OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marie de Miramion

Marie Bonneau de Rubelles, coneguda com a Madame de Miramion (París, 2 de novembre de 1629-París, 24 de març de 1696), fou una aristòcrata francesa. Era filla de Jacques Bonneau, senyor de Rubelles, que era controlador d'impostos sobre la sal. El 1645 es va casar amb Jacques de Beauharnais, senyor de Miramion, conseller del Parlament. En menys de vuit mesos morí el seu marit, el 2 de novembre de 1645; quedà jove, rica (ja que va heretar una gran fortuna del marit), embarassada de quatre mesos i mig, i vídua. El 7 de març de 1646 va néixer la seva filla Marguerite. Després d'enviudar, tant la seva bellesa com els seus diners van ser un fort atractiu per a molts pretendents; alguns, simples caçadors de fortuna nobles.
Madame de Miramion es va negar a un segon matrimoni i es dedicà fonamentalment a obres de caritat: primer rehabilità joves esgarriades (fundà les cases de Santa Pelàgia i del Refugi, destinada a joves penedides), i després, el 1662, amb la fundació de la comunitat de la Sagrada Família, coneguda com a congregació de les Miramiones, petita comunitat de set o vuit persones dedicades a la cura de malalts i a la instrucció de nenes i joves pobres. Establertes a Amiens i la Ferté-sous-Jouarre, Miramion vivia amb les joves acollides, sense imposar-los clausura i deixant que en marxessin quan volguessin.
El 1665, Miramion va unir aquestes comunitats a les Filles de Santa Genoveva.

## Referències

* ↑ http://www.brooklynmuseum.org/eascfa/dinner_party/heritage_floor/marie_de_miramion.php
* ↑ http://www.biblicalcyclopedia.com/M/miramion-marie-bonneau-lady.html
* ↑ Diccionario de las mujeres célebres
* ↑ Enciclopedia Espasa, volúmen 35, pàgina 800. 1918

## Bibliografia

* Vie de Madame de Miramion (Paris, 1706, 4t, i 1707, 8é), Abbe de Choisy
* Saint-Simon, Memoires; Richard and Giraud, Bibliotheque Sacrae. Hoefer, Nouv. Biog. Generale
# PFK Marek Dupnitsa

El PFK Marek Dupnitsa (búlgar: ФК Марек Дупница) és un club de futbol búlgar de la ciutat de Dupnitsa.

## Història

El club va ser fundat l'any 1947 per la fusió de quatre clubs locals, Atletic, Slavia, ZHSK i Levski. Evolució del nom:
* 1947: DFS Marek Stanke Dimitrov
* 1949: Cerveno Zname Stanke Dimitrov
* 1953: Lokomotiv Stanke Dimitrov
* 1953: DNA Stanke Dimitrov
* 1954: Spartak Stanke Dimitrov
* 1955: Septemvri Stanke Dimitrov
* 1956: DFS Marek Stanke Dimitrov
* 1986: Rila Stanke Dimitrov
* 1989: FK Marek Stanke Dimitrov
* 1992: FK Marek Dupnitsa

## Palmarès

* Copa búlgara de futbol:
** 1977-78
* Segona divisió búlgara de futbol:
** 2013-14

## Referències

* ↑ «Football club Marek Dupnitsa». visittobulgaria.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Bulgaria Cups Overview». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
# Iván Iglesias Corteguera

Iván Iglesias Corteguera, conegut simplement com a Iván (Gijón, Astúries, 16 de desembre de 1971) és un exfutbolista asturià del planter de l'Sporting de Gijón que va jugar al FC Barcelona des del 1993 fins al 1995.

