OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ke (kana)

En l'escriptura japonesa, els caràcters け (hiragana) i ケ (katakana) són dues mores que ocupen la novena posició en el sistema modern d'ordenació alfabètica gojūon (五十音), entre く i こ; i el 31è en el poema iroha, entre ま i ふ. Una mora és la unitat superior al segment i inferior a la síl·laba.
En la taula de l'ordre gojūon (per columnes, i de dreta a esquerra), es troba en la segona columna (か行, columna «ka») i la quarta fila (え段, fila «e»).
El caràcter け prové del kanji 計, mentre que ケ prové de 介. Poden dur l'accent dakuten: げ, ゲ.
No s'ha de confondre ケ amb el contador ke petit (kanaヶ), que té una funció i pronunciació diferents.

## Romanització

Segons els sistemes de romanització Hepburn modificat, Kunrei-shiki i Nihon-shiki:
* け, ケ es romanitzen com a «ke».
* げ, ゲ es romanitzen com a «ge».

## Escriptura

* El caràcter け s'escriu amb tres traços:
* Traç vertical de dalt a baix i lleugerament corb que s'acaba torçant cap amunt.
* Traç horitzontal a la dreta del primer.
* Traç vertical que talla el segon i s'acaba corbant cap a l'esquerra.
* El caràcter ケ s'escriu amb tres traços:
* Traç diagonal curt cap avall a l'esquerra.
* Traç horitzontal que comença en la part mitjana del primer.
* Traç corb que enceta a la part mitjana del segon, i que es dirigeix cap avall a l'esquerra.

## Altres representacions

け / ケ en braille japonès :
| け o ケ ke | げ o ゲ ge | けい o ケー kēokei | げい o ゲー gēogei |
* Alfabet fonètic: 「景色のケ」 (la «ke de keshiki», on keshiki vol dir paisatge o escena)
* Codi Morse: －・－－

## Referències

* ↑ Bernabé, Marc. Japonès en vinyetes. Norma editorail, maig del 2005, p. 17-19 i 26-28. ISBN 84-9814-162-1.
* ↑ Gilhooly, Helen. Beginner's Japanese Script (en anglès). Teach Yourself, 2003. ISBN 978-0-340-86024-3.
* ↑ «mora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Romanization of Japanese Kana – Modified Hepburn System» (pdf) (en anglès) p. 2. Government Digital Service (GDS) – The National Archives (Regne Unit), 01-10-2016.
* ↑ «Japanese Braille» (en anglès). Accessible Japan, 12-10-2015. [Consulta: 4 febrer 2024].

## Bibliografia

* López i Vidal, Lluc López i. L'escriptura japonesa. Editorial UOC, 2008. ISBN 978-84-9788-772-4.
* Nolla i Cabellos, Albert. L’escriptura en kanji (pdf). Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, p. 40.
# Miquel Ros i Saballs

Miquel Ros i Saballs (Palafrugell, 1942 – 25 de febrer de 2016) fou un dibuixant i caricaturista català. Professionalment, es dedicà al sector bancari, treballar a la Caixa Rural de Girona i a Caja Madrid. Des de la dècada del 1980 va ser col·laborador de diverses publicacions d'àmbit local i comarcal, com la Revista de Palafrugell i El Punt Avui. Va destacar pels seus dibuixos amb ploma i tinta xinesa i les seves caricatures i acudits. El 1980 va rebre el premi Tramuntana de dibuix en el marc del concurs Vila de Palamós, i també va ser premiat en concursos de dibuix de diverses ciutats franceses. El 2004 va ser un dels il·lustradors del llibre Els Borbons en pilotes i el 2013, de Les pilotes dels Borbons. Va participar activament en l'anuari Crònica d'un any, de Palafrugell, on va il·lustrar les seves portades i els personatges del mes de l'obra. Exposà les seves obres en nombroses exposicions i algunes de les seves obres van formar part del projecte Arteca. Ros va morir a Palafrugell el 25 de febrer de 2016 als 73 anys víctima d'una malaltia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Riera, Miquel «Miquel Ros i Saballs». El Punt Avui, 26-02-2016.
* ↑ «Miquel Ros». Arteca. [Consulta: 1r març 2016].
* ↑ «El Teatre Municipal de Palafrugell exposa 50 caricatures de Miquel Ros on retrata personatges de la vida pública de la vila». Televisió Costa Brava. Arxivat de l'original el 11 de març 2016. [Consulta: 1r març 2016].
* ↑ V., E. «L'anell del bisbe». El Punt Avui, 02-09-2011.
# Matrimoni canònic

