OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Club Athlétique de la Société Générale

El Club Athlétique de la Société Générale, més tard Club Athlétique des Sports Généraux, fou un club esporitu francès de la ciutat de París.En 2020 el club es reinicia pel seu president Víctor Grézaud i accompanya de Alexandre Yazdani.

## Història

El club va ser fundat com a CA Société Générale el 1903, que esdevingué CA Sports généraux el 1919. Es va dissoldre el 1951 quan es fusionà amb l'Union Athlétique du XVI Arrondissement. En 2021 el 2021, el club es va afiliar a la federació francesa de futbol i al districte de París, i està presidit per Víctor Grézaud.

## Palmarès

* Copa francesa de futbol:
** 1918-19, 1924-25
* Coupe Nationale (USFSA):
** 1915, 1916, 1917
* Coupe des Alliées (USFSA):
** 1915, 1917
* Championnat de Paris (Division d'Honneur):
** 1933

## Jugadors destacats

Llita de jugadors del CA Sports Généraux seleccionats amb França :
| Jugador | Sel. | Període | Total |
| Juste Brouzes | 1 | 1914 | 6 |
| Maurice Mathieu | 1 | 1914 | 2 |
| Émilien Devic | 1 | 1919 | 9 |
| Jean Boyer | 5 | 1920-1923 | 15 |
| Marcel Domergue | 1 | 1922 | 20 |
| Pierre Mony | 4 | 1923 | 5 |
| André Caillet | 1 | 1923 | 1 |
| Édouard Baumann | 4 | 1924 | 8 |
| Pierre Lienert | 1 | 1925 | 1 |
| Augustin Chantrel | 9 | 1930-1933 | 15 |
| Total | 28 | 1914-1933 | 82 |

## Referències

* ↑ Xavier Breuil. CASG, Le club athlétique de la Société générale (en francès). Sutton, 2008, p. 160 (Mémoire du Sport). XB. ISBN 978-2849108895.
* ↑ Xavier Breuil; Paul Dietschy. Pépinière de champions (en francès). Nouveau monde, 2014, p. 66. ISBN 978-2-36942-008-8 [Consulta: 22 juny 2017]. Arxivat 2018-11-15 a Wayback Machine.
* ↑ Coll., Dictionnaire historique des clubs de football français, St-Maur, Pages de Foot, 1999, p.106-107 ISBN 2-913146-01-5
* 1 2 3 «France 1892-1919». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 9 abril 2017].
# BOM Cine

BOM Cine és un canal temàtic de televisió que emet a diferents comunitats autònomes d'Espanya a través de la TDT. El canal està present a Madrid, Andalusia, Regió de Múrcia, País Valencià, i fins al novembre de 2021, a Catalunya.
El 4 de novembre de 2019, el canal estava a punt a començar les seves transmissions a Catalunya, però van quedar a l'espera de l'autorització del Consell Audiovisual de Catalunya. Amb la negativa del Consell Audiovisual de Catalunya que BOM Cine pogués emetre en una freqüència autonòmica ja que no tenia seu a Catalunya el Grupo Godó i BOM Cine van arribar a un acord on el Grupo Godó propietari de les freqüències a Catalunya hi passava a gestionar BOM Cine. Finalment, el canal va començar les seves emissions a Catalunya el 16 de març de 2020.
El 30 d'agost de 2021 Emissions Digitals de Catalunya canvià de propietari, passant a ser del grup OC2022, que comportà que el canal fou substituït per Verdi Classics a finals de novembre de 2021.