## Carrera de club

Nascut a Gijón, Astúries, Iglesias va començar a jugar professionalment a l'Sporting de Gijón local. Després de només dues temporades, i només apareixent regularment a la segona d'elles, va ser fitxat pel club de la Lliga FC Barcelona l'estiu de 1993, amb un contracte de cinc anys.
Mai va ser titular indiscutible al Camp Nou; Iglesias va fer 71 aparicions competitives amb el Barça en els seus dos anys. El 8 de gener de 1994 va tancar el marcador del conjunt de Johan Cruyff contra el Reial Madrid, en una victòria a casa per 5-0 en un any en què el Barcelona finalment va aconseguir el títol de lliga.
Aleshores Iglesias va tornar a l'Sporting per a una altra campanya, apareixent amb moderació, després de la qual cosa va passar al veí Reial Oviedo, on es quedaria quatre anys, sempre a la màxima categoria. Es va retirar el juny de 2002 als 30 anys mentre estava al Rayo Vallecano a la mateixa lliga, per lesions, sumant 230 partits i 21 gols en 11 temporades.
Iglesias va obrir més tard una escola de futbol amb l'antic company de l'Sporting Juanele.

## Palmarès

Barcelona
* La Lliga : 1993–94
* Supercopa d'Espanya : 1994
* Subcampió de la UEFA Champions League : 1993–94

## Referències

* ↑ Miserachs, Jaume «Iván, con todas las de la ley» (en castellà). , 11-07-1993 [Consulta: 18 maig 2015].
* ↑ (en castellà) , 09-01-1994.
* ↑ (en castellà) , 15-05-1994.
* ↑ Casado, Edu «Qué fue de… Iván Iglesias» (en castellà). , 07-08-2009 [Consulta: 18 maig 2015].

## Enllaços externs

* Iván Iglesias Corteguera a BDFutbol
* Iván Iglesias Corteguera a FootballDatabase.eu
# Can Pont Pla

Can Pont Pla és una masia del poble de Bigues, en el terme municipal de Bigues i Riells, a la comarca catalana del Vallès Oriental. És una construcció del segle XX al sector nord-oest del terme municipal, prop del límit amb Sant Feliu de Codines, al sud-est de la urbanització dels Saulons d'en Déu. És a l'esquerra del Xaragall de Can Duran, a prop i a llevant de Can Duran. Està inclosa en el Catàleg de masies i cases rurals de Bigues i Riells.

## Referències

* ↑ Can Pont Pla en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Catàleg de masies i cases rurals
# Proseriat

Els proseriats (Proseriata) constitueixen una ordre de platihelmints de vida lliure que habiten a l'aigua dolça i salada, tot i que majoritàriament són marins. Mesuren com a molt uns pocs mil·límetres. Són coneguts per la seva capacitat de regeneració, característica que comparteixen amb altres planàries. S'han descrit més de 400 espècies de proseriats, totes hermafrodites.

## Taxonomia

El grup dels proseriats es divideix en dos grups segons presentin estatocist (Lithophora) o no en presentin (Unguiphora):
* Lithophora Steinbock, 1925
** Archimonocelidae Meixner, 1938
** Coelogynoporidae Karling, 1966
** Meidiamidae Schockaert, Curini-Galletti, De Ridder, Volonterio, & Artois, 2009
** Monocelididae Hofsten, 1907
** Monotoplanidae Ax, 1958
** Otomesostomatidae Hofsten, 1907
** Otoplanidae Hallez, 1892
** Família indeterminada
*** Japanoplana Ax, 1994
* Unguiphora Sopott-Ehlers, 1985
** Nematoplanidae Meixner, 1938
** Polystyliphoridae Ax, 1958
** Família indeterminada
*** Alloeostyliphora Curini-Galletti, Oggiano, & Casu 2001

## Filogènia

Posició filogenètica dels proseriats respecte altres grups de platihelmints segons el treball de Laumer i col·laboradors publicat l'any 2015:
| Platyhelminthes | Catenulida Rhabditophora Macrostomorpha Trepaxonemata Polycladida Prorhynchida Gnosonesimida Euneoophora Rhabdocoela Proseriata Adiaphanida Fecampiida Prolecithophora Tricladida Bothrioplanida Neodermata Cestoda Monogenea Digenea |

