OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coalició d'Acord Popular

Coalició d'Acord Popular (croat Koalicija narodnog sporazuma, KNS) fou un bloc de partits nacionalistes i liberals format de cara a presentar-se a les eleccions legislatives croates de 1990. Fou impulsada per Savka Dabčević-Kučar i Miko Tripalo dirigents comunistes que havien protagonitzat la primavera croata de 1971 que, a diferència de la majoria de les icones nacionalistes croates, es va negar a formar el seu propi partit després de l'arribada del multipartidisme a Croàcia. Temien que el gran nombre de partits nacionalistes i anticomunistes que competien electoralment provocarien la divisió del vot, permetent així que la Lliga Comunista de Croàcia romandre en el poder. En comptes d'això, van advocar per formar una àmplia coalició de partits amb ells dos com a líders nominals.
Una altra raó adduïda per a la formació de la Coalició va ser el desig que Croàcia tingués un govern postcomunista format per molts partits en lloc d'un sol, cosa que havia de contribuir al desenvolupament de la naixent democràcia i evitar un eventual retorn a un règim de partit únic.
Al principi, semblava que el pla de Dabčević-Kučar i Tripalo funcionava. La coalició va aconseguir l'adhesió del centrista Partit Social Liberal Croat, del dretà Partit Democràtic Croat i del Partit Democristià Croat, així com l'esquerrà Socialdemòcrates de Croàcia i un cert nombre de candidats locals, grups ambientalistes i candidats individuals. Un altre impuls va arribar en forma de carta oberta dels 200 artistes, científics i intel·lectuals més importants de Croàcia van expressar el seu suport a la Coalició.
No obstant això, aviat es va fer evident que la coalició hauria de competir no només amb el govern comunista, sinó també amb Franjo Tudjman i la seva Unió Democràtica Croata. Aquest partit va ser catalogat com a extremista pels mitjans controlats per l'Estat, fent que la Coalició fos vista com a moderada. I els electors croats va veure l'extremisme com la resposta al nou nacionalisme serbi de Slobodan Milošević.
Un altre obstacle per a la Coalició va ser el sistema de votació a dues voltes, el que va afavorir els dos partits més forts. A la primera ronda de les eleccions es va fer evident que els comunistes reformistes, ara rebatejats en Partit Socialdemòcrata de Croàcia, tenien el suport suficient per finalitzar segons en la majoria de les constituències. La majoria dels candidats de la Coalició vanacabar en tercer lloc, encara que la majoria d'ells es van negar a sortir de les eleccions abans de la segona ronda.
Al final, va ser elegit només un petit nombre de candidats de la Coalició, un total de 21 diputats (7,9% dels vots). La HDZ va obtenir majoria al Parlament de Croàcia, mentre que el SDP es va convertir en el principal partit opositor.
Aviat la Coalició va començar a desintegrar-se. El HDS va tenir punts de vista radicals cap al nou govern de la HDZ, mentre que altres partits de la Coalició adoptaren polítiques més centristes. Dabčević-Kučar i Tripalo van fundar el Partit Popular Croat a la tardor de 1990.
# Cal Magre

«Cal Magre» té aquests significats:
* Cal Magre o Mas Sant Cristòfol, mas al petit nucli de l'Estela al nord-oest del municipi de Cabanelles (l'Alt Empordà)
* Cal Magre (Aiguamúrcia), masia al municipi d'Aiguamúrcia (Alt Camp)
* Cal Magre (Bertí), masia al poble de Bertí (Sant Quirze Safaja, el Moianès)
* Cal Magre (Sant Agustí de Lluçanès), casa a Sant Agustí de Lluçanès (Osona)
* Baga de Cal Magre, obaga del terme municipal de Sant Quirze Safaja (el Moianès)
* Camps de Cal Magre, grup de camps de conreu al terme municipal de Sant Quirze Safaja (el Moianès)
* Solell de Cal Magre, solana al poble de Bertí (Sant Quirze Safaja, el Moianès)
# Brentford Football Club

El Brentford Football Club és un club de futbol anglès de la ciutat de Londres, al barri de Brentford. Actualment juga a la Premier League.

