OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lexington Hills

Lexington Hills és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 2.454 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lexington Hills tenia 2.454 habitants, 949 habitatges, i 637 famílies. La densitat de població era de 212,4 habitants/km².
Dels 949 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,2% hi vivien parelles casades, en un 6,1% dones solteres, i en un 32,8% no eren unitats familiars. En el 23,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 4,1% entre 18 i 24, un 32,5% entre 25 i 44, un 32,3% de 45 a 60 i un 5,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 103.955 $ i la renda mediana per família de 110.809 $. Els homes tenien una renda mediana de 69.891 $ mentre que les dones 51.116 $. La renda per capita de la població era de 56.235 $. Entorn de l'1,9% de les famílies i el 3,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lexington Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lexington Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Farragut (Tennessee)

Farragut és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 17.720 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Farragut tenia 17.720 habitants, 6.333 habitatges, i 5.231 famílies. La densitat de població era de 425,2 habitants/km².
Dels 6.333 habitatges en un 39,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76% hi vivien parelles casades, en un 5% dones solteres, i en un 17,4% no eren unitats familiars. En el 15,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,7% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 24,4% entre 25 i 44, un 32,2% de 45 a 60 i un 11,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 82.726 $ i la renda mediana per família de 91.423 $. Els homes tenien una renda mediana de 70.873 $ mentre que les dones 34.955 $. La renda per capita de la població era de 35.830 $. Entorn del 2,6% de les famílies i el 2,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Farragut». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Farragut». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Segodunum

Segodunum té aquests significats:
Segodunum (lit. "Fortalesa victoriosa" o "Fortalesa de la victòria", del cèltic * sego dūnon) fou el nom de diverses antigues ciutats i viles romanes d'origen celta, entre elles:
* Segodunum (Aquitània), actual Rodés (Avairon)
* Segodunum (Gàl·lia), prop de l'actual Suin, França
* Segodunum (Germània), possiblement l'actual Bad Wimpfen, Alemanya
* Segedunum, fortalesa romana de Britànnia, situada a l'extrem oriental del mur d'Adrià

## Notes

* ↑ «sego-» (en francès). arbre-celtique.com. L'encyclopédie - L'Arbre Celtique, 1999.
# Himiko Kikuchi

Himiko Kikuchi (菊池 ひみこ, Kikuchi Himiko), nascuda el 2 de març de 1953, és una pianista, teclista, compositora i arranjadora de jazz japonès.

## Primers anys de vida

Kikuchi va néixer a Sendai, prefectura de Miyagi, el dia 2 de març de l'any 1953. Criada a Shiogama, va començar a estudiar piano clàssic a l'edat de 7 anys, sota la tutela de Ruiko Koga del Departament de Música de la Universitat de Dones Miyagi Gakuin, i la professora Takako Horie de la Universitat de les Arts de Tòquio. Quan tenia només 12 anys, va guanyar el segon premi al Concurs Yamaha Electone per la seva interpretació de la Toccata i Fuga en Re menor de Johann Sebastian Bach.

## Carrera musical

Després d'actuar amb vocalistes i músics com Takuro Yoshida, Tsunehiko Kamijō i Mayumi Itsuwa, Kikuchi va començar a estudiar amb el pianista de jazz Sadayasu Fujii al voltant de l'any 1975. L'11 de juliol de 1979, Kikuchi va ser la teclista de Bingo Miki & the Inner Galaxy Orchestra durant el Montreux Jazz Festival a Suïssa.
El 1980, Kikuchi va llançar el seu àlbum d'estudi debut, Don't Be Stupid, a través del subsegell Continental de Teichiku Records. L'any següent, va arranjar les cançons de l'àlbum Cool "C" de 1981 del músic nord-americà Richie Cole. Els seus següents àlbums, Flashing (1981), All Right (1982), Woman (1983) i Reverse It (1984), van ser tots publicats per Continental. L'àlbum Flying Beagle de Kikuchi de 1987 i l'àlbum Sevilla Breeze de 1988 van ser publicats per CBS/Sony Records. Kikuchi va compondre la música per la pel·lícula de 1993 Yakuza Ladies Revisited 2; el seu àlbum Beam, publicat a través de RCA Records, serveix com a banda sonora de la pel·lícula.
L'any 2002, Kikuchi va exercir de directora musical i va dirigir una orquestra al 17è Festival Cultural Nacional, celebrat a la prefectura de Tottori al japó. El 2005, va interpretar "Furusato - Home in My Soul" a la cerimònia d'obertura del 17è Festival Nacional d'Aprenentatge Permanent, celebrat a la mateixa prefectura. Aquell mateix any, va rebre el 30è Premi Cultural Ciutat de Tottori.

