chimakuan i Shasta. Igual que Boas i el seu contemporani Edward Sapir era jueu. Frachtenberg va ajudar Franz Boas per produir l'obra del Bureau of American Ethnology, el Handbook of American Indian Languages, BAE Bulletin 40, i també va escriure "Alsea Texts and Myths", BAE Bulletin 67.

## Obres publicades

* Andrade, Manuel J.; & Frachtenberg, Leo J. (1931). Quileute texts. Columbia University contributions to anthropology (Vol. 12). Nova York: Columbia University Press.
* Bernstein, Jay H. (2002) “First Recipients of Anthropological Doctorates in the United States, 1891-1930” American Anthropologist 104 (2): 551-564
* Frachtenberg, Leo J. (1913). Coos texts. California University contributions to anthropology (Vol. 1). Nova York: Columbia University Press. (Reprinted 1969 New York: AMS Press).
* Frachtenberg, Leo J. (1914). Lower Umpqua texts and notes on the Kusan dialect. California University contributions to anthropology (Vol. 4, pp. 141–150). (Reprinted 1969, New York: AMS Press).
* Frachtenberg, Leo J. (1922). Coos: An illustrative sketch. In Handbook of American Indian languages (Vol. 2, pp. 297–299, 305). Bulletin, 40, pt. 2. Washington:Government Print Office (Smithsonian Institution, Bureau of American Ethnology).

## Enllaços externs

* Coos Texts, (1913) a Internet Sacred Text Archive
# Le week-end

Le week-end és una pel·lícula de drama britànicofrancesa del 2013 dirigida per Roger Michell i protagonitzada per Jim Broadbent, Lindsay Duncan i Jeff Goldblum. Escrita per Hanif Kureishi, la pel·lícula és la quarta col·laboració entre Michell i Kureishi. Tots dos van començar a desenvolupar la història set anys abans durant un viatge de cap de setmana a Montmartre. Es va projectar a la secció Presentació especial del Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2013. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Jim Broadbent com a Nick Burrows
* Lindsay Duncan com a Meg Burrows
* Jeff Goldblum com a Morgan
* Olly Alexander com a Michael, fill d'en Morgan pel seu primer matrimoni
* Judith Davis com a Eve, la segona dona d'en Morgan
* Marie-France Alvarez com a Victoire La Chapelle

## Referències

* ↑ Gritten, David. «Hanif Kureishi and Roger Michell on Le Week-End: 'We find each other very annoying'». The Daily Telegraph, 11-10-2013. [Consulta: 16 octubre 2013].
* ↑ «Le Week-End». TIFF. Arxivat de l'original el 26 August 2013. [Consulta: 10 agost 2013].
* ↑ «Le week-end». Goita què fan, ara!. [Consulta: 22 febrer 2023].
* ↑ «Le week-end». ésAdir. [Consulta: 22 febrer 2023].
# Abondant

Abondant és un municipi francès, situat al departament d'Eure i Loir i a la regió del Centre - Vall del Loira.

## Referències

Viccionari
# Ruta S del metro de Nova York

La Ruta S són tres serveis del Metro de Nova York de tipus llançadora (shuttle en anglès) i són:
* 42nd Street connecta l'estació de Times Square-42nd Street amb Grand Central-42nd Street.
* Franklin Avenue enllaça l'estació de Franklin Avenue amb Prospect Park.
* Rockaway Park connecta l'estació de Broad Channel amb Rockaway Park-Beach 116th Street.
A més dels serveis S, també hi ha altres llançadores en el marc d'altres serveis en hores baixes:
* 5 tard a la nit (Dyre Avenue Shuttle), abans SS.
* A tard a la nit (Lefferts Boulevard Shuttle).
* M tardes, caps de setmana i tard a la nit (Myrtle Avenue Shuttle), abans SS.
* R tard a la nit (Bay Ridge Shuttle).
# Aichryson pachycaulon

Aichryson pachycaulon és una espècie de planta del gènere Aichryson de la família de les Crassulaceae.