## Història

El club nasqué el 10 d'octubre de 1889 en una reunió entre membres del Brentford Rowing Club, els quals havien d'escollir entre quin esport practicar durant els mesos d'hivern, si el futbol o el rugbi. L'any 1920 fou membre fundador de la Third Division South. Després de diversos intents d'ascens a la Segona Divisió, no fou fins a la temporada 1932-33 en què assolí l'objectiu. Dues temporades més tard aconseguí ascendir a la First Division. Aquesta fou la dècada més destacada del club. Durant la Segona Guerra Mundial jugà la London War Cup, en la qual fou finalista el 1941 (perdent amb el Reading) però guanyà un any després (vencent al Portsmouth). Acabada la guerra, el club perdé la categoria, baixant el 1953-54 a Tercera Divisió i el 1961-62 a Quarta. El club jugà a tercera i quarta divisió durant les següents dècades. Pel que fa a la FA Cup arribà com a millor classificació a quarts de final el 1989. Després de 45 anys d'absència, assolí pujar a la Segona Divisió (reanomenada First Division) la temporada 1991-92, després de ser campió de Tercera, però tornà a descendir la temporada següent. Des d'aleshores el club ha jugat majoritàriament a la Tercera Divisió (actual Football League One), amb algun descens a la League Two. L'any 2013-2014 va pujar de la Football League One a la Championship. Ara mateix va cinquè a aquesta mateixa lliga.

## Estadis

El primer estadi del club fou el Clifden House Ground, on jugà entre novembre de 1889 i març de 1892. Durans aquests primers anys d'història, el club hagué de canviar sovint de terreny de joc. L'octubre de 1892 s'instal·là a Benn's Field a Little Ealing, i el desembre de 1894 a Shotter's Field, on romangué fins a l'abril de 1898. El mes de setembre del mateix any patí un nou trasllat, aquest cop fins a Cross Roads Ground, a Little Ealing, on jugà fins a l'abril de 1900. El cinquè terreny de joc del club fou Boston Park Cricket Ground, a York Road, utilitzat entre setembre de 1900 i abril de 1904. Finalment, el setembre de 1904 començà a jugar a Griffin Park, el seu estadi actual.
Les quatre graderies reben els següents noms: Ealing Road (est), Bees United (antigament Braemar Road, sud), Bill Axbey (antigament New Road, nord) i Brook Road (oest).
El 7 de desembre de 2007 el club s'assegurà una opció de compra d'uns terrenys a Lionel Road South amb la intenció de construir un nou estadi.

## Palmarès

* Segona Divisió anglesa:
** 1934-35
* Tercera Divisió anglesa:
** 1932-33 (sud), 1991-92
* Quarta Divisió anglesa:
** 1962-63, 1998-99, 2008-09
* London War Cup:
** 1941-42
* Supporters Direct Cup:
** 2004, 2008

## Referències

* ↑ Harvey, Geoff & Strowger, Vanessa, Rivals: The Off-Beat Guide to the 92 League Clubs, Aesculus Press Ltd, 2004
* ↑ «Brentford given new stadium boost». BBC Sport, 07-12-2007 [Consulta: 13 desembre 2007].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del club
* Bees United - Grup de seguidors
* BIAS - Brentford Independent Association of Supporters
# Brentford (Dakota del Sud)

Brentford és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 65 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brentford tenia 65 habitants, 28 habitatges, i 18 famílies. La densitat de població era de 147,6 habitants per km².
Dels 28 habitatges en un 35,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 3,6% dones solteres, i en un 35,7% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 55.625 $ i la renda mediana per família de 64.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.500 $ mentre que les dones 50.625 $. La renda per capita de la població era de 21.921 $. Cap de les famílies i l'11,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brentford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brentford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cal Puigpinós (Solsona)

Cal Puigpinós és una casa de Solsona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres del segle xiv que ha patit diverses reformes. Té dues façanes i consta de planta baixa i dues plantes pis, més una solana. La façana de l'Avinguda té una planta més a l'altura del pati. El parament de les façanes és de pedra tallada. La façana del carrer Llobera està marcada per un sol eix vertical format per la portalada d'arc de mig punt sobre la qual hi ha unes balconades i unes finestretes a la part dreta. A les golfes hi ha dues petites finestres quadrades.