## Vida personal

Kikuchi està casada amb el guitarrista Masatsugu Matsumoto. Amb ell es va traslladar a Tottori el 1999.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «菊池ひみこ プロフィール» (en japonès). FlyingBeagle.jp. [Consulta: 30 agost 2022].
* ↑ Liner notes for Montreux Cyclone (1979) by Bingo Miki & the Inner Galaxy Orchestra. "On the evening of July 11, 1979, Bongo Miki and his twenty-five piece Inner Galaxy Orchestra made a historic debut in the western world of jazz at the huge Casino Hall in Montreux, Switzerland as part of "Japan Today" concert during the 1979 Montreux Jazz Festival. [...] Himiko Kikuchi: keyboards [...]"
# Hagendorfita

La hagendorfita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'al·luaudita. Va ser descobert l'any 1954 i rep el seu nom del lloc on es va descobrir, Hagendorf-Süd, Baviera, Alemanya.

## Característiques

La hagendorfita és un fosfat de fórmula química NaCaMn$^{2+}$Fe₂$^{2+}$(PO₄)₃. Cristal·litza en el sistema monoclínic, la simetria interna del mineral té tres eixos de mides diferents. A més, els angles entre dos dels eixos mesuren 90° mentre que el tercer angle és menor. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz la hagendorfita pertany a «08.AC: Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb 49 minerals més, entre els quals es troben: howardevansita, al·luaudita, bobfergusonita, yazganita, qingheiïta, qingheiïta-(Fe$^{2+}$), whitlockita i xenofil·lita.

## Formació i jaciments

Es troba en diferents llocs del món. La hagendorfita es troba complexada amb roques granítiques de grans grossos anomenades pegmatites o en els nòduls fosfat de la shale. La hagendorfita va ser descoberta a Baviera, Alemanya, i des d'aleshores ha estat trobada a la Província del Sud de Ruanda, a les muntanyes Sowie de Polònia, i a Nou Hampshire als Estats Units. La hagendorfita té interès pels mineralogistes que estudien les pegmatites que contenen fosfats o la sèrie de la dickinsonita. Sol trobar-se associada amb minerals d'aquesta sèrie i amb altres minerals com la varulita, l'alluarrdita, i la manganal·luaudita.

## Referències

* ↑ Strunz, H. (1955) Hagendorfite. American Mineralogist, 40, 553.
* ↑ Palache, C., Berman, H., and Frondel, C. (1951) The System of Mineralogy of James Dwight Dana and Edward Salisbury Dana, 669-670 p. New York, J. Wiley and Sons, inc.
* ↑ Ralph, Jolyon, Hagendorfite
* ↑ Barthelmy, David, Hagendorfite Mineral Data
* ↑ Handbook of Mineralogy
* ↑ H aspirada
* ↑ Redhammer, G.J., Tippelt, G., Bernoider, M., Lottermoser, W., Amthauer, G., and Roth, G. (2005) European Journal of Mineralogy,17, 915-932.
* ↑ Fisher, J. D. (1956) Hagendorfite Unit Cell. Geological Society of America Bulletin, 67, 1694-1695.
* ↑ Fransolet, A., Hatert F., and Fontan F (2004) Petrographic Evidence for Primary Hagendorfite in an Unusual Assemblage of Phosphate Minerals, Kibingo Granitic Pegmatite, Rwanda. Canadian Mineralogist, 42, 697–704.
* ↑ Pieczka A., Obos K., and Sachanbinski M. (2004) The First Occurrence of Elbaite in Poland. Mineralogia Polonica, 35, 5.
* ↑ Moore P. (1965) Huhnerkobelite Crystals from the Palermo No. 1 Pegmatite, North Groton, New Hampshire. American Mineralogist, 50, 713-717.
# Càlcul pi