## Referències

* 1 2 Christopher E Laumer, Andreas Hejnol, Gonzalo Giribet, 2015. Nuclear genomic signals of the 'microturbellarian' roots of platyhelminth evolutionary innovation. eLife 2015;10.7554/eLife.05503.
* ↑ Johannes Girstmair, Raimund Schnegg, Maximilian J Telford and Bernhard Egger, 2014. Cellular dynamics during regeneration of the flatworm Monocelis sp. (Proseriata, Platyhelminthes). EvoDevo, 5:37. doi:10.1186/2041-9139-5-37.
* ↑ Littlewood DTJ, Curini-Galletti M, Herniou EA: The interrelationships of Proseriata (Platyhelminthes: Seriata) tested with molecules and morphology. Mol Phylogenet Evol 2000, 16:449-466.
* ↑ Curini-Galletti M, Webster BL, Huyse T, Casu M, Schockaert ER, Artois AJ, Littlewood DTJ: New insights on the phylogenetic relationships of the Proseriata (Platyhelminthes), with proposal of a new genus of the family Coelogynoporidae. Zootaxa 2010, 2537:1-18.
* Meixner, 1938 : Turbellaria (Strudelwuermer). I. Turbellaria (Strudelwuermer). 1: Allgemeiner Teil. Die Tierwelt der Nord und Ostsee 33 IVb pp. 1-146.
* Tyler, Schilling, Hooge & Bush 2006 : Turbellarian taxonomic database. Version 1.5 Base de dades Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
# James Hingston Tuckey

James Hingston Tuckey (citat per algunes fonts com a James Kingston Tuckey), (1776- 4 d'octubre de 1816), va ser un explorador britànic i capità de la Royal Navy.

## Biografia

Va començar fent de militar contra els holandesos i els francesos a l'Índia i Ceilan, també va combatre contra els francesos a la mar Roja. El 1802 va ajudar a expandir la colònia britànica de Nova Gal·les del Sud a Austràlia. El 1805 quan escortava un comboi anglès des de l'illa de Santa Helena, va ser capturat pels francesos, i va romandre empresonat nou anys. Durant el seu captiveri va escriure Maritime Geography and Statistics, en què hi oferia una visió integra dels diferents fenòmens de l'oceà.
L'any 1816 va tractar d'explorar el riu Congo en una expedició organitzada per l'Almirallat britànic, que tenia per objecte l'exploració del riu Congo i investigar si existia una connexió entre aquest riu i el riu Níger, conques de l'Àfrica Occidental i Central. Tuckey va navegar des de la seva desembocadura, però va constatar que la part inicial del riu no era navegable a causa dels ràpids existents, posteriorment anomenats Cascades Livingstone, sobre Matadi, a 160 km del mar. Només va trobar ruïnes de colònies portugueses i missioners catòlics moribunds. Va proposar enviar missioners protestants al Congo. Va explorar riu amunt, fins a arribar a 480 km del mar. La majoria de la tripulació i dels seus oficials van morir de febre, i el mateix Tuckey va morir el quatre d'octubre de 1816 a Moanda, a la costa de l'actual República Democràtica del Congo. L'expedició com a tal va ser un fracàs, però va concitar l'interès de l'exploració del continent africà.

## Bibliografia

* Forbath, Peter. El río Congo, descubrimiento, exploración explotación del río más dramático de la tierra. Turner - Fondo de cultura económica. ISBN 84-7506-508-2.
* James Kingston Tuckey, Narrative of an expedition to explore the river Zaire, usually called the Congo in south Africa, in 1816 (London: J. Murray, 1818).

