OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Cross of Lorraine

The Cross of Lorraine és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Tay Garnett el 1943, produïda per la Metro-Goldwyn-Mayer.

## Argument

Dos soldats francesos, Paul i Victor, són fets presoners i enviats a Alemanya a un camp de treball, dirigit pel sergent Berger. S'evadeixen i es refugien en un poble veí, on aconsegueixen aixecar els seus habitants contra l'exèrcit alemany...

## Repartiment

* Jean-Pierre Aumont: Paul
* Gene Kelly: Victor
* Cedric Hardwicke: El pare Sébastien
* Peter Lorre: El sergent Berger
* Hume Cronyn: Duval
* Richard Whorf: François
* Joseph Calleia: Rodriguez
* Billy Roy: Louis
* Wallace Ford: Pierre
* Richard Ryen: El tinent Schmidt
* Jack Lambert: Jacques

## Crítica

Es tracta d'una pel·lícula de propaganda antinazi, de les que Hollywood en produïa moltes en aquella època, no preocupant-se gaire del realisme: actors americans interpretant soldats francesos, vilatans alemanys que es fan de sobte resistents... ! Però aquesta pel·lícula, la interpretació de la qual és perfecta (el duo Jean-Pierre Aumont - Gene Kelly així com la interpretació de Peter Lorre en un paper sàdic), continua sent una curiositat a (re)descobrir.

## Referències

* ↑ «the cross of lorraine». The New York Times.
# Corral de l'Esteve

El Corral de l'Esteve és un corral aïllat del terme municipal de Conca de Dalt, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca. Pertany al poble de Vilanoveta. Actualment és del tot en ruïnes.
Està situat a la dreta de la llau de les Comelletes i a migdia del Camí de Carreu, al nord de l'Obagueta de les Comelletes i del Serrat de les Comelletes. És també a ponent de les Salades.
# Maki Haneta

Maki Haneta (埴田 真紀, 30 de setembre de 1972) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 1993. Va disputar 30 partits amb la selecció del Japó. Ha disputat Copa del Món de 1995 i Jocs Olímpics d'estiu de 1996.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 1993 | 5 | 1 |
| 1994 | 7 | 0 |
| 1995 | 8 | 0 |
| 1996 | 9 | 0 |
| 1997 | 1 | 0 |
| Total | 30 | 1 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Maki Haneta, Fitxa a Soccerway
# Finale Ligure

Finale Ligure (en ligur Finâ) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província de Savona. El 2015 tenia 11.711 habitants, sent el 5è comune de la província en nombre d'habitants.

## Geografia

Té una superfície de 35,53 km² i les frazioni de Finalmarina, Finalpia, Finalborgo, Calvisio, Gorra, Olle, Perti, Le Mànie, Verzi, Monticello, San Bernardino, San Donato i Varigotti. Limita amb Borgio Verezzi, Calice Ligure, Noli, Orco Feglino, Tovo San Giacomo i Vezzi Portio.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Finale Ligure entre 1861 i 2011
* Font: ISTAT

## Persones vinculades a Finale Ligure

* Galeotto II Del Carretto (Finale Ligure, 1452 - Finale Ligure, 1482), marquès del Marquesat de Finale del 1468 fins a la seva mort.
* Carlo Domenico Del Carretto (Finale Ligure, 1454 - Roma, 1514), cardenal.
* Fabrizio del Carretto (Finale Ligure, 1455 - Rodi, 1521), Gran Mestre de l'Orde de Malta de 1513 a 1521.
* Alfonso I Del Carretto (Finale Ligure, 1457 - Finale Ligure, 1516), marquès del Marquesat de Finale.
* Pietro Paolo Ruffini (Finalmarina, 1677 - Finalmarina, 1762), abat i comte.
* Domenico Bocciardo (Finalmarina, 1686 - Genova, 1746), pintor
* Giorgio Gallesio (Finalborgo, 1772 - Florència, 1839), botanico.
* Matteo Annibale Arnaldi (Finalborgo, 1801 - San Martino della Battaglia, 1859), general i metge.
* Enrico Caviglia (Finalmarina, 1862 - Finale Ligure, 1945), mariscal
* Giovanni Boine (Finalmarina, 1887 - Porto Maurizio, 1917), poeta i escriptor.
* Carlo Donat Cattin (Finale Ligure, 1919 - Montecarlo, 1991), sindicalista i polític.
* Giovanni Cappelli (Finalborgo, 1920), futbolista.
* Marco Donat Cattin (Finale Ligure, 1953 - Verona, 1988), terrorista.
* Domenico Vicini (Finale Ligure, 1971), tennista.
* Marco Carparelli (Finale Ligure, 1976), futbolista.
* Fabio Vignaroli (Finale Ligure, 1976), futbolista.