En la ciència de computació teòrica, el càlcul-π és una notació desenvolupada originalment per Robin Milner, Joachim Parrow i David Walker, com un avanç sobre el càlcul de sistemes comunicants per tal de proveir mobilitat a la modelització concurrent.
El càlcul-π està ubicat dins de la família dels anomenats càlculs de procés, els quals han estat utilitzats per modelar els llenguatges de programació concurrent, de la mateixa manera que el càlcul-λ, ha estat utilitzat per modelar els llenguatges de programació funcional.
# Sant'Angelo Lodigiano

Sant'Angelo Lodigiano és un municipi italià de la província de Lodi (regió de la Llombardia) que l'any 2012 tenia 12.879 habitants. Abans 1864 s'anomenava solament Sant'Angelo; després de 1864 s'anomena amb l'addició de Lodigiano, per a no ser confós amb els altres Sant'Angelo d'Itàlia.

## Personalitats santangiolines

* Francisca Javiera Cabrini, (1850-1917) monja, la primera ciutadana nord-americana a ser canonitzada
* Mario Beccaria, (1920-2003) batlle municipal i diputat
* Vittorio Gallinari, (1958) ex-jugador de bàsquet
* Alessandro Matri, (1984) jugador de futebol
* Danilo Gallinari, (1988) jugador de bàsquet, fill de Vittorio

## Referències

* ↑ Regio Decreto 4 febbraio 1864, n. 1678

## Enllaços externs

* Web oficial de l'Ajuntament
# Sō Yoshitoshi

    En aquest nom japonès, el cognom és Sō.
Sō Yoshitoshi (宗义智, 1568 - 31 de gener de 1615) va ser un dàimio japonès del domini de Tsushima membre del clan Sō durant el període Sengoku i fins al període Edo de la història del Japó. Algunes vegades en nomenat també com Yoshitomo. Sota la influència de Konishi Yukinaga, va ser batejat amb el nom de Darios. Va prendre part durant les invasions japoneses a Corea convocades per Toyotomi Hideyoshi en la dècada de 1590 i va comandar l'exèrcit durant el setge de Busan.
Durant la batalla de Sekigahara va lluitar al costat del bàndol de Tokugawa Ieyasu contra les forces d'Ishida Mitsunari, de manera que després de la victòria va ser comptat entre els fudai dàimio.

## Referències

* Turnbull, Stephen (1998). The Samurai Sourcebook. London: Cassell & Co.
# Serra de l'Empedrat

La Serra de l'Empedrat és un serrat del municipi de Tremp, situat al sud del terme, dins de l'antic enclavament de Claret, pertanyent al terme originari de Tremp. És a prop del límit amb Castell de Mur, al Pallars Jussà. És el serrat que hostatja el poble de Claret en el seu extrem de llevant.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Xiuladora de les Tonga

La xiuladora de les Tonga (Pachycephala jacquinoti) és un ocell de la família dels paquicefàlids (Pachycephalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del grup Vava'u i l'illa de Late, a les Tonga septentrionals.

