OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan-Ramón Capella Hernández

Juan-Ramón Capella Hernández (Barcelona, 1939 - 23 de gener de 2024) fou un catedràtic emèrit de Filosofia del Dret, Moral i Política de la Universitat de Barcelona. Pertanyent al cercle de Manuel Sacristán, va introduir en la filosofia jurídica espanyola tant la filosofia analítica (amb "El derecho como lenguaje", Ariel, Barcelona, 1968) com un filosofar de matriu "marxiana" (entre d'altres, amb "Materiales para una crítica de la filosofía del Estado", Fontanella, Barcelona, 1976; "Entre sueños", Icaria, Barcelona, 1985; "Los ciudadanos siervos", Trotta, Madrid, 1993; "Grandes esperanzas", Trotta, Madrid, 1996; "Entrada en la barbarie", Trotta, Madrid, 2007). El seu pensament és analític i crític. En l'àmbit de la filosofia política desenvolupa un treball de desvetllament de la natura, les funcions i les manifestacions ideològiques de l'Estat i del Poder, així com de les conseqüències jurídiques, polítiques i socials de la globalització.
Com a filòsof del dret va desenvolupar un tractament històrico-crític dels conceptes jurídics bàsics en les seves obres "Fruta Prohibida", Trotta, Madrid, 2008 i "Elementos de análisis jurídica", Trotta, Madrid, 1999. D'altra banda ha escrit pàgines amb fort accent literari en la biografia de Manuel Sacristán, "La práctica de Manuel Sacristán", Trotta, Madrid, 2005, o en les seves memòries sota el franquisme, "Sin Ítaca". Memorias 1940-1975, Trotta, Madrid, 2011. Forma part de la redacció de la revista "Mientras tanto" des de la seva fundació. Mostren els seus interessos culturals les seves traduccions de Gramsci, Russell, Marcuse, Goldmann, Geymonat, Deutscher, Nadeau, Le Corbusier i molts altres autors, entre ells, publicats per Editorial Trotta, P.P. Pasolini, Simone Weil, C.B. MacPherson, Rosa Rossi, C. Castoriadis i F. Ciaramelli.

## Obra

* El derecho como lenguaje, Ariel, Barcelona, 1968.
* Impolíticos jardines. Ensayos sobre política y cultura, Trotta, Madrid, 2016.
* Sin Ítaca. Memorias: 1940-1975, Trotta, Madrid, 2011.
* Entrada en la barbarie, Trotta, Madrid, 2007.
* La práctica de Manuel Sacristán. Una biografía política, Trotta, Madrid, 2005.
* Los ciudadanos siervos (3ª ed.), Trotta, Madrid, 2005.
* El aprendizaje del aprendizaje (4ª ed.), Trotta, Madrid, 2004.
* Las sombras del sistema constitucional español (editor), Trotta, Madrid, 2003.
* Fruta Prohibida. Una aproximación histórico-teorética al estudio del derecho y del estado (5ª ed. revisada y ampliada), Trotta, Madrid, 2008.

## Referències

* ↑ «Ramón Capella Hernández», 23-01-2024. [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ Abellán, José Luis «Manuel Sacristán: el lado político». Revista de Libros, Enero 2006. Arxivat de l'original el 2017-09-09 [Consulta: 2017].
* ↑ Fassò, Guido. «Apéndice para la versión castellana». A: Historia de la Filosofía del Derecho (tomo 3) (en castellà). Madrid: Pirámide, 1988. ISBN 9788436810394.
* ↑ Capella Hernández, Juan-Ramón. Sin Ítaca. Memorias: 1940-1975 (en castellà). Madrid: Trotta, 2011. ISBN 978-84-9879-196-9.
* ↑ Atienza, Manuel «Entrevista a Juan-Ramón Capella». DOXA, Cuadernos de Filosofía del Derecho, 2016. DOI: 10.14198/DOXA2016.39.23 [Consulta: 2017].
# Madeba

Madeba (Μαιδαβάν o Μεδάβη) fou una ciutat que inicialment va pertànyer als moabites i després al rei amorita Sihon; els amorites la van perdre davant els jueus i en la divisió de les tribus va correspondre a Ruben, a la part sud dels seus límits. Va ser dels jueus fins a la captivitat de Babilònia.
Segles després tornava a ser dels moabites quan els fou arrabassada per Alexandre Janeu, essent cedida per Hircà II a Aretes, rei dels nabateus.
És esmentada com πόλις Μηδάβων al Concili de Calcedònia, i en aquell temps era seu episcopal dins la província de Palestina Tertia coneguda també com a Aràbia.