## Enllaços externs

* Tuckey, James Kingston Encyclopedia Britannica library edition online.
# Carrer del Comte (Manlleu)

El Carrer del Comte és una obra del municipi de Manlleu (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El carrer del Comte conserva molts elements que formaven part de les cases dels segles XVI-XVIII, ara reformades i adaptades a les necessitats actuals. Es pot considerar un conjunt arquitectònic, tant perquè manté el traçat del carrer (element urbanístic) com perquè cada una de les cases presenta un element (llinda, ràfec, portalada, finestra...) que el vincula a l'època del barroc.

## Història

El carrer del Comte és un carrer interior al recinte emmurallat de Dalt Vila, paral·lel a la línia exterior de la muralla. El considerem un conjunt arquitectònic ple d'elements (finestres, llindes, portalades, ràfecs de teulada, paraments) que el vinculen a la transformació de la ciutat de l'època del barroc, però que no sofrí els canvis arquitectònics propis de l'època de la industrialització (s.XIX-XX) que transformaren Baix Vila (part de la ciutat vinculada al Ter i les indústries tèxtils). Actualment, les cases han estat restaurades, majoritàriament però conservant i restaurant els elements barrocs que encara es conserven.

## Referències

* 1 2 «Carrer del Comte». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Carrer del Doctor Jaume Curell (el Masnou)

El carrer del Doctor Jaume Curell és un carrer del municipi del Masnou (Maresme) amb un conjunt arquitectònic protegit com a bé cultural d'interès local.

## Història

El nom del carrer fa referència al metge Jaume Curell i Sampera, alcalde del Masnou per la Lliga Regionalista entre 1922 i 1923. Antigament, el carrer s'anomenava carrer de la Ginesta. L'any 1935 l'Ajuntament del Masnou va fer un homenatge al doctor Jaume Curell i decidí posar el seu nom al carrer on havia nascut i havia tingut consultori mèdic i quirúrgic (que es trobava a la casa número 30).

## Descripció

És un carrer significatiu, format per façanes de cases a una banda i jardins i patis a l'altra. D'aquesta manera, els jardins i patis, en lloc de trobar-se adossats a la part posterior o anterior de la casa, estan separats pel carrer. Antigament, totes les cases gaudien de vistes del mar.
Les cases del carrer són cases de cos entre mitgeres de planta rectangular amb les façanes alineades al pla del carrer. Les cases consten de planta baixa i planta pis (excepte algunes a les quals se'ls ha afegit una altra planta) i s'acaben amb coberta inclinada de teules àrabs a dues aigües i el carener paral·lel a la façana principal, orientada a migdia (tot i que algunes han transformat la meitat sud de la coberta en un terrat pla practicable). Les façanes són simètriques definides per la porta d'accés i finestra lateral a la planta baixa i dues finestres a la planta pis. Els brancals, llindes i ampits de les obertures que no han estat modificades són de pedra vista treballada.
L'extrem del carrer que fa cantonada amb el carrer de la Mare de Déu del Carme s'acaba amb unes escales per salvar el desnivell entre els dos carrers.
El pati davanter de la casa número 6 conserva un safareig.

## Referències

* ↑ Carrers de St. Pere i Dr. Jaume Curell i Seixanta Escales - El Masnou terra de mar
* ↑ «"Del Municipio. El homenaje al doctor Curell. Nombramiento"» (PDF). La Vanguardia, 12-07-1935, pàg. 10 [Consulta: 25 juliol 2016].
* ↑ «Dietari de la Costa - Masnou - Metje nou» (PDF). La Costa de Llevant, Núm. 2, 08-01-1899, pàg. 7. Arxivat de l'original el 18 d’agost 2016 [Consulta: 25 juliol 2016]. Arxivat 18 August 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Carrer del Doctor Jaume Curell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 juliol 2016].
* 1 2 3 Montlló Bolart, Jordi. «Fitxa "08118/11 Carrer Doctor Curell - El Masnou"». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 17-02-2010. [Consulta: 25 juliol 2016].
# Jacques Cousinot

Jacques Cousinot (1585, París - 25 de juny de 1646, París) fou un metge francès.

