OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andreu de Cuijk

Andreu de Cuijk o Andries o Andreas (circa 1070 -23 de juny de 1139) va ser bisbe d'Utrecht entre el 1128 i el 1139. Va ser enterrat a la catedral d'Utrecht.
Andreu era descendent d'una coneguda família d'«Sticht», nom de les terres centrals del Bisbat d'Utrecht. Andreu era el segon fill d'Herman de Malsen i Irmgard de Namur.
Va ser el primer bisbe d'Utrecht després del Concordat de Worms signat el 1122, que hi va suposar la fi de la lluita de les investidures entre l'emperador i el papa sobre el dret de nomenar bisbes i que es va decidir a favor del papa.
El 1133, Andreu es va involucrar en una guerra amb Teodoric VI, comte d'Holanda, que va ser recolzada per la ciutat d'Utrecht i diversos partidaris del bisbe. Teodoric es va concedir el territori de Gau de Westergo i Oostergo per a Conrad III d'Alemanya. Aquestes terres havien estat confiscades per Enric V del Sacre Imperi Romanogermànic junt amb l'antic predecessor d'Andreu, el bisbe Bucard de Lechsgemünd.

## Referències

* 1 2 3 Budde, Paul. «Low Countries – River Lands. «County of Kuyc (Cuijk)»» (en anglès). Paul Budde History. [Consulta: 28 gener 2016].
# Andreua Fornells i Vilar

Andreua Fornells i Vilar (Barcelona, 30 de juny de 1890 - Barcelona, 18 d'octubre de 1967) fou una soprano catalana.
Fou germana del compositor i director d'orquestra Francesc Fornells i Vilar (1887-1962).
Deixebla d'Antoni Nicolau i de Lluís Millet a l'Escola Municipal de Música de Barcelona, va fer l'especialitat de cant amb la professora Elisa Vázquez. El 1915 va ser contractada com a professora per aquesta mateixa institució i també va ser llavors quan va iniciar les seves col·laboracions amb el Quartet Renaixement. D'aquesta manera, va centrar la seva activitat artística en diversos recitals i concerts amb orquestra. Per exemple, a la Sala Mozart de Barcelona va interpretar Canciones populares españolas de Manuel de Falla i les Cançons de Ricard Lamote de Grignon, acompanyada al piano pels mateixos compositors. Va ser especialista en repertori de lied. Les seves actuacions públiques comprengueren principalment recitals de cançons i interpretacions de la part de soprano d'obres orquestrals.
També exercí de professora de cant del Conservatori Municipal de Música de Barcelona, on entre d'altres alumnes tingué a Lluís Mandado Capellá.
Es va casar amb el baríton Joan Sayós i Fàbregas, solista també de l'Orfeó Català.

## Referències

* ↑ «Aniversarios». La Vanguardia Española, 18-10-1969, pàg. 33.
* ↑ «escalafó del personal de l'AJuntament de Barcelona- Any 1952». Gaseta municipal de Barcelona: Any 39, Suplemento Escalafón del Personal (1952), 1952, pàg. 55.
* ↑ «Óbito del maestro don Francisco Fornells». La Vanguardia, 10-06-1962, pàg. 33.
* ↑ «Andreua Fornells i Vilar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fornells, Andrea. Diccionario de la musica española e hispanoamericana. Barcelona: Sociedad General de Autores y Editores, 1999. ISBN 8480483083.
* ↑ http://www.ddgi.cat/quiosc/recursos/publicacio/exemplarDigital/diccionari-biografic-de-l-alt-emporda.pdf. Pàg. 480/81
# Andrí Kímatx

Andrí Vassíliovitx Kímatx (Vínnitsia, 1988) és un baríton ucrainès. Va estudiar filosofia a la Universitat de Kíiv, i més endavant va formar part del programa d'òpera per a joves artistes del Teatre Bolxoi. El 2018 va debutar al Gran Teatre del Liceu en el paper de Sir Riccardo Forth a I puritani. L'any següent va guanyar el premi BBC Cardiff Singer of the World.