## Referències

* ↑ G.W.. «Madeba». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood (en anglès). Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Citrus unshiu

La Citrus unshiu és una espècie de cítric (sovint considerada una varietat de mandarina). També és coneguda com a unshu mikan, mandarina Satsuma, taronja Satsuma o tangerina Satsuma. La fruita té origen xinés.
El seu cultiu al País Valencià data de la segona meitat del Segle XIX, quan s'introdueix a la Ribera del Xúquer. A principis del segle xx, el seu cultiu s'estén arreu del País.

## Nom

A la Xina és coneguda com a Wenzhou migan (温州蜜柑, mandarina de Wenzhou); al Japó, com a mikan o unshu mikan (温州 蜜柑, unshū mikan), que seria la lectura japonesa dels caràcters xinesos. En ambdós idiomes significa "Cítric de mél de Wenzhou", una ciutat de la Província de Zhejiang, a la Xina. També és coneguda com a "Mandarina sense llavor" (无核桔, wúhé jú).
A Occident es coneix com a Satsuma, ja que va ser a la Província de Satsuma, al Japó, des d'on es va exportar cap a l'oest. En Afrikaans i Anglès Sudafricà es coneix com a naartjie, del tàmil nartei, que vol dir taronja. La paraula s'utilitza a Sud-àfrica des de 1790, si bé el seu ús escrit en anglès data de la novel·la de 1947 Tavern of the Seas, de Lawrence G. Green.

## Referències

* 1 2 3 4 Michel H. Porcher. «Sorting Citrus names». The University of Melbourne.
* ↑ «Japanese Mikan and Satsuma Oranges». hawaii.edu.
* ↑ Hanelt, Peter; etal. Mansfeld's encyclopedia of agricultural and horticultural crops (except ornamentals). Springer, 2001, p. 1033. ISBN 3-540-41017-1. «(natural distribution) Japan»
* ↑ «Plant Name Details: Rutaceae Citrus unshiu Marcow.». International Plant Names Index. «Original Data: Notes: Japon»
* ↑ «Taxon: Citrus unshiu Marcow.». Germplasm Resources Information Network (GRIN), United States Department of Agriculture. Arxivat de l'original el 2011-06-05. [Consulta: 19 octubre 2016]. «probable origin Japan»
* 1 2 Besó Ros 2016, p. 144
* ↑ Branford, Jean. A dictionary of South African English. Oxford, 1978.

## Bibliografia

* Besó Ros, Adrià. Horts de tarongers. La formació del verger valencià. València: Institució Alfons el Magnànim, 2016, p. 453. ISBN 978-84-7822-686-3.
# Casa dels Requesens (Santa Coloma de Queralt)

La Casa dels Requesens és un edifici del municipi de Santa Coloma de Queralt (Conca de Barberà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una antiga construcció afegida a un mas medieval.
De l'antiga construcció ens han arribat les restes d'una torre quadrada precedida de construccions sobre arcs de mig punt dovellats formant un petit pati. La resta de la casa és una construcció renaixentista, actualment habilitada com a habitatge, de planta quadrada, amb un gran vestíbul que arriba a l'altura del primer pis, en el que es conserven restes de l'àmplia escala de pedra amb balustres. La porta est és de mig punt amb dovelles llises amb la data de 1586 inscrita a la clau. Al mur sud, una porta de llinda monolítica amb arc de descàrrega, és coronada en el pis més alt per un matacà format per mènsules del segle XIV i una gran llosa, potser sepulcral, en la que s'observa la creu de l'Hospital. En el primer pis i en el principal s'obren diverses finestres d'arcs mixtilinis a la llinda. A l'est, una de les finestres porta la data de 1577 i una altra el nom de Pere Segura. El pis més alt, l'antic graner, és una successió de finestres d'arc de mig punt.