## Taxonomia

Aichryson pachycaulon Bolle va ser descrita per Carl (Karl) Augus Bolle i publicada a Bonplandia 7: 244. 1859.

### Etimologia

* pachycaulon : epítet que procedeix de les paraules gregues pachys, que significa 'gruixut' i kaulos, que significa 'tija', en referència les seves tiges gruixudes.

## Referències

* ↑ «Aichryson pachycaulon Bolle». International Plant Names Index.
* ↑ List of descriptive plant epithets
# Aichryson parlatorei

Aichryson parlatorei és una espècie de planta del gènere Aichryson de la família de les Crassulaceae.

## Taxonomia

Aichryson parlatorei Bolle va ser descrita per Carl (Karl) Augus Bolle i publicada a Bonplandia 7: 244. 1859.

### Etimologia

* parlatorei : epítet atorgat en honor del botànic italià Filippo Parlatore.

## Referències

* ↑ «Aichryson parlatorei Bolle». International Plant Names Index.
* ↑ «Aichryson parlatorei Bolle». Flora de Canarias.
# Saint-Pôtan

Saint-Pôtan (en bretó Sant-Postan) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 735 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 899 | 926 | 885 | 860 | 798 | 735 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Josette Bailbled | |
| 2008- | Maryse Allée | |
# Salvator Angelo Spano

Salvator Angelo Spano (Villacidro, 1925 - 2004) fou un polític, religiós i escriptor sard. Militant de la Democràcia Cristiana Italiana, ha estat regidor de Villacidro i a les eleccions regionals de Sardenya de 1969 fou escollit conseller regional. El 1972 fou nomenat President de Sardenya, càrrec des del qual va promoure diverses iniciatives socials.
El 1982 abandonà la política per a estudiar teologia i el 1991 fou nomenat diaca permanent del bisbe Antonino Orrù. Com a publicista, ha escrit Conosci la Sardegna - Note di storia e di attualità (1964) i Cercando l'amico - pagine di diario (1992). També ha escrit nombroses obres de teatre i contes en sard campidanès. Ha rebut el Premi Ozieri de teatre el 1977, de contes el 1981 i 1990 i de poesia el 1998.
També ha estat membre del Pen Club Sard i amb Giovanni Spano ha traduït de l'anglès al sard campidanès el Gitanjali (2001) de Rabindranath Tagore.

## Obres

* S'arropapaneri (1978), comèdia.
* Sa vid' 'e Gesu Cristu - sonetti (1981), poesies
* Su mauccheddu (1982), contes
* Su parenti americanu (1983), contes
* Perd' 'e sali - poesie (1987), poemes
* Ogu liau (Mal d'ull, 1990), narracions.
* Contus de bidda mia (Contes del meu país, 1995)
* You capire? (1997)
* Sa paxi mia (La meva pau, 1998), poemes.
* Brebeis (Ovella, 1998), contes, Premi Montanaru de Desulo
* Tzia Antonica (1999), narracions.
* Cantamus e faeddamus a Deus (1999), poesia religiosa
* Genti mia - racconti (2003).
* Che resta? (1998) en italià
* Pispisendu - poesie in sardo-campidanese (Xiuxiuejant, poesies en sard campidanès, 2004)
* Sa passioni e sa morti de Gesu Cristu (2004)

## Enllaços externs

* Biografia a la web del Consell Regional
* Ressenya literària
| Precedit per: Pietro Soddu | President de Sardenya 1972 | Succeït per: Antonio Giagu De Martini |
# Lindworm

El lindworm o lindwurm és un drac de dues potes (les dels davant, no com la víbria) que apareix al folklore del nord i el centre d'Europa i viu usualment en coves humides. A la tradició de determinats països com Dinamarca s'assembla a una gran serp marina que pot entrar a la costa. Anunciava l'arribada d'epidèmies o grans calamitats però la seva pell servia com a antídot per a aquests mals, per la qual cosa amb presumptes escates de lindworm es fregaven arbres i espases per protegir les viles.
Com a símbol en heràldica, es refereix a la venjança i acostuma a tenir un color verd. En les llegendes més tardanes viu a prop de les tombes i cementiris, anticipant el caràcter antropòfag del zombi. Donat el seu parentiu amb la serp, es creia que escupien verí, en comptes de foc com altres dracs.