## Referències

* ↑ «Cal Puigpinós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2017].
# Cal Pujol (Sarroca de Lleida)

Cal Pujol és una casa de Sarroca de Lleida (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa unifamiliar entre mitgeres de planta baixa, pis i golfa, que conserva la tipologia funcional d'una gran casa pagesa. Malgrat els antecedents i els canvis posteriors, el segell més fort és dels segles XVI-XVII. La planta baixa en pedra picada de filada, paret del pis de tàpia i arquera de rajola pel que fa a la façana. A la resta hi ha trams de paret en pedres irregulars i altres en tàpia. Destaquen les grans bigues llomeres i les que aguanten el pis i la golfa, totes perfectament quadrejades i ben conservades.

## Història

Havia fet durant molt temps d'hostal i, en algunes èpoques, comprengué la casa nº 8 del costat. Al davant es comença a fer balcons i a modificar l'arquera de la golfa. Recentment s'ha retocat el portal.

## Referències

* 1 2 «Cal Pujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2017].
# Cal Pujolà

Cal Pujolà és una casa situada a la Plaça Major de Sanaüja (la Segarra). L'edifici forma cantonada amb la baixada del Carrer de l'Aigua. La façana principal és la que es troba orientada a la plaça, on trobem els elements més característics i importants artísticament i arquitectònica. Està estructurada amb planta baixa i dues plantes superiors, realitzada amb paredat i arrebossat superior.
A la planta baixa destaca el petit porxo de l'entrada format per dues arcades de mig punt amb carreus regulars de mitjanes dimensions, i amb el pilar central i els dos laterals formats per carreus de majors dimensions, destacant el de la dreta que correspon a la part baixa de l'angle de la façana que és resseguit per carreus regulars, formant dos trams de volta d'aresta al seu interior.
Tant la primera planta com la segona, presenten un finestral amb balcó format per un arc escarser motllurat amb la clau de l'arc decorada amb una fulla d'acant i voluta invertida, els quals són visibles des de la plaça, acompanyats per altres obertures situades a la seva esquerra, de menors dimensions i molt reformades amb el pas del temps.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Pujolà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# Jordi l'Eparca

Jordi l'Eparca (en llatí Georgius Eparchus) va ser un funcionari imperial d'Àfrica, que va tenir el càrrec de vicari o eparca d'Àfrica.
Va fer escriure una carta a un dissident anomenat Nuus d'Alexandria, que s'havia separat de l'església, escrita per Màxim el Confessor. També es conserva una carta de Màxim dirigida a Jordi. Va viure a la meitat del segle vii i és anomenat també Jordi Panènfem (Georgius Panenphemus).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Georgius Eparchus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 27 desembre 2022].
# Ca l'Adroguer Nou

Ca l'Adroguer Nou és una botiga i habitatge de Solsona. L'edifici és una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres del 1517. Aixecat en tres èpoques diferents, amb planta soterrani -on hi ha un antic forn-, planta baixa, tres plantes pis i un terrat. La façana de la planta baixa i de la primera planta pis és de pedra i la resta de façana és de morter de ciment esgrafiat. Situat a la confluència dels carrers Sant Nicolau, Terceries i Sant Cristòfol, es visible des de la plaça Major.
És de destacar l'aparador de la botiga de la planta baixa i el rètol anunci de ceràmica vidrada de la façana de migdia.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Adroguer Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2017].
# Ca l'Adroer de Viladasens

Ca l'Adroer de Viladasens és una obra de Viladasens (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de grans dimensions de tres plantes. Té obertures rectangular emmarcades, les finestres tenen balcons al pis superior i al primer pis hi ha una balconada. Destaca la galeria d'arcades del pis superior d'un dels costats, amb arcs de mig punt sostinguts per pilastres amb motllures.
Hi ha un gran portal de ferro dona accés al pati enjardinat, al costat del qual hi ha una capelleta amb una imatge de la Verge i el Nen rematada per una creu de pedra gravada en relleu. L'interior conserva pintures a les parets, mobiliari, etc, de les diferents generacions que hi ha habitat.