El matrimoni canònic és un matrimoni religiós celebrat segons les normes del dret canònic de l'Església catòlica. Aquesta Església considera que el matrimoni és un sagrament pel qual una parella batejada, es comprometen a estimar-se, ajudar-se mútuament i viure junts, mentre visquin, amb la finalitat de procrear i educar la descendència.
Segons el catolicisme, en aquest tipus de matrimoni els ministres del sagrament són els mateixos cònjuges, i el sacerdot és el testimoni qualificat en nom de d'aquesta església. El fet que el considerin com un sagrament vol dir que creuen que Déu atorga la seva gràcia a través de la mútua acceptació del compromís. També creuen que el símbol del matrimoni és l'amor entre Crist i la seva església.
El matrimoni canònic va néixer de la cristianització del matrimoni segons el dret romà. Els cristians solien adoptar els usos i costums de les comunitats a què pertanyien. Quan el catolicisme va esdevenir religió d'estat al segle iv, l'Església va reprendre moltes estructures jurídiques romanes que va cristianitzar i el dret canònic va prevaldre sobre el dret romà. Des del segle x el matrimoni perd el seu caràcter social i es converteix en un acte religiós. El concili de Trento (1545-1563) va formalitzar el costums i va prohibir els matrimonis clandestins i presumptes. El matrimoni es perfà pel consentiment expressat pels esposos i esdevé ipso facto indissoluble. «La consomació física no té eficàcia jurídica quant a la constitució del vincle matrimonial, si bé serà important quant a la possible dissolució del matrimoni.»

## Referències

* ↑ «matrimoni canònic». Cercaterm. TERMCAT & Societat Catalana d'Estudis Jurídics. [Consulta: 27 abril 2024].
* 1 2 Coeditors Catalans del Catecisme. Catecisme de l’Església Catòlica (pdf). Centre de Pastoral Litúrgica, 2005-02-28. ISBN 978-84-88445-19-3.
* 1 2 Seglers Gómez i Gámiz Sanfeliu, 2011, p. 5.
* 1 2 Seglers Gómez i Gámiz Sanfeliu, 2011, p. 6.

## Bibliografia

* Seglers Gómez, Àlex; Gámiz Sanfeliu, Marta. Dret matrimonial canònic (pdf). Barcelona: UOC, 2011.
# Psychoda gracicaulis

Psychoda gracicaulis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* La femella fa 0,62-0,72 mm de llargària a les antenes, mentre que les ales li mesuren 1,15-1,50 de longitud i 0,40-0,52 d'amplada.
* El mascle no ha estat encara descrit.

## Distribució geogràfica

Es troba a Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Serrat de les Comelletes

El Serrat de les Comelletes és una serra del terme municipal de Conca de Dalt, antigament del d'Hortoneda de la Conca, situada a cavall dels antics pobles del Mas de Vilanova, o Vilanoveta, i d'Herba-savina.
Està situada a la part sud-oriental de l'antic terme, a llevant i a prop de l'antic poble del Mas de Vilanova, a migdia de la part oriental del Roc de Pessonada. En el seu extrem sud-oest s'acosta molt al riu de Carreu, a lo Riu de Vilanoveta. En el seu vessant septentrional hi ha l'Obagueta de les Comelletes, i en el meridional, damunt del riu de Carreu, el costat nord-oest Forat des Arts, un congost pel qual discorre el riu esmentat. Pel seu costat nord-oest passa la llau de les Comelletes.
Aquest serrat constitueix una partida rural de 16,2844 hectàrees de conreus de secà, ametllers, zones de bosquina i de matolls.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 12 juliol 2010].
# Clau dinamomètrica