## Referències

* 1 2 «Casa dels Requesens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Casa dels Requesens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Casa Santiago Masó

La Casa Santiago Masó és una obra noucentista de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. La casa Santiago Masó és situada dins la urbanització de s'Agaró. La parcel·la limita amb el camí de ronda.

## Descripció

Aquesta casa fou construïda segons els cànons de l'arquitectura de s'Agaró, amb cossos d'alçades diferents i una galeria d'arcs sobre columnes i capitells d'estil romànic, de les quals només en queda la dels arcs que formen la balconada. La resta han estat substituïts per pilars quadrats. L'edifici original de Masó tenia un cos més alt a l'extrem est de la planta primera, en forma de torre, amb una obertura a la cantonada emmarcada amb llinda de fusta i pilar quadrat de pedra. Aquest es manté tot i que amb l'ampliació de l'habitatge, el que era una torre ara és una planta més de l'habitatge, regularitzant l'arquitectura retranquejant de Masó en un cos regular.

## Referències

* 1 2 «Casa Santiago Masó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 octubre 2017].
# Khatazakane

Khatazakane (en àrab خط أزكان, Ḫaṭṭ Azakān; en amazic ⵅⴰⵟⵟ ⴰⵣⴰⴽⴰⵏ) és una comuna rural de la província de Safi, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 16.014 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Kevin Kampl

Kevin Kampl (Solingen, Alemanya, 9 d'octubre de 1990) és un futbolista professional eslovè que juga com a migcampista pel RB Leipzig a la Bundesliga, i també per Eslovènia.

## Referències

* ↑ «Ribéry aus Salzburg» (en alemany). Süddeutsche Zeitung, 24-12-2014 [Consulta: 24 març 2015].

## Enllaços externs

* Kevin Kampl a Soccerway
* Kevin Kampl a kicker.de (alemany)
# Kevin Kim

Kevin Kim (Torrance, Califòrnia, 26 de juliol de 1978) és un jugador de tennis estatunidenc d'origen coreà.
Va desenvolupar la seva trajectòria majoritàriament en el circuit ATP Challenger Series, resultats que li van permetre ocupar el 63è lloc del rànquing individual i 118è del rànquing de dobles masculins. El seu resultat més destacat va ser finalista en un torneig del circuit ATP. Els seus millors cops són la dreta i el revés paral·lel i juga millor en pistes ràpides.

## Palmarès
### Dobles masculins: 1 (0−1)

* Llegenda (pre/post 2009)
* Grand Slams (0−0)
* Tennis Masters Cup / ATP Finals (0−0)
* ATP Masters Series / ATP World Tour Masters 1000 (0−0)
* ATP International Series Gold / ATP World Tour 500 (0−0)
* ATP International Series / ATP World Tour 250 (0−1)
* Títols per superfície
* Dura (0−0)
* Gespa (0−0)
* Terra batuda (0−1)
| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 6 de maig de 2001 | Houston, Estats Units | Terra batuda | Jim Thomas | Leander Paes Mahesh Bhupathi | 6−7(3), 2−6 |

## Trajectòria
### Individual

| Torneig | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | Títols | V − D |
| Open d'Austràlia | A | A | A | Q1 | Q1 | Q2 | Q1 | Q2 | Q3 | 3R | 2R | 1R | Q3 | Q1 | Q2 | Q2 | 0 / 3 | 3 – 3 |
| Roland Garros | A | A | A | A | Q1 | Q1 | Q3 | Q3 | 1R | 1R | 2R | Q1 | Q1 | 1R | Q2 | A | 0 / 4 | 1 – 4 |
| Wimbledon | A | A | A | A | Q1 | Q1 | Q1 | Q2 | Q2 | 2R | 1R | 1R | 1R | 1R | Q2 | A | 0 / 5 | 1 – 5 |
| US Open | 1R | A | Q1 | 1R | 1R | Q1 | A | Q2 | A | 1R | 1R | Q1 | Q3 | 2R | Q3 | A | 0 / 6 | 1 – 6 |
| Total Victòries−Derrotes | 0−1 | 0−0 | 0−0 | 0−2 | 2−5 | 1−3 | 2−3 | 0−1 | 2−3 | 19−25 | 7−18 | 3−14 | 0−3 | 7−16 | 1−3 | 0−0 | 44 – 97 | 44 – 97 |
| Rànquing a final d'any | 1300 | 848 | 352 | 195 | 141 | 184 | 238 | 219 | 94 | 101 | 101 | 178 | 117 | 117 | 245 | 426 | | |
| Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin; |||||||||||||||||||