## Referències

* ↑ «Biografia» (en anglès). BBC. [Consulta: 26 octubre 2019].
* ↑ «Biografia». Liceu. [Consulta: 26 octubre 2019].
* ↑ Redacción. «El barítono ucraniano Andrei Kymach gana el BBC Cardiff Singer of the World» (en espanyol europeu). [Consulta: 19 gener 2022].
# Wouter Sybrandy

Wouter Sybrandy (La Haia, 20 de febrer de 1985) és un ciclista neerlandès, professional del 2010 al 2013. Ha passat tota la seva carrera esportiva competint al Regne Unit, fins i tot, va participar en el Campionat britànic en contrarellotge i va quedar segon al 2008.

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Wouter Wippert

Wouter Wippert (Wierden, Overijssel, 14 d'agost de 1990) és un ciclista neerlandès, professional des del 2012. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Tour Down Under de 2015, de l'UCI World Tour.

## Palmarès

* 2010
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovàquia
* 2011
** Vencedor d'una etapa al Tour de Berlín
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a la província de Namur
* 2012
** Vencedor d'una etapa al Triptyque des Monts et Châteaux
* 2013
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la província de Namur
* 2014
** Vencedor de 2 etapes a la New Zealand Cycle Classic
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Kumano i 1r de la classificació per punt
** Vencedor d'una etapa al Tour de Taiwan
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Japó
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Xina II
** Vencedor d'una etapa al Tour de Hainan
* 2015
** Vencedor d'una etapa al Tour Down Under
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Taiwan
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Corea
* 2017
** 1r al Circuit del País de Waes
** Vencedor de 2 etapes al Tour d'Alberta
* 2018
** 1r a l'Omloop Mandel-Leie-Schelde
* 2019
** Vencedor de 2 etapes a la Belgrad-Banja Luka
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Hongria

## Referències

* ↑ EFE «Rohan Dennis, vencedor del Tour Down Under». Marca. EFE, 25-01-2015 [Consulta: 13 gener 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Gàiduk

Gàiduk - Гайдук (rus) - és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la zona intermitjana de la riba esquerra de la vall del riu Tsemés, a 9 km al nord-oest de Novorossiïsk i a 105 km al sud-oest de Krasnodar, la capital.
# Wolayta Sodo

Wolayta Sodo (amhàric: ዎላይታ ሶዶ) (Wolayttattuwa: Wolaytta Sooddo) és una ciutat d'Etiòpia, La ciutat és un centre polític i administratiu de la Zona de Wolayta i Estat regional d'Etiòpia del Sud. Té una latitud i longitud de 6° 52′ N, 37° 46′ E amb una altitud entre 1.600 i 2.100 metres (5.200 i 6.900 peus) sobre el nivell del mar. Formava part de l'antic woreda de Sodo que incloïa Sodo Zuria que l'envolta completament.

## Història

A principis de la dècada de 1930, Sodo va ser descrita com l'única àrea de la regió de Bolaita que es podria anomenar un poble. Hi ha un mercat els dissabtes, una línia telefònica a la capital i una oficina de correus cada setmana. El 1958, Sodo era una de les 27 regions d'Etiòpia classificades com a municipis de primera classe. Una sucursal del Banc Comercial d'Etiòpia es va establir entre 1965 i 1968.

## Població

Segons les estimacions de població del 20023 publicades per l'Oficina d'Estadístiques d'Etiòpia, la població total de la ciutat és de 213.467 habitants, dels quals 108.161 són homes i 105.306 són dones

## Referències

* ↑ «Mida de la població de la ciutat per sexe a juliol de 2023» (en anglès). Biro Statistik Ethiopia.
# Xixauxas

Xavier Fluxà i Millan (Pineda de Mar, 14 de setembre de 1993) més conegut amb el sobrenom Xixauxas, és un geòleg i exjugador i creador de contingut de League of Legends.
Com a jugador va formar part de diversos equips equips de la Superliga de la LVP en la posició de suport. L'any 2019 va jugar, juntament amb Flakked a S2V abans de ser contractat per eMonkeyz i més tard per Barça eSports, equip d'eSports del FCB, on va ser suport suplent fins que va passar a ser creador de contingut de l'equip.