## Idioma

Tot i que la llei obligava a través de l'article 86 de la llei 22/2005, de 29 de desembre, de la comunicació audiovisual de Catalunya i l'article 26 de la llei 1/1998, de 7 de gener, de Política Lingüística de Catalunya a Bom cine a emetre almenys el 50% de temps d'emissió en llengua catalana aquest mai ho va complir, ja que en tot el temps que ha estat emetent a Catalunya sol ha emès el 3,01% del temps en llengua catalana si sumen els 2 àudios que tenia.En l'àudio 1 sol va emetre en llengua catalana el 0,01% del temps mentre que en l'àudio 2 sol va emetre el 3,0% del temps en llengua catalana.Tot i que el CAC va deixar clar que havia de complir almenys amb un 50% de la seva programació en llengua catalana a dia d'avui no es coneix cap possible sanció per part del CAC a Emissions Digitals de Catalunya (EDICA) que és qui gestionava Bom Cine a Catalunya.
Al País Valencià, des de finals de desembre de 2020, BOM Cine emet algunes cortinetes, vídeos de promocions de pel·lícules i mosques de publicitat en valencià al seu canal, en el qual anteriorment emetia Las Provincias Televisión.

## Referències

* ↑ «BOM Cine a la espera del CAC para emitir en Cataluña» (en castella). satcesc.com.
* ↑ «BOM CINE ya emite para toda Cataluña» (en castella). satcesc.com.
* ↑ «La empresa de 8TV lanza Verdi Classics, nuevo canal de cine sin publicidad y algunas películas en catalán».
* ↑ «Ley 22/2005, de 29 de diciembre, de la comunicación audiovisual de Cataluña.».
* ↑ «Ley 1/1998, de 7 de gener, de Política Lingüística.».
* ↑ BOM Comunitat Valenciana-promo en valencià-2021-YouTube
# Maghemita

La maghemita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom de les primeres síl·labes de magnetita i hematites, en al·lusió al seu magnetisme i a la seva composició.

## Característiques

La maghemita és un òxid de fórmula química Fe₂$^{3+}$O₃. És un òxid de ferro ferromagnètic que, per tant, pot ser confós amb la magnetita, amb la qual forma una sèrie de solució sòlida, anomenada kenomagnetita. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la maghemita pertany a «04.BB: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 3:4 i similars, amb només cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: cromita, cocromita, coulsonita, cuprospinel·la, filipstadita, franklinita, gahnita, galaxita, hercynita, jacobsita, manganocromita, magnesiocoulsonita, magnesiocromita, magnesioferrita, magnetita, nicromita, qandilita, espinel·la, trevorita, ulvöspinel·la, vuorelainenita, zincocromita, hausmannita, hetaerolita, hidrohetaerolita, iwakiïta, titanomaghemita, tegengrenita i xieïta.

## Formació i jaciments

Es forma per l'erosió o l'oxidació a baixa temperatura d'espinel·les que contenen ferro ferrós, comunament magnetita o magnetita titànica. És un pigment groc generalitzat en sediments continentals, roques i sòls. Va ser descoberta l'any 1927 al complex Bushveld, a Sud-àfrica.
En els territoris de parla catalana se n'ha descrit aquesta espècie a la mina Can Llebó (Sant Martí Sacalm, Selva) i a Costabona (Setcases, Ripollès), ambdós indrets a la província de Girona (Catalunya), i al Mas d'en Gàsol (Àger, Noguera).

## Referències

* ↑ «Maghemite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 abril 2016].
* ↑ «Kenomagnetite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 abril 2016].
* ↑ Clapés, Lluís «CAN LLAVOR (SERRAT DEL TORN): UN JACIMENT ESTRATIFORME AL MASSÍS DE LES GUILLERIES». Infominer, 2015-2, 63, 2015, pàg. 8-12 [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ Mata i Perelló, Josep M. «Nous minerals catalans». Mineralogistes de Catalunya, 1, 9, 01-07-1980, pàg. 22-23 [Consulta: 5 desembre 2023].
# Marcel·lí Bosch i Massuet