### Dobles masculins

| Torneig | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | Títols | V − D |
| Open d'Austràlia | A | A | A | A | A | A | 1R | A | 1R | 0 / 2 | 0 – 2 |
| Roland Garros | A | A | A | A | A | A | 3R | A | A | 0 / 1 | 2 – 1 |
| Wimbledon | A | 1R | 2R | Q1 | A | A | 1R | 1R | 2R | 0 / 5 | 2 – 5 |
| US Open | 1R | 2R | 1R | 1R | A | A | 1R | A | A | 0 / 5 | 1 – 5 |
| Total Victòries−Derrotes | 0−1 | 3−3 | 6−6 | 0−2 | 0−0 | 0−0 | 6−14 | 3−5 | 1−4 | 19 – 37 | 19 – 37 |
| Rànquing a final d'any | 183 | 173 | 151 | 216 | 285 | 350 | 132 | 157 | 424 | | |
| Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin; ||||||||||||

## Enllaços externs

* Kevin Kim a l'ATP (anglès)
* Kevin Kim a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
# Carrer de Sant Víctor del Pou

El carrer de Sant Víctor del Pou és un carrer del municipi d'Artés (Bages) que és una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El carrer està obert al sector de tramuntana de l'antiga vila d'Artés, i en direcció al sector de llevant (NE) del poble vell; és un carrer format per cases de dos o tres pisos d'alçària que comuniquen directament amb un dels eixos moderns: la carrereta de Sant Fructuós de Bages a Avinyó. És un carrer comercial que reprodueix un model de façana típic: baixos aprofitats per comerços i pisos superiors amb obertures de balcons i finestres, més o menys simètriques.

## Història

El carrer del Pou va començar a néixer a finals del segle xix, i especialment a començaments del s.XX com una natural prolongació del nucli antic d'Artés, que s'anava estenent cap al pla fruit del creixement industrial i agrícola que experimentà el poble; fou, aleshores, quan apareixien les primeres cases plurifamiliars de pisos centrades al peu de la vila i del nucli antic.

## Referències

* 1 2 «Carrer de Sant Víctor del Pou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# L'Équilibre impossible

L'Équilibre impossible va ser un curtmetratge mut de 1902 dirigit per Georges Méliès. Va ser estrenat per la Star Film Company de Méliès.

## Referències

Un home sol, vestit a la francesa, avança cap al públic. Es treu la jaqueta i es troba amb la camisa. Després realitza diverses acrobàcies i es converteix en quatre personatges idèntics, un dels quals se li posa al cap i els altres dos a les mans.

## Distribució

* Georges Méliès: el mag

## Producció

Méliès va utilitzar el "truc" de la càmera vertical (col·locada per sobre de l'escenari).

## Referències

* ↑ L'Équilibre impossible a grimh.org
* ↑ L'Équilibre impossible, csfd.cz
# Carta d'una desconeguda

* Aquest article tracta sobre la pel·lícula. Si cerqueu la novel·la de Stefan Zweig, vegeu «Carta d'una desconeguda (llibre)».
Carta d'una desconeguda (títol original en anglès: Letter from an Unknown Woman) és una pel·lícula estatunidenca realitzada per Max Ophüls, estrenada el 1948, adaptació del relat homònim de Stefan Zweig. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Viena, 1900. Stefan Brand és un ric pianista a qui agrada sortir per la nit i seduir les dones. Mentre que es canvia de casa, la filla de la veïna cau sota el seu encant: l'espia, el segueix, l'estima bojament en secret. El trobarà un dia, passaran la nit junts. Per a ell, no serà més que un capritix, per a ella serà l'amor de la seva vida.
Un vespre, mentre que torna a casa seva, troba una carta d'un remitent desconegut. És de la seva veïna, després de morta. Les primeres línies l'enganxen i la lectura l'ocupa finalment tota la nit. A poc a poc, descobreix un passat sota la mirada passional d'un ésser que ha ignorat.