## Fonts

El drac protagonitza algunes de les proeses a la Gesta Danorum, fent un paper de captor de dones igual que altres dracs com el de la llegenda de Sant Jordi. Igualment és un personatge del Cant dels Nibelungs i de les narracions de Marco Polo, ja que era una criatura freqüent dels bestiaris medievals i es creia que realment existia. Bram Stoker reutilitza a The Lair of the White Worm una llegenda anglesa sobre un matador de lindworm que dona inici a una nissaga maleïda on els hereus moren de forma violenta
Apareix a contes populars com El príncep Lindworm, on una reina infanta dos fills després de demanar ajuda màgica: l'un normal i l'altre un drac, que resulta ser un embocall d'un príncep que només desvetlla la seva dona en la seva nit de noces dient-li que ella es traurà una capa de roba per cada escata que ell es llevi.
La seva popularitat l'ha fet comú a la literatura fantàstica moderna i jocs inspirats en aquesta ambientació.

## Referències

* ↑ Brasey, Edouard (2006). Encyclopédie du merveilleux, II: Du bestiaire fantastique, Le Prés aux Clercs
* ↑ Marie-Louise von Franz, La Délivrance dans les Contes de Fées
# Nuria Chinchilla

Nuria Chinchilla (castellà: María Nuria Chinchilla Albiol) (Barcelona, 1960) és investigadora del lideratge de les dones i professora de IESE.
Llicenciada en dret per la Universitat de Barcelona (1981), MBA per l'IESE (1984) i direcció a la Universitat Stanford (1986) i a la Harvard Business School (1995). L'any 1993 es va doctorar en direcció a l'IESE Business School, on des del 1999 és professora a l'IESE. És membre d'associacions professionals i acadèmiques, com ara EPWN (European Professional Women Network) i IWF (Internacional Women's Forum).
És autora i coautora de diversos llibres i articles científics. El 2001 va rebre el premi "Manager of the Year" atorgat per la Federació Espanyola de Dones Directives (FEDEPE). Pertany al grup de "Top Ten Management", on hi ha alguns dels principals directius espanyols.

## Publicacions

* Baròmetre de conciliació, (IESE, Barcelona, 2010)
* Owners of our Destiny: How to Balance Professional, Family and Personal Life, (Ariel 2007)
* Ser una empresa familiar: luxe o necessitat? , (Pearson Prentice Hall 2006)
* Ambició femenina: com conciliar treball i família, (Palgrave 2005)
* Criteris de decisió en els processos de selecció a Espanya. Les dones estan discriminades? (Fundació ADECCO 2003),
* Dues professions i una família, (Generalitat de Catalunya, Departament de Benestar i Família 2003)
* Paradigmes de lideratge (2002),
* Empresa en femení (1999),
* La dona i el seu èxit (1995).

## Referències

* ↑ Duży biznes potrzebuje drzemki. Na sjeście można dobrze zarobić, forsal.pl
* ↑ «25 mujeres para cambiar el mundo» (en castellà). El Periódico. [Consulta: 18 gener 2024].
* ↑ Nuria Chinchilla Albiol Arxivat 2018-10-01 a Wayback Machine., eexcellence.es
* ↑ Publications at IESE, iese.edu
* ↑ Sara Navarro y Nuria Chinchilla, directivas del año, cincodias.elpais.com - hiszp.
* ↑ «Nuria Chinchilla». toptenms.com. Arxivat de l'original el 2018-07-04. [Consulta: 18 gener 2024]., toptenms.com
* ↑ Nuria Chinchilla Albiol - most recent scientific publications, unav.edu
# Kino-pravda

Kino-pravda ("cinema-veritat" en rus) va ser un moviment teòric del cinema soviètic de la dècada de 1920, així com una serie de pel·lícules tòpiques amb el mateix nom. Està molt relacionat amb la filmografía de Dziga Vértov, Elisabeth Svilova i Mikhail Kaufman.