## Referències

* 1 2 «Xixauxas: "No creo que la edad sea un problema para competir"». [Consulta: 6 abril 2024].
* ↑ LVP. «Flakked: "Empezar de titular es algo con lo que había soñado desde hace tiempo"» (en castellà), 30-05-2019. [Consulta: 6 abril 2024].
* ↑ «Acord per a la incorporació d'Efias a l'equip de League of Legends». [Consulta: 6 abril 2024].
# André Kagwa Rwisereka

André Kagwa Rwisereka (Rusenge, districte de Nyaruguru, Província del Sud (Ruanda), 31 de desembre de 1949 – Butare, 13 de juliol de 2010) va ser un polític de Ruanda, vicepresident del Partit Verd Democràtic de Ruanda (PVDR), partit fundat l'agost de 2009. Fou trobat mort i parcialment decapitat prop d'una zona humida a Butare el 14 de juliol de 2010. El cap del partit Frank Habineza es trobava entre els líders de l'oposició que demanaven una investigació internacional independent sobre l'assassinat, que pot haver tingut una motivació política.
En els anys 1960 es exiliar per motius polítics a la República Democràtica del Congo, on va ser membre destacat del Front Patriòtic Ruandès durant la Guerra Civil ruandesa. Després de tornar a Ruanda, es va convertir en un destacat empresari a Butare. Va ser membre fundador del Partit Verd Democràtic de Ruanda el 14 d'agost de 2009.
La seva mort es va inscriure en una sèrie d'assassinats o intents d'assassinats contra opositors al govern del president Paul Kagame en el context de la campanya electoral a les eleccions presidencials ruandeses de 2010, en les quals el Partit Verd fou exclòs.

## Vegeu també

* Charles Ingabire (polític, assassinat en 2011)
* Jean-Léonard Rugambage (periodista, assassinat en 2010)
* Théogène Turatsinze (empresari, assassinat en 2012)

## Referències

* ↑ KEZIO-MUSOKE DAVID. «Opposition Leader Found Dead». Daily Nation, 14-07-2010. [Consulta: 14 octubre 2012].
* ↑ Reyntjens, Filip. Political governance in post-genocide Rwanda. Cambridge: Cambridge University Press, 2013, p. 50. ISBN 978-1-107-67879-8.
* ↑ «Opposition Wants Probe Into Politician's Death». Radio France Internationale (Paris), 15-07-2010. Arxivat de l'original el 18 juliol 2010. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Call for international inquiry into the assassination of Rwandan Green Party Vice-Chair, Andre Rwisereka». Rwanda Information Portal, 15-07-2010. Arxivat de l'original el 21 juliol 2010. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ (anglès) "Rwandan opposition leader found dead", The Guardian, 14 juillet 2010
* ↑ (francès) "Rwanda : l'opposant André Kagwa Rwisereka assassiné", Voice of America, 14 juillet 2010
* ↑ (anglès) "Rwanda: Allow Independent Autopsy of Opposition Politician", Human Rights Watch, 21 juillet 2010
# Vidas pequeñas

Vidas pequeñas és una pel·lícula dramàtica espanyola del 2010 dirigida per Enrique Gabriel. Fou estrenada a la Seminci de 2010. Es tracta d'un drama esperançador que tracta de realçar el valor de la vida malgrat les circumstàncies.

## Sinopsi

Un grup de persones marginades conviu durant uns dies al càmping "Vista Bella" als afores de Madrid, establint-se entre ells tot tipus de relacions i trobades. Entre ells destaquen la cèlebre dissenyadora Bárbara Helguera, en fallida per la mala gestió dels seus negocis i perseguida pels creditors, i Andrés, un anacoreta que treballa com a estàtua vivent en un hipermercat. També hi ha escriptors fracassats, firaires de pas (Salomé i Pradial), artistes anònims, perruqueres i treballadors en atur, tots ells amb conceptes radicalment diferents de la vida.

## Repartiment

* Asunción Balaguer
* Maite Blasco
* Txema Blasco... Gumersindo
* Francisco Boira ... Fede
* Alicia Borrachero ... Mari Ángeles
* Laura Domínguez ... Cristina
* Roberto Enríquez ... Andrés
* Ana Fernández ... Bárbara

## Premis
### XX Premis de la Unión de Actores

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor secundari | Emilio Gutiérrez Caba | Nominat |
| Millor actriu secundària | Alicia Borrachero | Nominat |