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dato Istat al 31 desembre 2015». Arxivat de l'original el 2 de maig 2017. [Consulta: 7 maig 2017].
# Tarmo Kink

Tarmo Kink (Tallinn, 6 d'octubre de 1985) és un exfutbolista estonià de la dècada de 2000.
Fou 82 cops internacional amb la selecció d'Estònia.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Spartak Moscou, Levadia, Győr, Middlesbrough FC, i Varese.

## Referències

* ↑ «Jalgpallurid valmistasid fännidele pettumuse – Postimees». Arxivat de l'original el 2005-01-31. [Consulta: 7 gener 2019].
* ↑ «Koondiseaasta jätkus 1:1 viigiga Gruusia vastu – Soccernet.ee».
* ↑ «Vutikoondis toob Põhja-Iirimaa vastu andekad tulevikutegijad – Postimees». Arxivat de l'original el 2020-01-29. [Consulta: 7 gener 2019].
* ↑ Tarmo Kink siirdus Moskva Spartakist FC Levadiasse – Postimees Arxivat 27 August 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Tarmo Kink ja Tihhon Šišov Ungarisse – Õhtuleht Arxivat 19 January 2009$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Tarmo Kink is a Middlesbrough Player! – Estonian Free Press». Arxivat de l'original el 2011-02-14. [Consulta: 7 gener 2019].
* ↑ Tarmo Kink a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Tarmo Kink, Fitxa a Soccerway
# Temple romà de Deir Shelwit

El temple romà de Deir Shelwit (àrab: دير الشلويط, Dayr ax-Xalwīṭ; francès: Deir Chelouit) és un petit temple d'estil grecoromà que fou construït pels romans al final del segle i (i encara fou decorat al segle ii), proper al Palau de Malkatta, al sud de la necròpolis de Tebes, a l'oest de Luxor. Fou dedicat a Isis. Resta la porta de la paret que el rodejava (la paret ja no existeix) i el temple propi on es feia el culte.
Destaca per ser un dels pocs temples d'aquesta època que es troben a la zona de l'antiga Tebes, sobretot perquè és l'únic que no està dedicat a la tríada tebana, sinó a Isis.

## Referències

* ↑ Christiane M. Zivie: Le temple du Deir Chelouit, Cairo, IFAO, 1992.
* ↑ Dieter Arnold, Sabine H. Gardiner, Nigel Strudwick, Helen Strudwick: Encyclopedia of Ancient Egyptian Architecture, I.B. Tauris, 2003, ISBN 1-86064-465-1, ISBN 978-1-86064-465-8

## Bibliografia

* Hans Bonnet Dêr esch-Schelwit, dins de: Lexikon der ägyptischen Religionsgeschichte, Hamburg 2000 ISBN 3-937872-08-6 pàg. 157. (alemany)
* Dieter Arnold Die Tempel Ägyptens, Bechtermünz Verlag, Augsburg 1996, ISBN 3-86047-215-1. (alemany)

## Enllaços externs

* Excavacions a Malqata Sud Arxivat 2011-06-05 a Wayback Machine.. Universitat de Waseda. (anglès)
* deir el shelwit - temple of isis Arxivat 2009-06-15 a Wayback Machine.. Fotografies i fitxa del temple. (anglès)
* Deir esch-Schelwit (Tempel). Fotografies i fitxa del temple. (alemany)
# Fieldsboro