La clau dinamomètrica o clau de torsió és un estri per mesurar el moment de gir o parell de torsió de cargols per ajustar el parell de serratge d'elements roscats, a una valor en newton per metre.
Una clau dinamomètrica consisteix en una clau fixa de got que pot ser intercanviable amb claus de got d'altres dimensions, a la qual s'acobla un braç que incorpora un mecanisme en el qual es regula el parell de serratge, de manera que si s'intenta estrènyer més, salta el mecanisme que ho impedeix. Mai s'ha de forçar a mà un cargol que abans hagi estat collat amb el parell adequat ni utilitzar una clau dinamomètrica per afluixar cargols.

## Tipus

* Clau dinamomètrica digital. en el seu interior un circuit electrònic i una pantalla on es mostren els valors mesurats. Entre altres funcions, avisa mitjançant un so i per vibració, quan s'aconsegueix el parell de serratge ajustat prèviament. Pot mesurar en kgf per metre o decanewton per metre. Existeixen models que utilitzen el sistema anglosaxó de lliures força per polzada.
* Clau dinamomètrica de rellotge comparador. Consta d'una esfera de dial en la qual es mostra mitjançant una agulla mòbil el valor del parell de serratge mesurat.
* Clau dinamomètrica de salt. Conté un sistema mecànic regulable a través d'un nonius, que allibera la tensió de la clau quan s'aconsegueix el parell de serratge pre-ajustat. S'usa per aplicar un parell de serratge determinat de forma repetitiva en les cadenes de muntatge en peces unides amb molts cargols iguals.
* Clau dinamomètrica de control. Conté un sensor que mesura el parell. Permet ajustar el limitador de parell de la taponadora. Per exemple: en una línia d'embotellament, és part de les eines del servei de manteniment per ajustar les torretes de serratge.

## Referències

* ↑ clau dinamomètrica a Optimot
* 1 2 3 Domínguez, Esteban José; Ferrer, Julián. «3.8 Clau dinamomètrica». A: Mecanització bàsica. Editex, 2017, p. 68. ISBN 9788491610472.
* ↑ «Clau dinamomètrica». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.

## Bibliografia

* Fenollosa i Coral, Josep. Unions cargolades. Barcelona: Edicions UPC, 1993, p. 42-43. ISBN 9788483011423.
# Mitsuo Ogasawara

Mitsuo Ogasawara (Morioka, Prefectura d'Iwate, Japó, 5 d'abril de 1979) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Mitsuo Ogasawara va disputar 53 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Medalla del Reconeixement Francès

La Medalla del Reconeixement Francès (francès: Médaille de la Reconnaissance Française) era una condecoració francesa, creada el 13 de juliol de 1917 i atorgada per recompensar als estrangers civils o militars, les col·lectivitats franceses i estrangeres i als francesos que, degut a la guerra i durant les hostilitats, hagin acomplert accions de devoció a l'interès públic, hagi rendit serveis singulars al país, sense que aquestes accions hagin revestit un caràcter militar (decret de 14-9-1945).
El decret de creació deia que estava "destinada a testimoniar públicament la gratitud a totes aquelles iniciatives individuals o col·lectives manifestades a França, en territori aliat i al món sencer, per venir en ajut dels ferits, els malalts, les famílies de militars caiguts en combat, els mutilats, els invàlids, els orfes i a les poblacions arruïnades per la invasió (...) i les accions han de tenir un esforç personal, sostingut i voluntari, que no consisteixi en el compliment de les obligacions militars o per una simple participació ocasional en qualsevol obra de beneficència o assistència"; i estava restringida a civils.
S'atorgava en 3 classes (or, plata i bronze)
Durant la II Guerra Mundial, el govern de Vichy (decret 11-8-1941) va permetre la seva concessió:
* als civils francesos que, per les seves accions de coratge i devoció acomperts entre el 2 de setembre de 1939 i la data del cessament legal de les hostilitats, haguessin rendit al país serveis destacats
* les col·lectivitats franceses o estrangers, a títol excepcional
* els militares presoners, que durant el seu captiveri, hagin acomplert accions meritòries (decret d'11-4-1942)
El Govern Provisional de la República, decidí recompensar els serveis per una nominació o una promoció a l'Orde de la Legió d'Honor o per una altra condecoració, no podent ser considerats per a rebre la Medalla del Reconeixement Francès. Es podria atorgar a títol excepcional per fets a la Resistència (decret 22-11-1946).
Quedà derogada el 6 de novembre de 1958, després d'haver estat atorgada unes 15.000 vegades.