## Biografia

El seu pare, que també es deia Jacques Cousinot, era degà de la Facultat de Medecina de París. Rebé el batxillerat el 1616, i obtingué la llicència i el títol de doctor el 1618. El mateix any rebé també un càrrec de metge local de Lluís XIII. El 1623 fou nomenat per carta patent a la càtedra de cirurgia al Col·legi Reial, succeint René Chartier, dimissionari. Charles Bouvard, primer metge del rei, també professor al Col·legi Reial, li donà la seva filla en matrimoni i el feu nomenar el 1638 primer metge del delfí, després el 1643 primer metge de Lluís XIV. Cousinot succeí també aquell any Charles Bouvard com a superindendent del Jardí Reial de les Plantes Medicinals.
Els seus contemporanis explicaren que Jean Grangier, professor d'eloqüència llatina al Col·legi Reial, hauria consultat Cousinot sobre les qualitats futures del delfí, sobre les quals el metge s'havia de pronunciar segons l'«expressiva configuració» dels seus trets, i que Cousinot hauria «dignat respondre-li segons les seves llums». Assenyalaren també que Cousinot, que havia patit el 1643 un violent reumatisme, fou sagnat 64 vegades en vuit mesos, per ordenança del seu pare i del seu sogre, i que fou, després d'aquest tractament, «purgat, alleujat i guarit».
Autor de diversos opuscles mèdics en llatí, Jacques Cousinot també publicà el 1631 un Discours au roi touchant la nature, vertus, effects et usage de l'eau minérale de Forges.

## Notes i referències

* ↑ Panckoucke dona la data de 1590, però Pierre Larousse, així com els annals del Collège de France, opten per la de 1585
* ↑ Totes les citacions provenen de Panckoucke.

## Fonts

* Charles-Joseph Panckoucke, Encyclopédie méthodique. Médecine, vol. V, 1792, p. 169
* Pierre Larousse, Grande Encyclopédie universelle du Plantilla:S-, vol. V, 1869, p. 405
# Prosper Mugiraneza

Prosper Mugiraneza va ser un antic ministre de funció pública de Ruanda. Mugiraneza va néixer el 1957 a Kigarama, província de Kibungo, Ruanda. Es va graduar a la Universitat Nacional de Ruanda a Butare, on va obtenir el títol d'advocat. Abans de convertir-se en ministre d'administració pública, Mugiraneza era fiscal i director general del Ministeri de Justícia. Està casat i té quatre fills. Actualment, la seva dona i fills resideixen a Europa.
Va ser jutjat per genocidi i crims contra la humanitt pel Tribunal Penal Internacional per a Ruanda, el judici va començar el 2003. Es creia que estava involucrat en l'assassinat de Jean-Baptiste Habyalimana.
Va ser declarat culpable i condemnat a 30 anys de presó, però després d'una llarga apel·lació, Mugiraneza va ser absolt de totes les càrrecs el 4 de febrer de 2013. Agnès Ntamabyaliro Rutagwera qui també va ser acusada d'estar involucrat en l'assassinat de Habyarimana (i altres delictes) encara està complint una sentència de cadena perpètua.

## Referències

* 1 2 "Rwandan genocide trial delayed", Mail & Guardian, 3 November 2003, retrieved 2011-07-16
* ↑ Muramira, Gashegu (2011) "Rwanda: ICTR to Deliver Judgment On Four Former Ministers This Year", AllAfrica.com, 20 June 2011, retrieved 2011-07-16
* ↑ Rwanda genocide convictions overturned, 2013, AlJazeera, Retrieved 13 March 2016
* ↑ «Rwanda genocide: ICTR overturns ex-ministers' convictions». BBC Africa. [Consulta: 20 desembre 2014].
* ↑ Agnes Ntamabyariro Arxivat 8 April 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine., Trial, Retrieved 12 March 2016
# Prosper Mérimée

Prosper Mérimée (París, 28 de setembre de 1803 - Canes, 23 de setembre de 1870), autor, historiador i arqueòleg francès. En la seva novel·la Carmen està basada la famosa òpera Carmen.