## Història

Existeix un document que formula una transacció feta per Raimundi Adroer l'1 de maig de 1164. L'arbre genealògic va fins al 1263. Tot i que a la família hi va haver pubilles, els nouvinguts sempre adoptaren el nom de la casa, i per això s'ha mantingut el cognom originari. Un dels avantpassats, Antoni Adroer, fou canonge de la Seu gironina.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Ca l'Adroer de Viladasens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Ca l'Aguiló (Guimerà)

Ca l'Aguiló és una obra de Guimerà (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de paredat. Consta de tres plantes. La planta baixa presenta dues portes quadrangulars. A la planta noble hi ha dues finestres amb trencaaigües de forma esglaonada i acabat amb punxa, també amb cornisa. A la planta superior o golfa, una finestra amb trencaaigües i cornisa.

## Història

Aquesta casa va pertànyer a una família bastant portentosa de Guimerà i va ser venuda als senyors Aguiló de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Aguiló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 27 agost 2021].
# Calciodelrioïta

La calciodelrioïta és un mineral anomenat així per ser l'anàleg de calci de la delrioïta. El mineral és dimorf amb la rossita.

## Característiques

La calciodelrioïta és un mineral de fórmula química Ca(VO₃)₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. L'hàbit que presenten els cristalls sol ser en forma d'agulla, acumulats d'agulles i acumulats en forma d'estrelles formats per amples fulles formades per agulles entrellaçades. Els cristalls solen ser elongats i amb estries paral·leles a <100>, presentant les formes prismàtiques {001} i {011} i amb terminacions pròpies de les formes {100} i {611}.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu d'Història Natural del Comptat de Los Angeles, amb el números de catàleg 63837, 63838 i 63839.

## Formació i jaciments

En la seva localitat tipus va ser trobat en una fractura en superfície en un gres impregnat en corvusita i montroseïta; es forma com a producte d'alteració de les esmentades fases minerals. El context geològic general de la localitat tipus era un dipòsit d'urani i vanadi en formacions de gres. Aparegué associat a guix, rossita, metarossita, celestina, huemulita, pascoïta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Calciodelrioite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 desembre 2019].
* ↑ Kampf, A. R.; Marty, J.; Nash, B. P.; Plášil, J.; Kasatkin, A. V. «Calciodelrioite, Ca(VO3)2(H2O)4, the Ca analogue of delrioite, Sr(VO3)2(H2O)4» (en anglès). Mineralogical Magazine, 76, 7, 01-12-2012, pàg. 2803–2817. DOI: 10.1180/minmag.2012.076.7.12. ISSN: 0026-461X.
* ↑ «Calciodelrioite». Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2015-11-17 [Consulta: 18 juny 2020].
# Calcioburbankita

La calcioburbankita és un mineral de la classe dels carbonats que pertany al grup de la burbankita. El seu nom prové de la substitució parcial de l'estronci de la burbankita per calci.

## Característiques

La calcioburbankita és un carbonat de fórmula química Na₃(Ca,Ce,Sr,La)₃(CO₃)₅. Cristal·litza en el sistema hexagonal en forma de cristalls prismàtics imperfectes, allargats al llarg de [0001], de fins a 2 cm, amb dominant {1010}; també en forma de cristalls equants amb {1010} i {0001} i terminacions fibroses. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 3 a 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la calcioburbankita pertany a «05.AC: Carbonats sense anions addicionals, sense H₂O: carbonats alcalins i alcalinoterris» juntament amb els següents minerals: eitelita, nyerereïta, zemkorita, bütschliïta, fairchildita, shortita, burbankita, khanneshita i sanromanita.

## Formació i jaciments

La calcioburbankita va ser descoberta l'any 1992 a la pedrera Poudrette, al Mont Saint-Hilaire (Quebec, Canadà) associada a un complex intrusiu alcalí de gabre-sienita. També ha estat descrita al dipòsit de terres rares de Lugeengol, a Hövsgöl (Dornogovi, Mongòlia) i en dos indrets de Rússia.