## Referències

* ↑ «Xiuladora de les Tonga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/04/2023(català)
# Hagenbach

Hagenbach (en alsacià Hàgebàch) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2007 tenia 700 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 525 | 548 | 468 | 543 | 595 | 593 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Laurent Kuony | |
| 2008- | Guy Bach | |
# Càlcul lambda

El càlcul lambda (o càlcul-λ) és un sistema formal dissenyat per investigar la definició de funció, la noció d'aplicacions de funcions i la recursió. Fou introduït per Alonzo Church i Stephen Kleene a la dècada de 1930; Church va usar el càlcul lambda el 1936 per resoldre el Entscheidungsproblem. Pot ser usat per definir de manera neta i precisa què és una "funció computable".
Church va resoldre negativament el Entscheidungsproblem: va provar que no hi ha algorisme que pugui ser considerat com una "solució" al Entscheidungsproblem.
El càlcul lambda ha influït enormement en el disseny de llenguatges de programació funcionals, especialment LISP.
Es pot considerar al càlcul lambda com el més petit llenguatge universal de programació. Consisteix en una regla de transformació simple (substitució de variables) i un esquema simple per definir funcions.
El càlcul lambda és universal perquè qualsevol funció computable pot ser expressada i avaluada mitjançant ell. Per tant, és equivalent a les màquines de Turing. Tot i això, el càlcul lambda no fa èmfasi en l'ús de regles de transformació i no considera les màquines reals que puguin implementar-lo. Es tracta doncs d'una proposta més propera al programari que al maquinari.

## Enllaços externs

* Univ. de Girona - Introducció a la prog. funcional Càlcul lambda com a llenguatge de programació
# Grosne

Grosne és un municipi francès, es troba al departament del Territori de Belfort i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 1999 tenia 242 habitants.

## Geografia

Es troba a 15 km de la capial del departament, Belfort

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 107 | 91 | 81 | 187 | 239 | 242 |
# Xiuladora del Baliem

La xiuladora del Baliem (Pachycephala balim) és un ocell de la família dels paquicefàlids (Pachycephalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de la serralada de Sudirnam, a l'oest de Nova Guinea central.

## Taxonomia

Considerat fins fa poc una subespècie de Pachycephala pectoralis o Pachycephala macrorhyncha. Actualment és considerada una espècie de ple dret arran estudis com ara Jønsson et al. 2014

## Referències

* ↑ KA Jønsson, M Irestedt, L Christidis, SM Clegg, BG Holt & J Fjeldså. 2014. Evidence of taxon cycles in an Indo-Pacific passerine bird radiation (Aves: Pachycephala). Proceedings of the Royal Society B 281: 20131727. http://dx.doi.org/10.1098/rspb.2013.1727
# Deno Geanakoplos

Deno John Geanakoplos (grec: Κωνσταντίνος Γιαννακόπουλος, Konstandinos Iannakópulos; nascut l'11 d'agost del 1916 i mort el 4 d'octubre del 2007) fou un conegut estudiós de la història cultural i religiosa de l'Imperi Romà d'Orient i de la història intel·lectual del Renaixement italià, així com Professor Emèrit d'Història de l'Imperi Bizantí, Història del Renaixement i Història de l'Església Ortodoxa a la Universitat Yale. Escrigué 13 llibres i més d'un centenar d'articles i era considerat un dels bizantinistes més eminents del món. L'economista John Geanakoplos, també professor a Yale, és el seu fill.

## Notes

* ↑ Conegut igualment pel nom anacrònic de Imperi Bizantí.