Marcel·lí Bosch i Massuet (Mataró, Maresme, 1904 - Cardedeu, Vallès Oriental, 1996) fou un ferroviari i pagès català, que ocupà el càrrec d'alcalde de Cardedeu durant els anys 1936 i 1938.
L'any 1920 començà a treballar com a ferroviari a la brigada de Maçanet, Palautordera i Cardedeu. En aquesta última població és on va conèixer a la seva dona, Montserrat Prat, i establí la seva família.
A l'octubre del 1936, es va celebrar una reunió pública al cinema, a la qual no hi va assistir, i per decisió dels presents, el van designar alcalde. Dos dies després, dos homes armats, es van presentar a casa seva, el van portar a l'ajuntament, i allà, davant la negativa d'acceptar el càrrec, el van obligar posant-li una pistola al pit. La seva resposta va ser "Acceptaré, però no tindré ni amics ni enemics. Miraré per tots els mitjans que prevalgui la justícia al meu poble".

## Referències

* 1 2 3 «Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental (des de 1901 fins a l'actualitat)». [Consulta: 21 gener 2022].

## Bibliografia

* Marcel·lí, Bosch i Massuet. Marcel·lí Bosch i Massuet : memòries : de la l'Alcaldía de Cardedeu a l'exili. ISBN 978-84-697-6199-1.
* Pere, Comas i Duran. El segle XX de Cardedeu forjat per 25 alcaldes. Cardedeu: Codinach Assegurances, 2003, p. 23-24.
# Principat de Tal

Tal fou un estat tributari protegit a l'agència de Malwa, Índia central.
La superfície era de 26 km² i la població de 1.352 habitants el 1901. Els ingressos s'estimaven el mateix any en 10.000 rúpies. El sobirà portava el títol de thakur i era un rajput doria.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908. , article Malwa Agency
# Blaze Bayley

Blaze Bayley (Birmingham, 29 de maig de 1963) és el vocalista principal de la banda de heavy metal B L A Z E. Encara que és més conegut per haver estat com a cantant de Iron Maiden des de 1994 fins a 1999 i en els seus inicis a un grup de rock dur anomenat Wolfsbane.

## Carrera
### Inicis

Bayley va començar la seva carrera en un petit grup musical anomenat Wolfsbane. Quan Bruce Dickinson va deixar el lloc de vocalista vacant en Iron Maiden, Bayley va ser un dels qui van participar en les audicions per substituir-lo. Va ser seleccionat entre centenars d'aspirants per la qual cosa va treballar tot seguit en ell àlbum The X Factor, que seria publicat el 1995. Bayley va realitzar la gira amb la resta del grup per promocionar l'àlbum, però la mencionada gira va haver de ser aturada quan Bayley va emmalaltir a causa d'una reacció al·lèrgica. Iron Maiden va tornar aleshores a l'estudi i el 1998 van treure a la venda l'àlbum Virtual XI. La gira va haver de tornar a ser interrompuda abans d'acabar perquè Bayley va emmalaltir novament.

### Sortida d'Iron Maiden i actualitat

En els primers mesos de 1999, a Bayley el van acomiadar d'Iron Maiden perquè Bruce Dickinson entrés novament. I l'any 2000, Bayley va formar el seu propi grup, B L A Z E. D'aquesta manera publica quatre discs d'estudi i dos en directe, Silicon Messiah, Tenth Dimension, Blood and Belief, The Man Who Would Not Die, As Live As It Gets i Alive in Poland, respectivament.
Al desembre de 2007 Blaze Bayley es va reunir per a una sèrie de concerts amb els membres de Wolfsbane.