## Referències

* ↑ Seminci.- Las 'Vidas Pequeñas' de Enrique Gabriel, su "mejor película", ven la luz tras cinco años de periplo, Europa Press, 29 d'octubre de 2010
* ↑ Enrique Gabriel estrena el drama"Vidas pequeñas" Diario de Córdoba, 17 de març de 2011
* ↑ Vidas pequeñas a Fotogramas
* ↑ Bardem, Sonsoles Benedicto, premios Unión de Actores, La Vanguardia, 1 de novembre de 2011
# Vidda Priego Bueno

Vidda Priego Bueno (València, 13 d'agost de 1978) és una actriu, còmica, guionista i pedagoga teatral trans no-binària valenciana. És autora de diversos monòlegs en els quals utilitza l'humor per a fer pedagogia sobre el no-binarisme. També ha format part del repartiment de 2 llargmetratges i de sèries de televisió, com ara Los hombres de Paco. Abans feia de discjòquei.
Es va llicenciar en Art Dramàtic pel Institut del Teatre de Barcelona. És autora dels monòlegs Por tu pulpa pulpita i Monólogos poligoneros. El 2019, va rebre el Premi Bruguera de Còmic i Novel·la Gràfica pel llibre Tierra trágame, que va crear amb la il·lustradora Myriam Cameros.

## Filmografia
### Televisió

* Los hombres de Paco (2005)
* Paraíso (2021)
* Valeria no se va (2022)

### Llargmetratges

* La cifra negra, Dir. Ales Payá (2018)
* Velvet calling, Dir. Aniez (2018)

### Teatre

* Reset, de la companyia de teatre Ella (2022)

## Referències

* ↑ Ràdio, Catalunya. «Ja m'entens - Vidda Priego: "M'agrada creure que puc ser un referent no binari per a les noves generacions"». CCMA. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ Sangrà, Laura. «Drag King Anti-Race, una festa a l’Apolo per celebrar la diversitat». Betevé, 31-03-2022. [Consulta: 31 gener 2023].
* 1 2 3 Periódico, El. «El premio Bruguera de Cómic se estrena con una irónica crítica social» (en castellà). elperiodico, 31-07-2019. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ «Reset - Teatre Tantarantana» (en castellà). Teatro Barcelona. [Consulta: 16 agost 2022].
# Hairan

Hairan és el nom dels següents personatges:
* Hairan I o Septimi Herodià, príncep de Palmira
* Hairan II o Herodes de Palmira, príncep de Palmira i germanastre de l'anterior
# Reial Acadèmia de Farmàcia de Catalunya

La Reial Acadèmia de Farmàcia de Catalunya (RAFC) és una acadèmia establerta a Catalunya que té com a finalitat promoure l'estudi i la investigació de les ciències farmacèutiques i actuar com a òrgan consultiu de l'administració estatal i catalana d'acord amb la seva competència.
La Reial Acadèmia de Farmàcia de Catalunya té el seu origen en una institució creada el 1944 com a secció barcelonina de la 'Real Academia de Farmacia de Madrid', formada pels membres corresponents d'aquesta acadèmia residents a Barcelona i per alguns altres professionals. L'any 1955 l'Ajuntament de Barcelona cedí els locals de l'antiga farmàcia de l'Hospital de la Santa Creu de Barcelona per tal que aquesta secció de l'acadèmia de Madrid pogués establir-se i tenir la seva seu a Barcelona. Aquell mateix any, i com a continuació d'aquesta entitat, quedà constituïda com a tal la 'Reial Acadèmia de Farmàcia de Barcelona'. El seu primer president fou Guillem de Benavent. El 1957 la RAFC inicià la publicació de la Revista de la Reial Acadèmia de Farmacia de Barcelona, que a partir del 1992, d'acord amb el canvi de nom de l'Acadèmia prengué el nom Revista de la Reial Acadèmia de Farmacia de Catalunya. La RAFC té 35 membres numeraris. L’any 1992 l’Acadèmia va canviar el nom pel de Reial Acadèmia de Farmàcia de Catalunya, amb un àmbit d’actuació preferent dins el territori de la Comunitat Autònoma de Catalunya, tot i que també.
Des que la començà a presidir-la Guillem de Benavent i Camps (1956-1962), la RAFC ha tingut com a presidents a Fidel Enric Raurich i Sas (1963-1964), Antoni Esteve Siurana (1964-1965), Ramon San Martín i Casamada (1966-1980), Joan Sabater i Tobella (1981-1990), Josep Antoni Salvà i Miquel (1991-1993), Tomàs Adzet i Porredon (1993-1997), Josep Maria Suñé Arbussà (1997-2002), Josep Esteve i Soler (2002-2004), Miquel Ylla-Català i Genís (2005-2010), Josep Maria Ventura i Ferrero (2011-2018) i Jaime Casas Pla que fou nomenat president l'any 2018 i ocupa el càrrec actualment.
Dins del patrimoni de l'Acadèmia es troba la farmàcia de l’antic Hospital de la Santa Creu, amb la seva col·lecció de pots i capses d’apotecari, les publicacions de l'Acadèmia i els llibres que integren la biblioteca, i el Museu Cusí de Farmàcia, amb totes les seves col·leccions, instal·lat al Masnou, que és propietat de la Reial Acadèmia de Farmàcia de Catalunya des del 3 de juny de l'any 1997, per l'acta de donació de la família Cusí.