Fieldsboro és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2006 tenia 577 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fieldsboro tenia 522 habitants, 189 habitatges, i 138 famílies. La densitat de població era de 746,5 habitants/km².
Dels 189 habitatges en un 34,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,3% hi vivien parelles casades, en un 16,9% dones solteres, i en un 26,5% no eren unitats familiars. En el 17,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 38,3% entre 25 i 44, un 17,2% de 45 a 60 i un 12,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94 homes.
La renda mediana per habitatge era de 58.958 $ i la renda mediana per família de 66.607 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.932 $ mentre que les dones 35.625 $. La renda per capita de la població era de 23.908 $. Aproximadament el 2,1% de les famílies i l'1,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fieldsboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fieldsboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Querees (historiador)

Querees (en llatí Chaereas, en grec Χαιρέας) va ser un historiador romà. No se sap en quins anys va viure, però probablement a l'època de la Segona Guerra Púnica.
Polibi el tenia molt malt considerat i deia que quan va arribar a Roma la notícia de la conquesta de Sagunt l'any 219 aC, la història que en va escriure estava plena de xafarderies, pròpies d'una conversa a la barberia (κουρεακῆς καὶ πανδήμου λαλιᾶς). Ateneu menciona un escriptor del mateix nom, probablement la mateixa persona.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/692?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=ChaereasSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 677. ]
# Kuš

«Kuš» té aquests significats:
* Personatge bíblic: Vegeu Cuix
* Antic regne africà: Vegeu Regne de Cuix
# Dret de legació

El dret de legació és el que tenen els estats per a enviar i rebre agents diplomàtics. Es considera dret de legació actiu la facultat que té un estat sobirà per a enviar una missió diplomàtica, i dret de legació passiu la facultat de rebre-la. No existeix obligació d'exercir el dret de legació. Alguns autors consideren al dret de legació com un dels atributs de la sobirania.
# Calvin Watson

Calvin Watson (Melbourne, 6 de gener de 1993) és un ciclista australià, professional des del 2012 i actualment a l'equip Aqua Blue Sport.

## Palmarès

* 2011
** 1r al Baw Baw Classic
** 1r al Tour du Valromey
** Vencedor d'una etapa al Canberra Tour
* 2013
** 1r a la Herald Sun Tour

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2015. 151è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# The Crew (videojoc)

'''The Crew''' és un videojoc de curses multijugador situat en un ambient de món obert basat en els Estats Units, desenvolupat per Ivory Tower i distribuït per Ubisoft, que fou estrenat el 2 de desembre del 2014 per a PlayStation 4, Xbox One, Microsoft Windows i Xbox 360.

## Característiques

El director creatiu del videojoc, Julian Gerighty, digué que el joc era de tipus rol amb elements multijugador a gran escala. El mode campanya de joc no està separat del mode multijugador, però s'hi pot jugar sol. El que destaca de The Crew sobre els altres jocs de curses és el seu gran mapa, que és una recreació a menor escala dels Estats Units. Es triga aproximadament una hora i dos quarts a anar de costa est a costa oest i el jugador pot conduir tant dins de la carretera com a fora. Al joc els jugadors hi poden fer equips per jugar curses junts i competir contra cotxes fantasma dels jugadors que tenen rècords.
El mode campanya és d'aproximadament 20 hores de durada i es basa en el protagonista Alex Taylor, pilot de curses il·legals a qui li agrada mantenir-se al marge de la llei. Els problemes apareixen quan el seu germà és assassinat a sang freda per un membre d'una banda rival. Llavors un policia corrupte l'acusa injustament de cometre el crim i va directament a presó. Allà, poc després, una agent de l'FBI li ofereix la seva ajuda per desmantellar tota la trama, i, d'aquesta manera, netejar el seu nom. Per això en Taylor ha d'infiltrar-se a la banda i fer-s'hi conegut.
# Taylor Hawkins