## Discografia
### Wolfsbane

* 1985 – Wolfsbane (demo)
* 1987 – Dancin' Dirty (demo)
* 1989 – Live Fast, Die Fast
* 1990 – All Hell's Breaking Loose Down at Little Kathy Wilson's Place
* 1991 – Down Fall The Good Guys
* 1993 – Massive Noise Injection
* 1994 – Wolfsbane
* 2001 – Lifestyles of the Broke and Obscure
* 2022 - Genius

### Iron Maiden

* 1995 – The X Factor
* 1998 – Virtual XI

### Blaze

* 2000 – Silicon Messiah
* 2002 – Tenth Dimension
* 2003 – As Live As It Gets
* 2004 – Blood and Belief
* 2007 – Alive in Poland

### Blaze Bayley

* 2008 – The Man Who Would Not Die
* 2010 – Promise And Terror
* 2012 – The King of Metal
* 2016 – Infinite Entanglement

### John Steel

(projecte on col·labora com a vocalista)
* 2014 – Freedom
* 2016 ? 2017 ? – comença la gravació del nou àlbum al maig del 2016

## Enllaços externs

* Web oficial de Blaze Bayley
* Pàgina oficial al MySpace de Blaze Bayley
* Ice Vajal.com: Entrevista amb Blaze Bayley - Set. 2008

## Video

* Bayley singing "Man On The Edge" live on Youtube

## Referències

* ↑ Anunci del començament de la gravació del nou àlbum sobre la pàgina facebook de la banda
# Scalable TCP

Tipus de protocol de control de transmissió dissenyat per oferir un rendiment i escalabilitat molt més elevats.
Les recomanacions TCP estàndard segons RFC 2581 i RFC 5681 demanen que la finestra de congestió es redueixi a la meitat per cada paquet perdut. Efectivament, aquest procés continua reduint a la meitat el rendiment fins que s'atura la pèrdua de paquets. Un cop disminueixi la pèrdua de paquets, s'iniciarà lentament per augmentar la velocitat. Quan les mides de la finestra són petites, per exemple 1 Mbit/s a 200 ms de temps d'anada i tornada i la finestra és d'uns 20 paquets, aquest temps de recuperació és força ràpid, de l'ordre d'uns quants segons. Però a mesura que les velocitats de transferència s'acosten a 1 Gbit/s, el temps de recuperació es converteix en mitja hora i per a 10 Gbit/s és de més de 4 hores.

## Procediment

El TCP escalable modifica l'algoritme de control de congestió. En lloc de reduir a la meitat la mida de la finestra de congestió, cada pèrdua de paquet disminueix la finestra de congestió en una petita fracció (un factor d'1/8 en comptes de 1/2 de TCP estàndard) fins que s'atura la pèrdua de paquets. Quan s'atura la pèrdua de paquets, la velocitat s'incrementa a una velocitat fixa lenta (s'afegeix un paquet per cada cent reconeixements reeixits) en lloc de la taxa TCP estàndard que és la inversa de la mida de la finestra de congestió (per tant, les finestres molt grans triguen molt de temps). per recuperar). Això ajuda a reduir el temps de recuperació dels enllaços de 10 Gbit/s de més de 4 hores (utilitzant TCP estàndard) a menys de 15 segons quan el temps d'anada i tornada és de 200 mil·lisegons.

## Referències

* ↑ Kelly, Tom «Scalable TCP: improving performance in highspeed wide area networks». ACM SIGCOMM Computer Communication Review, 33, 2, 01-04-2003, pàg. 83–91. DOI: 10.1145/956981.956989. ISSN: 0146-4833.
* ↑ Kelly, Tom. «Scalable TCP: Improving Performance in Highspeed Wide Area Networks» (en anglès). [Consulta: 12 maig 2013].
* ↑ Allman. «RFC 5681» (en anglès). IETF.org.
* ↑ Kelly, Tom. «Scalable TCP: Improving Performance in Highspeed Wide Area Networks» (en anglès). [Consulta: 12 maig 2013].
# Teatro Maipo