## Biografia

Va estudiar Dret i diverses llengües: grec, àrab, anglès i rus. Va ser un dels primers traductors de nombrosos llibres de llengua russa al francès. A Mérimée li agradava el misticisme, la història i l'ocult. Va estar influenciat per les històries de ficció popularitzades per Sir Walter Scott i per la crueltat i drames psicològics d'Aleksandr Puixkin.
Sovint les històries que narra estan plenes de misteri i tenen lloc fora de França. Espanya i Rússia són les seves fonts d'inspiració freqüents. Va viatjar en nombroses ocasions a Espanya, de la qual va deixar testimoniatge escrit en articles de costums i cartes i on va fer amics i va tenir amants.
El 1830 es va entrevistar a Espanya amb la comtessa Eugenia de Montijo amb la qual va entaular una gran amistat. Quan la filla d'aquesta es va convertir el 1853 en l'emperadriu Eugenia de França en casar-se amb Napoleó III, va arribar a ser nomenat senador.
El 1834 va succeir a Ludovic Vitet com inspector general de monuments històrics. Va conservar aquest càrrec fins a 1860, i per al seu exercici va viatjar molt per França i l'estranger. El 1844 va ser nomenat membre de l'Acadèmia francesa amb la butaca número 25.

## Obra

* Cromwell (1822).
* Le Théâtre de Clara Gazul (1825)
* La Guzla (1827)
* La Jacquerie (1828)
* L'Enlèvement de la redoute (1829) Traducció catalana de Josep Farran i Mayoral publicada l'any 1934 dins la col·lecció Quaderns Literaris
* Tamango (1829) Traducció catalana de Josep Farran i Mayoral publicada l'any 1934 dins la col·lecció Quaderns Literaris
* Chronique du règne de Charles IX (1829)
* Mateo Falcone (1829)
* El vas Etrusc
* Mosaïque (1833)
* Les Âmes du purgatoire (1834), basat en el mite de Don Joan. Traducció catalana de Josep Farran i Mayoral publicada l'any 1934 dins la col·lecció Quaderns Literaris
* Notes de voyages (1835-40).
* La Vénus d'Ille (1837)
* Colomba (1840)
* Carmen (1845) Traducció al català per Melcior Font i Rossend Llates.
* Lokis (1869)
* Le chambre bleue (1872)
* Lettres à une inconnue (1874)

## Referències

* 1 2 3 Mérimée, Pròsper. Carmen i altres novel·les. Barcelona: Llibreria Catalonia, 1929, p. 167.
# Pterocryptis crenula

Pterocryptis crenula és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-est del Vietnam.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Peters W. (C. H.) 1861. Über zwei neue Gattungen von Fischen aus dem Ganges. Monatsb. Akad. Wiss. Berlin 1861. 712-713.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. & J. Freyhof 2001. A review of the catfish genus Pterocryptis (Siluridae) in Vietnam, with the description of two new species. J. Fish Biol. v. 59: 624-644.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pseudoamolops multidenticulatus

Pseudoamolops multidenticulatus és una espècie de granota que viu a Taiwan.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Lau, M.W.N. & Wenhao, C. 2004. Pseudoamolops multidenticulatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 19 d'abril del 2008.
# Istiblennius unicolor

Istiblennius unicolor és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,2 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del Mar Roig.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Springer, V. G. i J. T. Williams, 1994: The Indo-Pacific blenniid fish genus Istiblennius reappraised: a revision of Istiblennius, Blenniella, and Paralticus, new genus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 565: i-iv + 1-193.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.