## Disseny

El primer disseny era una medalla de 30mm. A l'anvers figurava la Caritat representada per França sostenint un combatent ferit; i, al revers, apareixia la inscripció "RECONNAISSANCE FRANÇAISE" (Reconeixement francès) amb una palma a la dreta.
El segon disseny és una medalla de 32mm. A l'anvers apareix l'efígie de Marianne (símbol de França), oferint una palma; i al revers hi ha la inscripció "RECONNAISSANCE FRANÇAISE" (Reconeixement francès) al voltant d'una corona de roses, que envolten un escut amb les inicials RF.
Penja d'una cinta blanca amb una franja tricolor de 6mm (roig-blanc-blau a l'esquerra, blau-blanc-roig a la dreta) als costats.
A la classe Or hi ha una roseta sobre el galó.
# Mas de Serra

«Mas de Serra» té aquests significats:
* Mas de Serra (Llimiana), masia al terme municipal de Llimiana
* Mas de Serra (la Selva del Camp), masia a mig camí dels nuclis de Vilaplana i la Selva del Camp
* Mas de Serra (Vilallonga del Camp), mas al terme municipal de Vilallonga del Camp
# Psychoda gracilipenis

Psychoda gracilipenis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia: Victòria.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Duckhouse, D. A., 1966. Psychodidae (Diptera, Nematocera) of Southern Australia: subfamily Psychodinae. Transactions of the Royal Entomological Society of London, 118: 153–220.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Atlas of Living Australia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Australian Faunal Directory (anglès)
* ↑ Checklist to the Australian species - Psychodidae (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Turó d'en Cuc

El Turó d'en Cuc és una muntanya de 1.237 metres que es troba entre els municipis de Montseny, Sant Pere de Vilamajor i Tagamanent, a la comarca del Vallès Oriental.

## Vegeu també

* Castanyer Gros d'en Cuc

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ana Díez Díaz

Ana Díez Díaz (Tudela, Navarra, 22 de febrer de 1957) és una directora i guionista de cinema espanyola.

## Biografia

És llicenciada en Medicina. Es va traslladar a Mèxic per fer el doctorat, però és allí on decideix dedicar-se al cinema. Fa direcció cinematogràfica al Centre de Capacitació Cinematogràfica i fa els seus primers treballs.Allí va rodar el documental Elvira Luz Cruz: máxima pena, que va rebre diferents guardons.
De retorn a Espanya, es va introduir en el mundillo del cinema fent tot tipus de labors. Va ser auxiliar de direcció en els tres migmetratges de la productora Irati, va treballar en labors de repartiment en 27 horas, A los cuatro vientos i Santa Cruz, el cura guerrillero.
El 1988, Ángel Amigo li confia la direcció del seu primer llargmetratge, Ander eta Yul, basat en un guió premiat en un concurs institucional. Va rebre el Goya al millor realitzador novell. Anys després va marxar a Colòmbia per a rodar Todo está oscuro, una altra història sobre els efectes de la violència amb Silvia Munt com a protagonista. De 2000 va ser el documental La mafia en La Habana. En acabar 2001 presentà el seu treball, Algunas chicas doblan las piernas cuando hablan.
Professora de Guió cinematogràfic en la carrera de Comunicació Audiovisual en la Universitat Carles III de Madrid i sòcia cofundadora de CIM (Associació de dones cineastes i de mitjans audiovisuals) al costat d'altres cineastes com Inés París, Chus Gutiérrez, Icíar Bollaín o Isabel Coixet.