El Teatro Maipo és un teatre de Buenos Aires, (Argentina) i és, històricament, un dels teatres més importants de la ciutat. Ubicat a prop de l'Obelisco, la seva sala té 754 localitats. Propietat de l'exballarí Julio Bocca i de l'empresari teatral Lino Patalano
Anteriorment, en el solar del teatre s'hi va inaugurar el 1908 el Teatro Scala on oferien representacions en llengua francesa. Amb posterioritat, s'inaugura el Teatro Esmeralda. Amb el nom de Teatro Maipo obria les seves portes el 13 d'agost de 1922. El 1928 es produeix un incendi, fet que es repetiria el 1943. El 23 de maig de 1933, hi va debutar l'actriu Lola Membrives
L'any 2008, amb motiu de commemorar-se el primer centenari del teatre, els propietaris del local, l'ex-ballarí Julio Bocca i l'empresari Lino Pantalano varen encarregar a Claudio Segovia l'espectacle "Maipo siempre Maipo", que va ser dirigit pel director musical català instal·lat a l'Argentina Mike Ribas.
# Ria de Huelva

La ria de Huelva, Ría de Huelva, és un estuari que es troba al sud de la província de Huelva, s'estén entre les localitats de Huelva, Punta Umbría i Palos de la Frontera (Espanya), està formada per la confluència dels rius Odiel i Tinto i rep els aportaments diaris de l'oceà Atlàntic.
A les seves vores es troba la ciutat de Huelva, el Monestir de La Rábida de Palos de la Frontera, Punta Umbría, el Port de Huelva i el Pol Químic. Dins té les illes d'Enmedio, Saltés, del Burro, Bacuta, de la Liebre (catalogades per la Junta d'Andalusia com Reserves integrals) que conformen el Paratge Natural de Marismas del Odiel i els diferents esteros de la zona. D'importància arqueològica va ser la troballa a la dècada de 1920 en les seves aigües de l'anomenat "Dipòsit de la ria de Huelva" datat del 1000 aC, amb diferents objectes de l'edat del bronze o en la dècada de 1970 de figuretes que representaven les divinitats síries Reshef i Anath.
Pel fort impacte ambiental de les empreses del Pol de Promoció i Desenvolupament, diverses entitats demanen la retirada d'aquestes empreses.

## Referències

* ↑ Junta de Andalucía. «Ley 12/1984, de 19 de octubre, de declaración de las Marismas del Odiel com Paratge Natural i de l'illa d'Enmedio i la Maresma del Burro com Reserves Integrals.», 1984. [Consulta: 14 agost 2008].
* ↑ Arte e historia.. «Depósito de la ría.». Arxivat de l'original el 2010-03-27. [Consulta: 29 juny 2015].
* ↑ Ocenidas.. «Restos arqueológicos sumergidos en la Ría de Huelva, tal vez.», 2005. Arxivat de l'original el 2007-07-16. [Consulta: consultat el 13 agost 2008].
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Agencia EFE., Mesa de la Ría pide a Castillo que diga "qué plan tiene para el cese de vertidos, su retirada y recuperación". «». [Consulta: consultat el 13 agost 2008].
# BOOTES