## Repartiment

* Joan Fontaine: Lisa Berndle
* Louis Jourdan: Stefan Brand
* Mady Christians: Senyora Berndle
* Marcel Journet: Johann Stauffer
* Art Smith: John
* Carol Yorke: Marie
* Howard Freeman: Senyor Kastner
* John Good: Tinent Leopold von Kaltnegger
* Leo B. Pessin: Stefan Junior
* Sonja Bryden: Frau Spitzer
* Erskine Sanford: Porter
* Otto Waldis: Conserge
* Betty Blythe: Frau Kohner (no surt als crèdits)

## Al voltant de la pel·lícula

Passió d'un que se'n fot. La d'una dona (Joan Fontaine) el cor de la qual batega en secret per a un pianista voluble amb qui s'ha creuat tres vegades, que ella espia, que ell l'ignora, al qual s'ofereix en cos i ànima, però que no la reconeix, o massa tard, rebent una carta pòstuma en la qual reconeix la seva vana cerca: «No et tinc més que a tu, tu que mai no m'has conegut i a qui sempre he estimat.» Només la càmera acosta en un mateix moviment els amants que tot ho separa. La devoció de la dona dolça il·luminada per un amor absolut xoca amb la ceguesa d'un amant frívol sense endemans. Aquesta Adèle H. vienesa freqüenta els llocs que traeixen la maledicció de les seves esperances, la seva tristesa i la irremeiable incompatibilitat del cinisme i del més sagrat. Jean-Luc Douin

## Premis

* National Film Registry 1992

## Referències

* 1 2 esadir.cat. Carta d'una desconeguda. esadir.cat.
* ↑ «Letter from an unknown woman». The New York Times.
* ↑ Jean-Luc Douin - Télérama N° 2308 - 6 d'abril de 1994

## Enllaços externs

* Anàlisi de la pel·lícula a www.filmsite.org (anglès)
# Kirkeøy

Kirkeøy és una illa de Noruega, la més gran del municipi de Hvaler, al comtat d'Østfold. El seu nom significa "església de l'illa", ja que l'església principal del municipi es troba a l'illa. L'illa és 29,6 km² i el 2015 tenia 1098 habitants. La topografia de l'illa es caracteritza per afloraments i boscos.
Al sud de l'illa es troba el poble de Skjærhalden, que és també el centre administratiu del municipi. Hi ha una gran quantitat de cases de vacances a l'illa, que és una destinació popular per als turistes a l'estiu. L'illa està connectada des del 1989 amb l'illa d'Asmaløy, a través d'un túnel submarí. Des d'Asmaløy hi ha ponts cap a Fredrikstad.

## Referències

* ↑ Kathrine Sandstrøm (27 February, 2012): “Hvalertunnelen – forbindelsen mellom øst og vest på Hvaler. Hvordan vant prosjektet frem?” Arxivat 2013-09-02 at Archive.is Østfoldmuseene, retrieved 5 June, 2013
# Carta de població de Cardona

La carta de població de Cardona, va ser atorgada el 23 d'abril de 986 pel comte de Barcelona Borrell II als habitants del terme del castell de Cardona. És escrita en llatí i concedia seguretat a persones i béns, confirmant i ampliant les franqueses atorgades pels anteriors comtes de Barcelona Guifré I i Miró I, llevat de l'amnistia penal. Situava els habitants sota el patronatge del vescomte Ermemir, i els concedia el dret de resistència armada contra els enemics. A més, promovia un seguit de beneficis econòmics, tot oferint protecció oficial al mercat públic, permetent la negociació amb moneda legal, confirmant exempcions fiscals i dotant la col·lectivitat de recursos propis, com el quart del teloneu i la sal dels dijous. Aquest principi de règim públic s'establia segons la llei canònica i civil visigòtica.
La carta de població de Cardona presenta una solemnitat formal, una amplitud extraordinària i una singularitat en el seu contingut jurídic que la distingeixen notòriament d'altres privilegis coetanis de repoblació i franquesa, més reduïts en la seva extensió i més limitats a fixar una població agrària. La carta cardonina s'inscriu en el grup més elaborat que J.M. Font i Rius ha qualificat com a estatut primari de la vida jurídica local, ben destacada d'altres tipus d'instruments de repoblació.
Aquest fet erigeix la carta de població de Cardona en un dels documents més importants de la Catalunya medieval per la seva significació històrica, amb interès a nivell català i peninsular.
Va ser restaurada l'any 1995 pel laboratori de restauració de l'Arxiu Nacional de Catalunya. La intervenció va tornar el pergamí a l'estat més proper a l'original, i va eliminar antigues intervencions realitzades al segle xviii.