Taylor Hawkins (Fort Worth, 17 de febrer de 1972 - Bogotà, 25 de març de 2022) va ser un músic estatunidenc. Va ser conegut sobretot com a bateria de la banda de rock Foo Fighters, amb qui va gravar vuit àlbums d'estudi. Abans d'unir-se a la banda el 1997, va ser el bateria de gira de Sass Jordan i Alanis Morissette, així com el bateria de la banda experimental progressiva Sylvia.
El 2004, Hawkins va formar el seu propi projecte paral·lel, Taylor Hawkins and the Coattail Riders, en el qual va tocar la bateria i cantar, llançant tres àlbums d'estudi entre el 2006 i el 2019. El 2021, va formar el supergrup NHC amb els membres de Jane's Addiction, Dave Navarro i Chris Chaney, on també va assumir les tasques de veu principal i bateria. L'únic àlbum de la banda es publicarà el 2022. Va ser votat com "Millor bateria de rock" l'any 2005 per la revista britànica de percussió Rhythm.

## Referències

* 1 2 «Taylor Hawkins and Dave Navarro on the Secret History of Their ‘Yacht Goth’ Supergroup». rollingstone.com, 23-11-2021. [Consulta: 26 març 2022].
# Timónino

Timónino (en rus: Тимонино) és un poble (un khútor) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 14 habitants. Pertany al districte municipal d'Ozinki.

## Referències

* ↑ «История административно- территориального деления Саратовской губернии 1917 - 1928 годы. Справочник. Дергачевский, Новоузенский и Покровский уезды.». Arxivat de l'original el 2017-12-21.
# Francesco Selmi

Francesco Selmi (7 d'abril de 1817, Vignola, Ducat de Mòdena i Reggio - Vignola, Regne d'Itàlia, 13 d'agost de 1881) fou un químic italià considerat el cofundador, juntament amb l'escocès Thomas Graham, de la química dels col·loides.

## Biografia

El 1839 obtingué el títol de farmacèutic a la Universitat de Mòdena i Reggio. Ensenyà química a l'institut de Reggio Emilia i després a la Universitat de Mòdena i Reggio.
Fou un fervent patriota, per la qual cosa participà en la revolució del 1848 contra el Duc Francesc V. Però els austríacs avortaren la revolta i el restauraren al poder. Selmi fou condemnat a mort. Fugí i es refugià a Torí, Piemont, Regne de Sardenya. De seguida fou nomenat professor de física, química i mecànica al Col·legi Nacional de Torí. En aquests anys col·laborà en la fundació de la Società Nazionale per l'Unità d'Italia. Després de la unió del Ducat de Mòdena i Reggio al Regne de Sardenya el 1860, fou diputat per la nova província de Mòdena. També es dedicà a l'estudi de les obres de Dante, especialment de la Divina Comèdia. Freqüentà les converses literàries al saló de la baronessa Olimpia Savio. Finalment el 1867 aconseguí la càtedra de química i farmàcia a la Universitat de Bolonya.

## Obra

Entre 1845 i 1850 publicà els primers estudis sobre els col·loides, en particular sobre el clorur d'argent, el blau de Prússia, i de sulfurs. Participà en el descobriment del clorur de plom (IV). A Bolònia inicià estudis de química toxicològica i morí infectat després de disseccionar un animal mort per tifus, del qual volia descobrir-ne la toxina. Fou autor d'una enciclopèdia de química.