L'acrònim BOOTES, Burst Observer and Optical Transient Exploring System (literalment en català: observatori d'esclats i sistema d'exploració de fonts transitòries òptiques), és una xarxa d'observatoris astronòmics amb els llocs al sud d'Espanya, Nova Zelanda, la Xina i Mèxic (majoritàriament el telescopi fa 0,6 m de diàmetre amb càmera EMCCD en el focus Cassegrain i filterset g'r'i'ZY. L'objectiu principal de la xarxa és observar amb rapidesa esdeveniments transitoris en pocs segons / minuts d'haver estat detectat pels satèl·lits científics.
BOOTES proporciona un temps real automatitzat d'observació de la resposta a la detecció d'explosions de raigs gamma (GRB). Quadre d'error depenent de la mida, utilitza càmeres de camp ample (WFC), càmeres de camp ultra ample (UWFC) i càmeres de camp estret (NFC) units a petits telescopis robòtics o els propis telescopis.
Per estudiar els GRB és molt important per dur a terme amb rapidesa el seguiment d'observacions òptiques, per detectar la longitud d'ona d'emissió transitòria associada. BOOTES pot realitzar aquest tipus de seguiments. Els seus objectius científics són:
* Observacions simultànies i quasi simultànies de caixes d'error de GRB.
* La detecció d'espurnes òptiques d'origen còsmic.
* El seguiment de tot el cel amb les càmeres CASANDRA a sota a la 10a mag cada 60 s.
* El seguiment dels diferents tipus d'objectes variables (galàctiques i extragalàctiques) fins a la 20a mag amb la finalitat de cercar la variabilitat òptica.
* Descoberta de cometes, meteors, asteroides, estrelles variables, noves i supernoves.
BOOTES forma part, en el marc d'una col·laboració internacional liderada per Espanya, que va començar per donar suport INTEGRAL del satèl·lit de l'ESA amb observacions terrestres. El projecte també es va centrar per actuar de forma ràpida el seguiment d'observacions d'esdeveniments detectats per diverses naus espacials (BATSE, BeppoSAX, RossiXTE, IPN, Vet-2, Swift i Fermi). Els resultats en el camp GRB són múltiples:
* Imatges de predetecció: van establir límits màxims per als possibles precursors.
* Imatges simultànies: la primera es va aconseguir el 20 de febrer de 2001, tot i que no es va detectar cap contrapartida.
* Seguiment d'imatges: amb diverses explosions de raigs gamma es descobreixen
o són supervisades a partir de diverses desenes de segons després de l'aparició de l'esdeveniment.

## Llocs BOOTES

* BOOTES-1 - El Arenosillo - 37° 05′ 58″ N, 6° 44′ 15″ O﻿ / ﻿37.0995°N,6.73747°O﻿ / 37.0995; -6.73747
* BOOTES-2 - Estació Experimental de La Mayora - 36° 45′ 25″ N, 4° 02′ 34″ O﻿ / ﻿36.7569°N,4.04273°O﻿ / 36.7569; -4.04273
* BOOTES-3 - Blenheim, Nova Zelanda - 41° 29′ 29″ S, 173° 50′ 22″ E﻿ / ﻿41.4913°S,173.8395°E﻿ / -41.4913; 173.8395
* BOOTES-4 - Lijang, Xina -26° 41′ 43″ N, 100° 01′ 48″ E﻿ / ﻿26.695222°N,100.030067°E﻿ / 26.695222; 100.030067
* BOOTES-5 - Observatori Astronòmic Nacional a Sierra de San Pedro Mártir, Mèxic 31° 02′ 39″ N, 115° 27′ 49″ O﻿ / ﻿31.04417°N,115.46361°O﻿ / 31.04417; -115.46361

## Enllaços externs

* BOOTES - Lloc web oficial
* 1-s MPEC
* Missatge de J05 Arxivat 2013-01-05 at Archive.is
# Lluís Utrilla Robert

Lluís Utrilla és un artista i promotor cultural català. Després dels estudis de disseny gràfic a ELISAVA, esdevé un dels protagonistes de l'Art conceptual català, participant en exposicions emblemàtiques com ara la Mostra d'Art Jove de Granollers (1971 i 1972), la Primera Muestra de Arte Actual, Comunicación Actual (1973) o Informació d'art concepte (1973). Ideador d'ambients tàctils, entre els quals la coneguda performance a la Sala Vinçon, va ser el promotor i organitzador de les temporades expositives de la Sala de la Asociación del personal de la Caja de Pensiones, on teniren lloc accions i performances de Jordi Benito, Ferran García Sevilla, Carlos Pazos i del mateix Utrilla, entre d'altres. Va recollir aquestes experiències en el text "Cròniques de l'era conceptual", publicat per Robrenyo l'any 1981.
També s'ha dedicat a la literatura. Seves són les novel·les “L'estiu acaba per tothom” i la finalista del Premi Sant Jordi “Una Llosa de marbre negre”. Així mateix, va escriure les peces teatrals “Disfresses per un mort” i “Raons d'Estat" - aquesta guanyadora del Premi de Teatre Borne de l'any 1981. Entre 2009 i 2014 va ser el president del Cercle Artístic de Sant Lluc de Barcelona i des de 2015 és ponent de la secció d'Arts Visuals de l'Ateneu Barcelonés.