## Referències

* ↑ «Carta de població de Cardona (23 d'abril de l'any 986)». Web. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 juliol 2014].
# Klaus Teuchert

Klaus Teuchert (Börnichen, 18 de març de 1939 - 8 d'abril de 2022) va ser un pilot d'enduro alemany que va destacar en competició durant la dècada del 1960, tant a escala internacional com a l'antiga RDA. Al llarg de la seva carrera va guanyar tres edicions del Trofeu i una del Vas d'argent als Sis Dies Internacionals (ISDT) amb la selecció de la RDA i tres campionats de la RDA de 350 cc. També va obtenir èxits al Ral·li dels Alps austríacs i a la Tatrafahrt de Zakopane (Polònia).

## Carrera esportiva

Klaus Teuchert va debutar en competició el 1959 amb el club ASG Vorwärts Kamenz. A començaments de 1960 va passar a l'ASK Vorwärts Potsdam, on va pilotar una MZ ETS 175 sota el guiatge de l'entrenador Werner Rosenbrock.
El 1962, Teuchert va guanyar una cursa del campionat de la RDA a Hettstedt i una medalla d'or al Ral·li dels Alps austríacs, la primera vegada que ho feia un alemany oriental. L'any següent va canviar de club per anar al MC Zschopau i va guanyar una altra medalla d'or a la Tatrafahrt de Zakopane. Aquell any va formar part de la selecció de la RDA per al Vas d'argent als ISDT, on varen ser quarts. El 1964, Teuchert va guanyar una medalla d'or en aquesta prova i va quedar tercer al campionat de la RDA. A finals de temporada va tornar a l'ASK -que havia traslladat la seva seu a Leipzig- i l'any següent va guanyar el seu primer campionat de la RDA d'enduro de 350cc.
Als ISDT de 1965, a l'Illa de Man, va tornar a competir amb la MZ 175 i va obtenir la victòria d'equip al Vas al costat dels seus companys Werner Stiegler, Horst Golz i Günter Baumann. Els dos anys següents, Teuchert va formar part de l'equip del Trofeu de la RDA, el qual el va guanyar en ambdues ocasions. A més, el 1966 va obtenir un "Silver Tannenzweig" ("branca d'avet d'argent") als tres dies internacionals d'Isny im Allgäu, a Baden-Württemberg, en acabar segon a la general. El 1967 va guanyar per primera vegada la categoria de 350 cc al Rund um Zschopau.
El 1968 va guanyar el seu tercer campionat de la RDA d'enduro i va tornar a formar part de l'equip del Vas d'argent als ISDT, on acabaren segons. Aquell any, a més, se celebrà el primer Campionat d'Europa d'enduro i Teuchert en fou subcampió a la seva categoria darrere de Květoslav Mašita. El 1969 va guanyar, com a membre de l'equip de la RDA, el seu tercer Trofeu als ISDT. El 1971 acabà tercer en aquesta mateixa competició i va posar fi a la seva carrera esportiva.

## Referències

* ↑ «Leipzig: Geländefahrer Klaus Teuchert mit 83 Jahren verstorben» (en alemany), 11-04-2022. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ Ottinger, Steffen. Rund um Zschopau. Die Geschichte einer Motorradgeländefahrt (en alemany). vol. 1. Marienberg: Druck- und Verlagsgesellschaft Marienberg, 2004, p. 43-71, 78. ISBN 3-931770-49-4.
* ↑ Ottinger, Steffen. «Die Geschichte seit 1913». A: Internationale Sechstagefahrt 2012 (en alemany). Chemnitz: HB-Werbung und Verlag GmbH & Co. KG, 2012, p. 47 i s. ISBN 978-3000395666.
* ↑ Ottinger, Steffen. Rund um Zschopau. Die Geschichte einer Motorradgeländefahrt (en alemany). vol. 2. Chemnitz: HB-Werbung und Verlag, 2011, p. 20. ISBN 978-3-00-036705-2.