## Referències

* ↑ «In Memoriam: Deno Geanakoplos» (en anglès), 11 octubre 2007.
# Fe FET

Un transistor d'efecte de camp ferroelèctric (amb acrònim anglès Fe FET) és un tipus de transistor d'efecte de camp que inclou un material ferroelèctric entre l'elèctrode de la porta i la regió de conducció font-drenatge del dispositiu (el canal). La polarització permanent del camp elèctric en el ferroelèctric fa que aquest tipus de dispositius mantingui l'estat del transistor (encès o apagat) en absència de cap polarització elèctrica.
Els dispositius basats en FeFET s'utilitzen a la memòria FeFET, un tipus de memòria no volàtil d'un sol transistor. El 1955, Ian Munro Ross va presentar una patent per a un FeFET o MFSFET. La seva estructura era com la d'un MOSFET de canal d'inversió modern, però el material ferroelèctric es va utilitzar com a dielèctric/aïllant en lloc d'òxid. L'ús d'un ferroelèctric (sulfat de triglicina) en una memòria d'estat sòlid va ser proposat per Moll i Tarui el 1963 utilitzant un transistor de pel·lícula fina. A la dècada de 1960 es van fer més investigacions, però les característiques de retenció dels dispositius basats en pel·lícules primes no eren satisfactòries. Els primers dispositius basats en transistors d'efecte de camp utilitzaven titanat de bismut (Bi$_4$Ti₃O₁₂) ferroelèctric, o Pb$_{1−x}$Ln$_x$TiO₃ (PLT) i zirconat/titanats relacionats (PLZT). A finals de 1980 es va desenvolupar la RAM ferroelèctrica, utilitzant una pel·lícula fina ferroelèctrica com a condensador, connectada a un FET d'adreçament.
El 2017, es va informar que la memòria no volàtil basada en FeFET s'havia construït a un node de 22 nm mitjançant FDSOI CMOS (silici completament esgotat a l'aïllant) amb diòxid d'hafni (HfO₂) com a ferroelèctric: la mida de cèl·lula FeFET més petita informada era de 0, 025 μm², els dispositius es van construir com a matrius de 32 Mbit, utilitzant polsos de configuració/restabliment de ~10 ns de durada a 4,2V; els dispositius van mostrar una resistència de 10 $^5$ cicles i una retenció de dades fins a 300 °C.

## Referències

* ↑ Kim, Jae Young; Choi, Min-Ju; Jang, Ho Won «Ferroelectric field effect transistors: Progress and perspective». APL Materials, 9, 2, 01-02-2021, pàg. 021102. DOI: 10.1063/5.0035515.
* ↑ Mulaosmanovic, Halid; Breyer, Evelyn T.; Dünkel, Stefan; Beyer, Sven; Mikolajick, Thomas «Ferroelectric field-effect transistors based on HfO2: a review». Nanotechnology, 32, 50, 22-09-2021. DOI: 10.1088/1361-6528/ac189f. ISSN: 1361-6528. PMID: 34320479.
* ↑ Stefan Ferdinand Müller. Development of HfO2-Based Ferroelectric Memories for Future CMOS Technology Nodes (en anglès), 2016. ISBN 9783739248943.
* 1 2 Park et al., 2016, §1.1.1, p.4.
* ↑ Mueller, Johannes; Slesazeck, Stefan; Mikolajick, Thomas. Chapter 10.4 - Ferroelectric Field Effect Transistor (en anglès). https://www.sciencedirect.com.+ Woodhead Publishing, 2019, p. 451–471. ISBN 978-0-08-102430-0.

## Vegeu també

* Flash de trampa de càrrega
* MOSFET de porta flotant
* IGBT
* MOSFET
* SONOS
# Santa Coloma de Surri

Santa Coloma de Surri és l'església parroquial del poble de Surri, en el terme municipal de Vall de Cardós, a la comarca del Pallars Sobirà, dins de l'antic terme de Ribera de Cardós. Està situada dins del nucli de població, en el seu sector nord-est. Es tracta d'una església gran, de nau única, amb un campanar de torre de planta quadrada, però aixamfranat, que acosta la planta a la forma vuitavada. Està cobert de la mateixa manera que molts temples pirinencs, amb una coberta piramidal força punxeguda.