### Obres

* Selmi, F. Intorno all'azione dell'iodio sopra il clorido di mercurio: memoria prima di Francesco Selmi, Milano: V. Guglielmini, 1845
* Selmi, F. Azione del latte sulle materie metalliche e reazioni di queste su quello: discorso letto da Francesco Selmi nell'adunanza pubblica del 21 maggio 1847 della Societa d'agricoltura di Reggio, Modena: Antonio ed Angelo Cappelli, 1847.
* Selmi, F. Intorno ai vocaboli precipitazione e coagulazione adoprati indistintamente a significare il deporsi dell'albumina da un menstruo allò stato insolubile: considerazioni presentate alla R. Accademia di Scienze, Lettere ed Arti di Modena nell'adunanza del 30 marzo 1842, e lette nel congresso scientifico italiano riunitosi in Padova nel settembre dello stesso anno da Francesco Selmi, Modena: Pei Tipi della R.D. Camera, 1843.
* Selmi, F. Studj sulla dimulsione di cloruro d'argento, Nuovi Annali delle Scienze Naturali di Bologna, fasc. di agosto 1845.
* Selmi, F. Studio intorno alle pseudo-soluzioni degli azzurri di Prussia ed alla influenza dei sali nel guastarle, Bologna: Tipi Sassi, 1847.

## Referències

* ↑ «Francesco Selmi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# The Wailers

* Aquest article tracta sobre el grup d'ska i reggae previ a la formació de Bob Marley & The Wailers. Vegeu-ne altres significats a «Wailers (desambigüació)».
The Wailers fou un grup de ska, rocksteady i reggae format a Kingston, Jamaica, l'any 1963 i constituït per Bob Marley, Junior Braithwaite, Beverley Kelso, Bunny Wailer, Peter Tosh, i Cherry Smith. Foren anomenats The Teenagers, The Wailing Rudeboys, The Wailing Wailers, i finalment The Wailers. L'any 1966, Braithwait, Kelso i Smith van abandonar la banda, que quedà reduïda al trio Marley, Wailer i Tosh.
Algunes de les cançons més notables dels Wailers van ser gravades conjuntament amb Lee "Scratch" Perry i la seva banda d'estudi, The Upsetters. A principis dels 70, els germans Aston i brother Carlton Barrett, dels Upsetters, van passar a formar la banda dels Wailers, la banda de suport de Bob Marley.
Els Wailers van gravar cançons de reggae revolucionàries com "Simmer Down", "Trenchtown Rock", "Nice Time", "Stir It Up" i "Get Up, Stand Up".
Els Wailers van separar-se l'any 1974, i els tres membres van dedicar-se a les seves respectives carreres en solitari. Bob Marley obtingué fama internacional amb el grup Bob Marley & The Wailers (on la banda de suport era formada pels Wailers i les I Threes). Peter Tosh i Bunny Wailer també van gaudir d'unes carreres en solitari exitoses a mesura que la música reggae guanyava popularitat al llarg dels anys 70 i 80. Word, Sound and Power i The Solomonic Orchestra foren les seves respectives bandes de suport.
La majoria dels membres originals del grup han mort. Marley va morir l'any 1981, Tosh, el 1987, Braithwaite, el 1999, i Smith, l'any 2008. Bunny Wailer i Beverley Kelso són els únics membres que segueixen vius.

## Membres

* Bob Marley (1963-1974)
* Peter McIntosh/Tosh (1963-1974)
* Bunny Livingston/Wailer (1963-1974)
* Junior Braithwaite (1963-1964)
* Beverley Kelso (1963-1965) (veus)
* Cherry Smith (1963-1966) (veus)
* Constantine Walker (1966-1967) (veus)

## Referències

* Farley, Christopher (2007). Before the Legend: The Rise of Bob Marley, Amistad Press ISBN 0060539925
* ↑ Lee Scratch Perry Interview, New Musical Express, 17 November 1984
* ↑ Palm Beach Post - Ermine Cherry Dempsey-Barker, former member of the Wailers, dies (October 12, 2008)

## Enllaços externs

* wailers.com (anglès)
* The Wailers News (anglès)
* soulrebels.org Arxivat 2011-06-28 a Wayback Machine. Bob Marley & The wailers 1962-1972 (anglès)
* bobmarley.7p.com Arxivat 2018-08-13 a Wayback Machine. Bob Marley: biografia, discografia, imatges, arxius i vídeos (castellà)
* TheWailers.info Arxivat 2010-08-30 a Wayback Machine. (anglès)
# Tines d'en Ricardo

Les Tines d'en Ricardo són unes tines del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) protegides com a béns culturals d'interès local. Estan situades just al llit del riu Flequer.