## Referències

* ↑ «"Més enllà de l'objecte: obres de la col·lecció del MACBA", MACBA, 1995, p.29-38». Arxivat de l'original el 2014-03-28. [Consulta: 28 març 2014].
* ↑ Parcerisas, Pilar. Conceptualismo(s) poéticos, políticos y periféricos (en castellà). Ediciones AKAL, 2007-11, p.327-330. ISBN 9788446023739.
* ↑ Parcerisa, P. "Conceptualismo(s) poéticos, políticos y periféricos", AKAL, 2007, p.397-399
* ↑ ISBN 847466022X
* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS
* ↑ ISBN 8474100984
* ↑ ISBN 8420949914
* ↑ «Premi de Teatre Borne». Arxivat de l'original el 2014-02-21. [Consulta: 17 febrer 2014].
* ↑ «Pàgina del Cercle Artístic de Sant Lluc». Arxivat de l'original el 2014-03-24. [Consulta: 25 març 2014].

## Enllaços externs

* Lectura tàctil d'un espai de Lluís Utrilla a l'Arxiu del MACBA
* Lluís Utrilla explica la importància de Sant Lluc amb motiu de la medalla d'Or de l'Ajuntament
* Obres literàries de Lluís Utrilla al CCUC
* Pàgina de la secció d'Arts Visuals de l'Ateneu Barcelonés
# Marco Apicella

Marco Apicella (7 d'octubre de 1965 prop de Bolonya, Itàlia) fou un pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## Carrera esportiva

Marco Apicella va debutar a la tretzena cursa de la temporada 1993 (la 44a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 12 de setembre del 1993 el G.P. d'Itàlia al circuit de Monza.
Va participar en una sola cursa puntuable pel campionat de la F1 no aconseguint finalitzar la cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Posició | Punts |
| 1993 | Sasol Jordan | Jordan | Hart | SUD | BRA | EUR | SMR | ESP | MON | CAN | FRA | GBR | ALE | HUN | BEL | ITA Ret | POR | JPN | AUS | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 (1) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Istifan al-Duwayhi

Esteve ad-Duwayhí o Esteve II Butros (àrab: اسطفانوس الثاني بطرس الدويهي, Isṭīfānūs aṯ-Ṯānī Buṭrus ad-Duwayhī; francès: Étienne Douaihi; llatí: Étienne Douaihi; italià: Stefano El Douaihy) fou un religiós i historiador maronita nascut a Ihdin (Líban) el 1630. Va estudiar al Líban i Roma fins al 1655. Després va servir a Mont Líban i Alep com a religiós. El 1688 fou nomenat bisbe maronita de Nicòsia. El 20 de maig de 1670 fou escollit patriarca de l'església maronita. Va ser un reformador i organitzador eficaç; va crear l'Orde Alepí Libanès Antonià Maronita (1695). Va morir a Kannubin, la seu del patriarcat, el 3 de maig de 1704.
Va escriure una història dels maronites, una cronologia dels patriarques maronites i una història de Síria des de la Primera Croada el 1699.
En 2008 fou proclamat venerable per les seves virtuts heroiques, i en 2024 va ser aprovat un miracle atribuït a la seva intercessió.

## Bibliografia

* K. S. Salibi, Maroinites historians of medieval, Lebanon, Beirut 1959.

## Referències

* ↑ «Hagiography circle» (en anglès). [Consulta: 11 maig 2024].