## Descripció

Església d'una sola nau dividida en tres trams i volta d'aresta, rematada a l'est per un absis semicircular. A costat i costat de la nau s'obren capelles. A ponent, a la plaça Major, es troba la porta d'arc de mig punt, a la qual s'accedeix per una escalinata semicircular. Per damunt d'aquesta s'obre un òcul. Remata la façana una petita espadanya situada sobre el pinyó de la coberta de llicorella a dues vessants. A la dreta de la façana està situada la torre campanar.

## Història

El 836, a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell, se cita la parròquia de Santa Coloma de Surris com a sufragània de Santa Maria de Ribera. L'església actual fou construïda al segle xviii en substitució de l'antiga parroquial romànica de la qual encara queden algunes restes.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Coloma de Surri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.

## Enllaços externs

* Sant Joan de Surri en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ecclesia semper reformanda est

Ecclesia semper reformanda est (del llatí "l'església sempre ha de ser reformada", o també en la seva versió escurçada Ecclesia semper reformanda, és una frase molt popularitzada inicialment per Karl Barth el 1947, derivada presumptament d'un refrany de St. Augustine. Es refereix a la convicció de teòlegs protestants reformats que l'església ha de reavaluar-se contínuament per tal de mantenir la seva puresa de doctrina i pràctica. Un exemple primerenc és Jodocus van Lodenstein, Beschouwinge van Zion (Contemplació de Sió), Amsterdam, 1674-1678, qui afirmava que "certament ... que a l'Església hi ha sempre molt a reformar" ("Sekerlijk de Gereformeerde Waarheyd ... leert dat in de Kerke ook altijd veel te herstellen is").
Una variant del terme, Ecclesia reformata semper reformanda ("l'església reformada sempre [ha de ser] reformada"), també utilitzat per Karl Barth, es refereix al desig d'un "home erudit" citat per Jodocus van Lodenstein que l'Església no hauria de ser anomenada "Reformata", però "Reformanda". En l'actualitat es fa servir àmpliament però de manera informal dins dels àmbits de les esglésies reformades i presbiterianes (per exemple, l'Església Reformada Francesa fa servir com a lema "Ecclesia reformata, semper reformanda").
El primer terme va ser utilitzat per Hans Küng i altres reformadors eclesiàstics de l'Església Catòlica Romana que estaven involucrats al II Esperit del Vaticà dels anys 1960. Aquest últim ús apareix en una carta pastoral del 2009 del bisbe R. Walker Nickless que animava a una hermenèutica de continuïtat a la pràctica i ensenyament catòlics.
Jodocus van Lodenstein fou un ministre a Església Reformada a les Províncies Unides pels volts del segle xvii.
Va néixer a Delft el 1620 i fou ministre a Utrecht 1653-77.
Lodenstein va fer servir la frase en un devocional publicat el 1674.
La frase (sense l'est) també és anomenat el fictici Papa Gelasius III a la novel·la Children of God de Mary Doria Russell de l'any 1998.

## Vegeu també

* Cinc punts de la teologia protestant

## Referències

* ↑ Documentatieblad Nadere Reformatie
* ↑ Theodor Mahlmann: "Ecclesia semper reformanda".
* ↑ Calvin
* ↑ «50 Anys d'II de Vaticà - Un temps d'orfes.». Arxivat de l'original el 2014-02-20. [Consulta: 24 juliol 2018].
* ↑ «Carta pastoral». Arxivat de l'original el 2009-10-20. [Consulta: 24 juliol 2018].
Emidio. Campi, "Ecclesia semper reformanda". Metamorphosen einer altehrwürdigen Formel, en Zwingliana 39 (2010), 1-17.
Una versió més completa - ecclesia reformata, semper reformanda secundum verbi Dei s'atribueix a
# Xiuladora de les Sangihe

La xiuladora de les Sangihe (Coracornis sanghirensis) és un ocell de la família dels paquicefàlids (Pachycephalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i matolls de les illes Sangihe.

## Referències

* ↑ «Xiuladora de les Sangihe». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/04/2022(català)