## Sorgiment del moviment

Aquest moviment està molt lligat al cinema ull, dirigit per els Kinoks. El Kino-pravda cercava una representació objectiva de la realitat i permetre revelar de forma més profunda gràcies a les possibilitats del cinema: superposicions, accelerades, alentides, etc. Així, es tracta de restaurar la realitat de forma més completa, revelant parts inaccessibles a l'ull humà.
El moviment va sorgir a la dècada de 1920, i es va dur a terme per Vértov a través d'experiments filmant persones amb càmeres ocultes. Els resultats d'aquests experiments van ser teoritzats en un article de Vértov a la revista avantguarda LEF:
"Una pel·lícula dedicada al aniversari de la Revolució d'Octubre va ser el punt de partida de la meva nova activitat a Kino-Pravda". Aquest és el camí per a què la vida penetri en l'objectiu que depèn de la qualitat tècnica, el valor social i històric del material i la qualitat de qualsevol pel·lícula."

## Posteritat

Jean Rouch, en homenatge a Vértov, va anomenar cinéma vérité el que posteriorment s'anomenaria cinema directe a la dècada de 1960. A finals de la dècada, Jean-Luc Godard va fundar el Grup Dziga Vértov i va participar en la filmació de pel·lícules com Pravda o Númeéro deux.

## Pel·lícules tòpiques

Kino-Pravda va ser una sèrie de 23 noticiaris de Vértov, Svilova i Kauffman llançades al any 1922. Es considera el primer treball on es poden observar els seus futurs mètodes cinematogràfics. Aquesta serie també va servir per promoure el concepte de cinema-veritat, capaç de capturar fragments d'actualitat que, junts, mostraven una veritat més profunda que no es veia amb l'ull humà. Així, la sèrie es va centrar en experiències quotidianes, deixant a un costat las experiències burgeses, i en filmar llocs públics com mercats, bars i escoles amb càmeres ocultes sense necessitat de demanar permís.
La cinematografia de la sèrie és senzilla i poc elaborada, i es va produir en un període de tres anys. Cada número té una durada de aproximadament vint minuts. Les històries solien ser descriptives, no narratives i amb vinyetes. També estan presents algunes tendències propagandístiques.

## Vegeu també

* cinema ull
* Kinoks
* Dziga Vértov

## Referències

* 1 2 Aumont, Jacques.. Dictionnaire théorique et critique du cinéma. 2e éd. rev. et augm. París: A. Colin, 2008. ISBN 978-2-200-35128-1.
* ↑ «Ciné-club : Kinoks-Révolution (Kinoki. Perevorot) de Dziga Vertov». [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ Leyda, Jay, 1910-1988.. Kino : a history of the Russian and Soviet film. Third edition. Princeton, N.J.: Princeton University Press, 1983, ©1973. ISBN 0-691-00346-7.
* ↑ Taylor, Richard; Christie, Ian. The Film Factory: Russian and Soviet Cinema in Documents (en anglès). Psychology Press, 1994. ISBN 978-0-415-05298-6.
# Kung-ekoka

El kung-ekoka és una llengua khoisànida que es parla a Namíbia, a Angola i a Sud-àfrica. Entre ambdós estats hi ha un total de 6.899 kung-ekoka-parlants. El codi ISO 639-3 és knw.
Hi ha trossos de la Bíblia escrits en Kung-Ekoka, dels anys 1975 i 1980.

## A Namíbia

A Namíbia hi ha 1.757 parlants de kung-ekoka, a la regió d'Okavango i al Territori d'Ovamboland. A Namíbia es parla el dialecte akhoe.