## Referències

* 1 2 3 4 «Reial Acadèmia de Farmàcia de Catalunya». Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya, 2014. [Consulta: 19 febrer 2021].
* ↑ «.xml Reial Acadèmia de Farmàcia de Catalunya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Revista de la Real Academia de Farmacia de Barcelona (1957-1992)». Biblioteca Virtual de la Real Academia Nacional de Farmacia. [Consulta: 20 febrer 2021].
* ↑ «Revista de la Reial Acadèmia de Farmàcia de Catalunya». Biblioteca Virtual de la Real Academia Nacional de Farmacia. [Consulta: 20 febrer 2021].
* ↑ «Històriaː Presidents». RAFC. [Consulta: 20 febrer 2021].
# Criteri

«Criteri» té aquests significats:
* Criteris de divisibilitat
* Criteri de signes termodinàmic
* Criteris d'estabilitat teoria del vaixell
* Criteri de d'Alembert
* Criteri d'Eisenstein
* Criteri d'Euler
* Criteri de Nyquist, teorema fonamental de la teoria de la informació
# Topònims de Cellers

Llistat de topònims del poble de Cellers, a l'antic terme municipal de Guàrdia de Tremp, actualment integrat en el de Castell de Mur, del Pallars Jussà, presents a la Viquipèdia.

## Edificis
### Corrals

| Corral d'Agustí | Corral de Corçà | Corral de Cotet | Corral de Grabiel |

### Esglésies
#### Romàniques

* Santa Maria de Cellers

### Estacions de tren

* Estació de Cellers-Llimiana

### Masies

| Masia de Tató | Masia de la Vinya |

### Ponts

| Pont del Barranc del Bosc Pont de la Central | Pont Nou de Monares | Pont de la Presa de Terradets | Pont de Terradets |

### Preses

* Presa de Terradets

## Geografia
### Camps de conreu

| Mallols d'Agustí Feixes del Barranc del Bosc Los Camps Els Canalets Cantamoixons (Cellers) Vinya de Carrió Tros de Casa | Les Collades Les Colomines Les Comes Esquadros de Grabiel Vinya de Fernando Grallera | Coma Llarga d'Agustí Los Mallols Marsaborit Tros del Pastamoreno Lo Planell Los Pous | Los Puiols Los Reganyats Feixes del Serrat de Pena Serrat de la Via La Via de Corçà Les Vielles |

### Cavitats subterrànies

| Surgència de la Cova de la Platja Cova de Grabiel | Cova del Paborde Cova de la Platja | Cova de Té-do'm | Cova dels Tres Forats |

### Cingleres

| Cinglo del Paborde | La Roca Alta | Roca Regina |

### Clots

| Clot de les Arboceres | Clot de Gassó |

### Collades

| Pas d'Agustí Pas de l'Arbocera Pas de la Boixoga Pas de la Carbonera | Pas d'Emílio Lo Pas Gran Lo Pas Nou | Pas de l'Ós Pas de l'Osca Pas de Roca | Pas de la Roca Llisa Pas de Terradets Pas dels Volters |

### Corrents d'aigua

| Llau de l'Ancantra Llau dels Avellaners Barranc del Bosc | Llau d'Encua Barranc de la Mata Negra Barranc de Moror | Noguera Pallaresa Llau de Sant Pere | Canal de Sòls Barranc de Vivó |