## Descripció

És un conjunt format per sis tines de planta circular i dues barraques. La part inferior de les tines és feta amb pedra i morter de calç i amb l'interior recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades. A la part superior els murs són fets amb pedra sense material d'unió i s'hi localitzen les entrades. Sobre els murs s'estén el voladís, construït amb pedres més planes. La coberta és feta amb el mètode d'aproximació de filades, i a sobre s'hi estén una capa de sorra i pedruscall. Observant el conjunt de cara a les portes d'entrada a les tines, descriurem les edificacions d'esquerra a dreta.
El primer grup és format per dues tines que tenen la peculiaritat de tenir l'entrada al dipòsit i la sortida dels brocs a la mateixa vertical. Situat a 150 metres trobem un segon grup format per dues tines més. Els brocs, a diferència del grup anterior miren al torrent. Les dues darreres tines estan aïllades. La cinquena té la cúpula derruïda i el broc s'ha perdut.
Pel que fa a les edificacions auxiliars, hi ha dues barraques de planta rectangular. La primera està associada a les dues primeres tines. La segona barraca és independent a les alters construccions.

## Referències

* 1 2 3 4 «Tines d'en Ricardo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].

## Vegeu també

* Tines enmig de les vinyes de les valls del Montcau
* Llista de monuments del Pont de Vilomara i Rocafort
# Tines de Can Padre

Les tines de Can Padre són unes tines del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) protegides com a bé cultural d'interès local. La construcció és pròxima a la riera de Santa Creu.

## Descripció

S'hi troben dues tines, independents entre elles, dues barraques i una edificació. Observant el conjunt de cara a les portes d'entrada a les tines, descrivim les construccions d'esquerra a dreta.
La tina número 1 s'ubica dins l'edificació de la Casa vella del Padre. Aquesta té el dipòsit circular tot i que el conjunt de l'edificació exterior és de planta rectangular. La part inferior de la tina és feta amb pedra i morter de calç i amb l'interior recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades. La part superior dels murs corresponen als de l'edificació.
La tina número 2 es troba a uns 20 metres de la primera construcció. La seva planta és de forma circular. La part inferior de la tina és feta amb pedra i morter de calç i amb l'interior recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades. La part superior dels murs és feta amb pedra, força treballada i sense material d'unió, on es localitzen l'entrada a la tina i una finestra. La coberta ha desaparegut quasi per complet. Tot i això, la presència de dos troncs travats sobre els murs fan pensar que diferents troncs col·locats paral·lels sobre aquests murs feien funció de bigues, sobre les quals es col·locaven lloses de pedra planes per tancar així la tina. Per tal d'evacuar l'aigua segurament la coberta era a una o dues aigües. La porta d'accés és de forma rectangular i comença a un metre sobre el nivell de terra, n'ha desaparegut la llinda i en queden restes de frontisses. L'interior és ple de runa i hi creix vegetació.
La primera tina es troba dins d'una edificació de planta rectangular i en estat de conservació ruïnós. A planta baixa hi trobem el dipòsit de la tina i una cambra amb volta de pedra de mig punt, on hi ha el broc de la tina. A la primera planta hi devia haver una zona d'habitatge, que està totalment enrunada. Tot el conjunt és construït amb pedra amorterada. Existien tres entrades: una porta per accedir al dipòsit de la tina, una per la cambra i una altra per les dependències de la primera planta.
La tina número 2 presenta dues barraques. La de la part posterior és de planta rectangular i feta de pedra ben escairada i amorterada. La coberta ha desaparegut. La porta està mig derruïda. A l'interior hi ha el broc de la tina i tres amagatalls.
L'altra barraca es troba adossada a la primera, a la banda est. És de planta semicircular feta de pedra i coberta de falsa cúpula. Té una finestra i la porta presenta dues llindes. Dins la barraca hi ha tres amagatalls i una obertura que comunica ambdues barraques.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Tines de Can Padre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].