## A Angola

A Angola hi ha 1.642 parlants de kung-ekoka.

## Referències

* ↑ Kung-ekoka al SIL International
# Trifina de Poher

Trifina (o Trefina) de Poher fou un personatge semi-llegendari del segle vi. És venerada com a santa per diverses confessions cristianes.

## Vida i llegenda

Filla de Waroc'h I, rei del Bro Waroch, fou la cinquena esposa del comte Conomor de Poher, rei de Domnònia. Molt devota i religiosa, fou filla espiritual de l'ermità Sant Gildas de Rhuys el Savi. Mare de Sant Tremeur, fou decapitada pel seu marit.
Poques coses més se'n sap. És esmentada per primer cop al segle xi pel monjo Vitalis de l'abadia de Saint-Gildas-de-Rhuys a la seva obra Vida de Sant Gildas. També en parla Guy Alexis Lobineau (Dom Alexis Lobineau) a la seva vida de Gildas de Rhuys.
Venerada com a santa màrtir de caràcter local, la seva festa és el 7 de novembre.

### Llegenda

La tradició diu que Conomor matava les seves esposes; quan hom li proposà el matrimoni amb el rei, que ja havia fet matar tres dones, Trifina el refusà, però davant l'amenaça que Conomor envairia el regne del seu pare, accedí a casar-s'hi.
Mentre Conomor era fora, Trifina va trobar una cambra al castell on hi havia restes de les dones mortes anteriorment. Va pregar per les seves ànimes i llurs esperits l'avisaren que el rei la mataria si quedava embarassada. Unes versions expliquen que això ho feia per una profecia que deia que el rei seria mort per un fill seu; altres, que el rei ho feia perquè no volia tenir fills i només gaudir de les seves dones com a objectes sexuals.
En tornar, Conomor descobrí que Trifina estava esperant un fill; ella n'escapà amb l'ajut dels esperits de les seves antecessores, que la guiaren fins al bosc. Conomor la trobà i la decapità, però Sant Gildas en trobà el cos i miraculosament li retornà la vida. Quan el nen nasqué, van viure retirats com a eremites, fins que Trifina morí. Conomor va trobar després el fill, Tremeur, i el matà. En altres versions, Conomor mor quan el castell s'enfonsa miraculosament.
Es pensa que aquesta llegenda va ser una de les fonts de la llegenda de Barbablava.

## Notes i referències

* ↑ Guy-Alexis Lobineau, Les vies des saints de Bretagne et des personnes d'une éminente piété qui ont vécu dans la même province. 1725, en línia a
# Scardinius dergle

Scardinius dergle és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 51 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Euràsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Billard, R., 1997. Les poissons d'eau douce des rivières de France. Identification, inventaire et répartition des 83 espèces. Lausanne, Delachaux & Niestlé, 192p.

## Bibliografia

* Crivelli, A.J., 1996. The freshwater fish endemic to the Mediterranean region. An action plan for their conservation. Tour du Valat Publication, 171 p.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# John Raymond Wilton

John Raymond Wilton (Belfast, Port Fairy, 2 de maig de 1884 - Adelaida, 12 d'abril de 1944) va ser un matemàtic australià.

## Vida i Obra

Wilton era el fill gran d'un periodista del diari local The Advertiser. Va estudiar matemàtiques a la universitat d'Adelaida en la qual es va graduar el 1903. Seguint el consell del seu mestre William Henry Bragg, va ampliar estudis a la universitat de Cambridge, on va passar els exàmens de matemàtiques el 1907 i els de ciències naturals l'any següent.
Després d'un breu temps treballant al Laboratori Cavendish va ser professor de la universitat de Sheffield fins a l'any 1919 en que va retornar al seu país. Des de 1920 fins a la seva mort va ser professor de la universitat d'Adelaida, en la qual va ser degà els anys 1921-22, 1929-30 i 1941-42.
Els principals treballs de recerca de Wilton van ser en els camps de la teoria de nombres i l'anàlisi matemàtica. D'especial rellevància són la funció de Wilton i els nombres de Wilton-Cremer.