### Diversos

| Los Brugals Lo Canar | Coscoller Raset del Pas Gran | Rasets de l'Osca Les Raconades | Rasets dels Teixos |

### Fonts

| Font del Cambrot | Font del Canalet | Font dels Mallols | Font de Margarit |

### Masies

| Corral d'Agustí | Corral de Corçà | Corral de Cotet | Corral de Grabiel | Masia de Tató | Masia de la Vinya |

### Muntanyes

| Tossal de la Cova dels Pobres Feixa de la Paret de Terradets | Paret de Terradets Picota Alta | Picó de Coscolla | Roca Regina |

### Obagues

| Obaga de Margarit | Obaga de Renó | Obaga del Tic-tac |

### Planes

| Planell de les Boixeroles | Lo Planell |

### Serres

| Serra dels Avellaners Serrat Curt Serrat de Fontfreda | Serrat de les Marrades Serra de la Mata Negra | Serrat Pedregós Serrat de Pena | Serra de les Raconades Serrat de la Via |

### Solanes

| Solana de la Roca Alta | Les Solanes |

### Vies de comunicació

| Camí del Bosc Camí dels Brugals | Carretera C-13 Camí de Cellers | Camí Vell de Cellers Ferrocarril de la línia Lleida - la Pobla de Segur | Camí de la Font Camí de la Via |
# Torre de Caldarello

La Torre de Caldarello (en cors: Torra di Caldarellu), o Torre de Figari, és una torre genovesa situada sobre unes roques granítiques al mig de la costa occidental de la badia de Figari, al municipi de Pianottoli-Caldarello, a l'illa de Còrsega (França). Està declarada 'Monument historique'.
Construïda a finals del segle xvi, per a la vigilància de la pesca del corall, va tenir un paper estratègic a principis del segle xviii com a avançada de la ciutadella de Bonifacio.
De planta circular, construïda amb granit, consta de 2 plantes i terrassa amb merlets en espitllera.

## Referències

* 1 2 «Torre de Pianottoli Caldarello» (en francès). Corserando, 14-04-2015.
* 1 2 «Torre de Figari o de Caldarello» (en francès). Ministeri de Cultura. Govern de França, 1995.
# Torre de Calella

La Torre de Calella és una torre de guaita i de defensa costanera, entre Calella de Palafrugell i Llafranc al municipi de Palafrugell (Baix Empordà). Està declarada com a bé cultural d'interès nacional en la categoria de monument històric. És a la punta de la Torre, a l'est de la platja del Portbò, i prop de la punta de Canons, possiblement anomenada pel fet que la torre era artillada.

## Arquitectura

És una torre de pedra, de planta circular al cos inferior i semicircular a la part alta, atalussat a la base i amb una motllura encorbada a l'acabament del talús. Al cos superior, el parament que tanca el semicercle té un arc apuntat, actualment tapiat. La torre té diverses obertures amb llindes, algunes de les quals són balcons, i presenten inscripcions. A la porta inferior, rectangular que serveix actualment d'accés, hi apareix la data del 1836; a la finestra superior hi ha inscrit l'any 1599 i el monogramaIHS. Conserva també un matacà i restes dels merlets de coronament.
La torre era aïllada, però a finals del segle xix o principis del XX s'hi adossà una casa a llevant, d'una planta de pedra i morter i amb alguns elements neogòtics.

## Història

La torre de Calella va ser construïda vers la fi del segle xvi. El 28 de juny del 1597 el batlle general de Catalunya, a petició dels jurats de la vila de Palafrugell, va donar permís per bastir "una torre rodona frontalisa" entre Calella i Llafranc, per ajuda i defensa dels ports i "expulsió de pirates lladres e mals homens". Era per tant un element de guaita i de defensa alhora. Es construí amb l'ajut dels habitants del terme i pescant en dies festius amb permís episcopal. També va ser utilitzada com a presó en algunes ocasions. Encara l'any 1757 hi foren portats alguns dels pirates capturats davant el Cap Roig pel patró mataroní J.B. Balansó. L'any 1782 moriren cinc persones dalt de la torre en explotar un dels tres canons que hi havia.

## Referències

* 1 2 3 «Torre de Calella». Pla Especial de Protecció i Intervenció en el Patrimoni Històric de Palafrugell: Béns singulars p. 261-262. Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 11 maig 2012].
* 1 2 «Torre de Calella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2012].