## Premis

* Goya a la millor directora novell per Ander eta Yul (1989)

## Filmografia

* Paisito (2008)
* ¡Hay motivo!, diversos directors (2004)
* Galíndez, Doc. (2003)
* Algunas chicas doblan las piernas cuando hablan (2001)
* La mafia en La Habana (2000) (basada en El Imperio de La Habana d'Enrique Cirules, Premi Casa de las Américas, 1993)
* Todo está oscuro (1997)
* Ander eta Yul (1989)

## Referències

Part del contingut d'aquest article ha estat pres de la Enciclopedia Emblemática ETOR disponible al Portal Open Data Euskadi Arxivat 2015-09-28 a Wayback Machine. sota llicència Creative Commons Reconeixement 3.0.
* ↑ Amanda Gonzales Córdova. «Entrevista a la directora española Ana Díez», 22-09-2008. [Consulta: 10 octubre 2012].
* 1 2 3 4 ETOR Enciclopedia Emblemática. 14. Lasarte-Oria: OSTOA, p. 181. ISBN 84-88960-80-8. Arxivat 2015-02-19 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-02-19. [Consulta: 26 agost 2019].
* ↑ Larrauri, Eva «Cita con el cine de Ana Díez». , 29-05-2012 [Consulta: 10 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Entrevista amb Ana Díez
# Evaristo Coronado

Evaristo Coronado (Palmar, 13 de setembre de 1960) fou un futbolista costa-riqueny de la dècada de 1980.
Fou 52 cops internacional amb la selecció de Costa Rica.
Pel que fa a clubs, destacà a Deportivo Saprissa, on jugà durant 14 temporades.

## Referències

* ↑ Evaristo Coronado Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Evaristo Coronado». Sports Reference. Arxivat de l'original el 2012-10-20. [Consulta: 29 març 2009].
* ↑ Evaristo Coronado: ‘Bora no necesitaba un 9’ - Al Día (castellà)
* ↑ «Costa Rica - Record International Players». RSSSF. Arxivat de l'original el 6 juliol 2009. [Consulta: 29 març 2009].
* ↑ «Veinte años después...» (en castellà). La Nación [Consulta: 27 juny 2018].
* ↑ Coronado y Cordero en los records morados Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine. - UNAFUT (castellà)
* ↑ Evaristo Coronado a National-Football-Teams.com (anglès)
# Ria de l'Eo

La ría de Ribadeo, oficial i tradicionalment coneguda com a ria de Ribadeo, és una ria que fa de frontera natural entre Galícia i el Principat d'Astúries, a la costa del mar Cantàbric. Forma part de les Rías Altas.

## Geografia

Està formada a la desembocadura del riu Eo i d'altres menys importants, com el riu Grande. Té 10 km de longitud i una amplada pràcticament constant d'uns 800 metres. A prop de la boca, la seva amplada es redueix a uns 600 metres, circumstància aprofitada per a construir sobre ella un pont (Ponte dos Santos). Més enfora l'amplada augmenta fins als 1.200 metres a la cala d'Arnao. La sortida al mar es produeix a la zona nord, entre l'illa Pancha a la zona gallega, i la Punta de la Cruz, a l'asturiana.
A l'interior de la zona del riu Eo, la variació de les marees i, per tant, la ria, arriba fins a Abres, motiu pel qual es coneix a aquesta zona de la ria com ria d'Abres, que dona nom també a una parròquia del municipi de Trabada.

## Localitats

Les principals localitats de la ria són Ribadeo (tradicionalment Rivadeo, fins al segle XIX), municipi que comprèn tota la meitat oest, que pertany a la província de Lugo, a Galícia; i As Figueiras, Castropol, municipi que comprèsn la major part de la meitat dreta, i A Veiga, al fons de la ria, totes tres pertanyents a Astúries. El principal port de la ria és el de Ribadeo.

## Galeria d'imatges

* Vista de l'illa Pancha, a la ria.

## Referències

* ↑ «Nota oficial de l'Acadèmia de la Llengua Asturiana sobre la Ria del Eo». Arxivat de l'original el 2008-05-15. [Consulta: 10 febrer 2015].
# Mitsulevka

Mitsulevka (en rus: Мицулевка) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2013 tenia 312 habitants. Pertany al districte d'Aniva.