## Referències

* ↑ Looser, 2017, p. 161.
* ↑ Stevenson, 1997, p. 119.
* ↑ Carslaw i Hardy, 1945, p. 58.
* ↑ Harvey, 2012, p. 13.
* ↑ Potts, 1990, p. web.
* ↑ Balazard i Martin, 2013, p. 11.

## Bibliografia

* Balazard, Michel; Martin, Bruno «Sur l'autocorrélation multiplicative de la fonction "partie fractionnaire" et une fonction définie par J. R. Wilton» (en francès). arXiv, 2013, pàg. 1-56.
* Carslaw, H.S.; Hardy, G.H. «John Raymond Wilton» (en anglès). Journal of the London Mathematical Society, Vol. 20, Num. 1, 1945, pàg. 58-64. DOI: 10.1112/jlms/s1-20.1.58. ISSN: 1469-7750.
* Harvey, Nick. «The Faculty of Humanities and Social Sciences and the BA Degree at the University of Adelade since 1876». A: Nick Harvey, Jean Fornasiero, Greg McCarthy, Clem Macintyre, Carl Crossin (eds.). A History of the Faculty of Arts at the University of Adelaide 1876-2012 (en anglès). University of Adelaide Press, 2012, p. 1-22. ISBN 978-1-922064-36-3.
* Looser, Devoney. The Making of Jane Austen (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2017. ISBN 9781421422831.
* Stevenson, Charles «Sharply on the watch: C.R. Wilton (1855-1927): a forgotten journalist» (en anglès). Journal of the Historical Society of South Australia, Vol. 25, 1997, pàg. 119-131. ISSN: 0312-9640.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «John Raymond Wilton» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Potts, R.B. «Wilton, John Raymond (1884–1944)». Australian Dictionary of Biography, 1990. [Consulta: 4 juny 2020]. (anglès)
* «Wilton, John Raymond (1884 - 1944)». Encyclopedia of Australian Science. [Consulta: 4 juny 2020]. (anglès)
# Lindås

Lindås és un antic municipi situat al comtat de Hordaland, Noruega. Té 15.607 habitants (2016) i la seva superfície és de 474,99 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Knarvik.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 25 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Lindås - Lloc web oficial
# Nuria Espí de Navas

Nuria Espí de Navas (València, 8 de juliol de 1958) és una política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la V, VI i VII legislatures.
Ha treballat com a administrativa i ha estat secretària de polítiques socials i migratòries a Comissions Obreres. Posteriorment s'ha afiliat al PSPV-PSOE, partit amb el qual fou elegit regidora a l'ajuntament de València el 1995-1999. El 1997 fou nomenada responsable de serveis socials de la Comissió executiva nacional del PSPV-PSOE i ha estat escollida diputada per la província de València a les eleccions a les Corts Valencianes de 1999, 2003 i 2007, on ha estat portaveu adjunta del grup socialista.
Considerada persona de màxima confiança de Leire Pajín Iraola, deixà l'escó quan el 6 de novembre de 2010 fou nomenada Delegada del Govern per al Pla Nacional sobre Drogues, dependent del Ministeri de Sanitat, Política Social i Igualtat. Deixà càrrec a finals de 2011, amb l'arribada del PP al poder a Madrid. En 2013 el Congrés dels Diputats li va obrir un expedient sancionador per no declarar el seu patrimoni.

## Referències

* 1 2 «Fitxa del diputat/ada | Corts Valencianes». [Consulta: 7 juny 2023].
* ↑ Isabel Martínez será la nueva secretaria general de Política Social y Nuria Espí, la delegada del Plan sobre Drogas, Europa Press, 5 de novembre de 2010
* ↑ Expedientan a la exdiputada del PSPV Nuria Espí por no declarar su patrimonio, Las Provincias, 12 de febrer de 2013

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.194. ISBN 9788495484802.