## Referències

* 1 2 «Calcioburbankite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 maig 2017].
* ↑ «Calcioburbankite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 2 maig 2017].
# Calciofarmacoalumita

La calciofarmacoalumita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la farmacoalumita.

## Característiques

La calciofarmacoalumita és un arsenat de fórmula química Ca₀,₅Al₄(AsO₄)₃(OH)₄·5H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de juliol de l'any 2024, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema isomètric.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5744/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Obdilya, propera a la localitat de Chauvai, a la província de Batkén (Kirguizstan). Aquesta mina és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Calciopharmacoalumite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 agost 2024].
* 1 2 3 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 80». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 15-08-2024, pàg. 599–604. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-599-2024 [Consulta: 20 agost 2024].
# Callionymus comptus

Callionymus comptus és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Hawaii.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Juaco Vizuete

Juaco Vizuete (Alacant, 1972) és un historietista valencià. Llicenciat en Belles arts, encara estava estudiant quan va començar a publicar les seues primeres historietes a través de fanzines d'escassa difusió. En 1993 va guanyar el primer concurs de còmics de la revista El Víbora, sent Ediciones La Cúpula l'editorial que va difondre les següents obres seues. Destaca, entre estes, El Resentido (1996-1998), una paròdia de les comèdies adolescents americanes que li va valdre una nominació al Millor Autor Revelació del Saló Internacional del Còmic de Barcelona de 1998.
Va treballar després com a il·lustrador en "MondoSonoro" o "Rockdelux" i com a animador en la productora Black Maria, sense deixar per això de produir còmics com Julito, el cantante cojito (2007) amb guió d'Hernán Migoya, i El experimento (2010), una novel·la gràfica que s'endinsa en el còmic de superherois.

## Obra

| Anys | Títol | Guionista | Publicació | Editorial |
| 1996-1998 | El resentido | Juaco Vizuete | Col·lecció Brut Comix | La Cúpula |
| 2007 | Julito el cantante cojito | Hernán Migoya | | Edicions de Ponent |
| 2010 | El experimento | Juaco Vizuete | Col·lecció Novela Gráfica | Glénat España |
| 2012 | La venganza del padre de Don Mendo. ¡El otro Paracuellos! | Hernán Migoya | Col·lecció "Nuevas Hazañas Bélicas" | Glénat España |
| 2014 | Lo primero que me viene a la mente | Juaco Vizuete | Col·lecció Sillón Orejero | Astiberri |

## Referències

* ↑ Bonet, Enrique (05/1998). Entrevista a Juaco Vizuete Arxivat 2011-10-10 a Wayback Machine., "U, el hijo de Urich" nº 10, pp. 50 a 54.
* ↑ Crespo, Borja (2007). «Hay superávit de tebeos» Arxivat 2009-04-02 a Wayback Machine., "La Verdad".
* ↑ Vañó, Valentín (25/02/2010). Juaco Vizuete: "No me siento estrictamente el dueño de mis páginas" Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine., "L'Informatiu".

## Enllaços externs

* Blog de Juaco Vizuete
* Canal-L: Juaco Vizuete. "L'experiment", presentació d'aquesta obra a la llibreria Continuarà, 29/01/2010
* Juaco Vizuete Arxivat 2012-07-12 a Wayback Machine. per José A. Serrano per a "Guia del còmic", 04/2009
# José Francisco Gómez Tanco

José Francisco Gómez Tanco, conegut com a Tanco (Valverde de Leganés, Badajoz, 2 d'abril de 1953), és un exfutbolista espanyol que jugava com a Defensa.

## Clubs

| Club | País | Any |
| Rayo Vallecano | Espanya | 1972-1973 |
| Cadis CF | Espanya | 1973-1976 |
| Rayo Vallecano | Espanya | 1976-1980 |
| A. D. Almería | Espanya | 1980-1981 |
| C. E. Sabadell FC | Catalunya | 1981-1985 |

## Referències

* 1 2 «Tanco, fichaje sonado del Sabadell». Mundo Deportivo, 27-06-1981. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ Tanco, BDFutbol
* ↑ «Tanco». cadistas1910. Arxivat de l'original el 2015-04-13. [Consulta: 1r febrer 2015].