## Referències

* ↑ Большая Российская энциклопедия: В 30 т. / Председатель науч.-ред. совета Ю. С. Осипов. Отв. ред С. Л. Кравец. Т. 1. А — Анкетирование. — М.: Большая Российская энциклопедия, 2005. — 766 с.: ил.: карт.
# Joan Marín del Río

Joan Marín del Río (València, 1975) és un historietista i fotògraf valencià instal·lat a Barcelona. Firma els seus treballs amb el pseudònim Xoan Marín.
Va viure la infantesa a Benifaió. Entre 1994 i 1999 va cursar els estudis d'Arts i oficis a València en l'especialitat de Disseny Gràfic i Il·lustració. En el camp de la historieta és el responsable de títols com Martín (Dude Comics, 2000), la sèrie infantil Estrellats (Revista Camacuc, 1999-2000) i ha col·laborat en les revistes Buen Provecho i Dos Veces Breve. Van ser membre fundador del col·lectiu 7 monos, amb les quals va realitzar diverses històries curtes i il·lustracions, publicades en diversos números especials. Ha realitzat il·lustracions per a diversos mitjans com la cartelera Turia de València i la publicació Fanzone. En el 2001 ingressa en la Facultat de Belles Arts de Barcelona, on es llicencia en Pintura i Fotografia. En el 2003 crea al costat de Manuel Bartual la revista digital Nomagazine. En el 2004 abandona la seua activitat com historietista per reprendre-la en 2007, realitzant diversos projectes en col·laboració amb l'escriptor i amic Valentín Vañó. En 2008 publica, amb guió d'Hernán Migoya la seua primera novel·la gràfica, Olimpita, publicada per Norma Còmics. En 2012 està previst que el mateix tàndem publique una nova novel·la gràfica, Plagio.
Migoya i Marín també publiquen, amb el nom de Latinópolis, una pàgina de còmic mensual a la revista literària peruana Etiqueta Negra.
Com a fotògraf treballa de Tècnic de Laboratori en la Universitat de Belles Arts de Barcelona des de 2006. Ha realitzat tallers de pintura amb Antonio López García (pintura figurativa. Plasencia 2004) i fotografia amb Joan Fontcuberta (nous camins en la postfotografia. Alacant, 2007).

## Bibliografia
### Novel·la gràfica

* 2008. Olimpita, juntament amb Hernán Migoya. Norma editorial.
* 2012. Plagio, juntament amb Hernán Migoya. Norma editorial.

## Exposicions fotogràfiques

* 2008. Exposició a Sant Carles de la Ràpita. Sèrie: Menjadors Universitaris
* 2007. Espai Català Roca. Casa Golferichs, Barcelona (10 d'octubre- 10 de novembre). Sèrie: Menjadors Universitaris

## Referències

* ↑ Qué fue de 7 monos? a La Guia del Cómic [10 de setembre de 2014]

## Enllaços externs

* Catàleg d'imatges a Flickr
* Cajón de Sastre tebeográfico Bloc personal.
# Novakita

La novakita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom en honor del Dr. Jiří Novák (1902-1971), professor de mineralogia a la Universitat Carolina de Praga (República Txeca).

## Característiques

La novakita és un sulfur de fórmula química Cu$_{20}$AgAs$_{10}$. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Normalment forma agregats granulars de color gris acer, de fins a 3 centímetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3 a 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la novakita pertany a «02.AA: Aliatges de metal·loides amb Cu, Ag, Au» juntament amb els següents minerals: domeykita-β, algodonita, domeykita, koutekita, cuprostibina, kutinaïta, al·largent, discrasita, maldonita i stistaïta.

## Formació i jaciments

Sol trobar-se associada a altres minerals com: esmaltita, plata, pitchblenda, löllingita, koutekita, calcopirita, calcocita, bornita, arsenolamprita o arsènic. Va ser descobert l'any 1959 en filons de carbonats a Černý Důl, Riesengebirge (Regió de Hradec Králové, República Txeca). També se n'ha trobat a Běloves (Náchod, República Txeca) i al districte de La Sal (Colorado, Estats Units).

## Referències

* ↑ «Novákite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ «Novákite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 23 gener 2016].