OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan Carlos Valerón Santana

Juan Carlos Valerón Santana (Arguineguín, 17 de juny de 1975) és un exfutbolista canari que jugava com a migcampista. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Referències

* ↑ «El pase de Valerón» (en castellà). , 10-11-2018 [Consulta: 10 novembre 2018].
* ↑ El regreso de un mito laopinioncoruna.es
* ↑ El Depor presenta a Valerón elpais.es
* ↑ «Qué es de... Juan Carlos Valerón | www.rfef.es» (en castellà), 09-02-2017. [Consulta: 7 abril 2024].

## Enllaços externs

* RCDM > Jugadors d'ahir i d'avui: Juan Carlos Valerón (Biografia) Arxivat 2010-06-08 a Wayback Machine.
Juan Carlos Valerón amb la selecció espanyola - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Espanya – Eurocopa 2000
1 Cañizares •
2 Míchel Salgado •
3 Aranzábal •
4 Guardiola •
5 Abelardo •
6 Hierro •
7 Iván Helguera •
8 Fran •
9 Munitis •
10 Raúl •
11 Alfonso •
12 Sergi •
13 Casillas •
14 Gerard •
15 Engonga •
16 Mendieta •
17 Etxeberria •
18 Paco •
19 Velasco •
20 Urzaiz •
21 Valerón •
22 Molina •
Entrenador: Camacho
Selecció de futbol d'Espanya – Copa del Món de Futbol 2002
1 Casillas •
2 Curro Torres •
3 Juanfran •
4 Helguera •
5 Puyol •
6 Hierro •
7 Raúl •
8 Baraja •
9 Morientes •
10 Tristán •
11 De Pedro •
12 Luque •
13 Ricardo •
14 Albelda •
15 Romero •
16 Mendieta •
17 Valerón •
18 Sergio •
19 Xavi •
20 Nadal •
21 Luis Enrique •
22 Joaquín •
23 Contreras •
Entrenador: Camacho
Selecció de futbol d'Espanya – Eurocopa 2004
1 Cañizares •
2 Capdevila •
3 Marchena •
4 Albelda •
5 Puyol •
6 Iván Helguera •
7 Raúl •
8 Baraja •
9 F. Torres •
10 Morientes •
11 Luque •
12 Gabri •
13 Aranzubía •
14 Vicente •
15 Raúl Bravo •
16 Xabi Alonso •
17 Etxeberria •
18 César •
19 Joaquín •
20 Xavi •
21 Valerón •
22 Juanito •
23 Casillas •
Entrenador: Iñaki Sáez :
# Montanha (Cap Verd)

Montanha és una vila al centre de l'illa de Santiago a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada a 8 kilòmetres al sud-est de Pedra Badejo.

## Arbres de caoba

Hi ha dos arbres de caoba africans vora de la vila de Banana (part de l'assentament de Montanha), a la part inferior de la vall de Ribeira Montanha, 400 m sobre l nivell del mar. Els arbres són identificats com a Important Bird Area (IBA) per BirdLife International perquè hi alberga una colònia d'agrons rojos o agrons de Cap Verd.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd

## Referències

* ↑ «Mahoganies at Banana, Ribeira Montanha, Ilha de Santiago». Important Bird Areas factsheet. BirdLife International, 2013. [Consulta: 1r abril 2014].
* ↑ «Birds in Cape Verde». Arxivat de l'original el 2011-07-10. [Consulta: 2 juny 2016].
* ↑ Batty, Chris. «Cape Verde Islands 24th February-7th March 2005». Bird Trip Reports. birdtours.co.uk, 2005. [Consulta: 13 agost 2013].
# Margarida de la nit

Margarida de la nit (títol original en anglès: Margherita della notte) és una pel·lícula franco-italiana dirigida per Claude Autant-Lara i estrenada el 1955 a Itàlia i el 1956 a França. Ha estat doblada al català.

## Argument

A París, a la sortida d'una vesprada a l'òpera, el vell Doctor Faust és abordat per un cert Sr. Leon, enigmàtic i elegant individu que li ofereix una cigarreta, i encara que no fumi mai, Faust ho accepta i, estupefacte, s'adona que frisa sense consumir-se. Com sota la influència d'un encant, Faust segueix l'estrany personatge al cabaret Pigall's on torna a faltar als seus costums consumint l'alcohol que li proposa el Sr. Leon.
Al cabaret, el vell doctor és enlluernat per Marguerida, una seductora ballarina. Lamenta llavors amargament la seva vida d'asceta i la seva joventut que li ha fugit. No li cal més a Mefistòfil per treure's la màscara i li ofereix trobar els seus vint anys mitjançant un pacte amb el diable signat amb la seva sang. L'endemà, el jove doctor Georges Faust va al Pigall's per tornar a veure Margarida. Comença un idil·li, però quan l'ancià promès de Marguerite s'interposa, Faust el mata en la baralla que té lloc a continuació.
Els amants es refugien a casa del germà de Margarida, un sacerdot. Informat del pacte, i després de parlar amb el seu germà, Margarida troba Mefistòfil per redimir l'ànima de Faust. Mefistòfil no coneix més que un tracte: una ànima a canvi d'una altra. Margarida signa llavors la seva pròpia condemna per alliberar el seu amant. Al tren que ha de portar Margarida cap a les tenebres eternes, Mefistòfil l'allibera del pacte, ja que s'ha educat espiritualment mentre que Faust és condemnat a acabar els seus dies a l'infern per la seva mediocritat.

## Repartiment

* Michèle Morgan: Margarita
* Yves Montand: Mefistòfil« M. Leon »
* Jean-François Calvé: Georges Faust
* Pierre Palau: Doctor Faust
* Massimo Girotti: Valentin
* Jacques Clancy: Angelo
* Jean Debucourt: l'home auster
* Louis Seigner: l'home de l'hotel
* Josselin: L'amo del Pigall's
* Hélène Tossy: la patrona del cafè
* Fernand Sardou: L'amo del cafè
* Paul Demange: un consomidor al Pigall's
* Jacques Erwin: El tenor
* Geneviève Morel: la conserge
* Madeleine Lambert: l'admiradora
* Jacqueline Chambord: la cantant
* Françoise Jacquier: la dama del vestuari
* Yannick Malloire: Lucienne
* Louisa Colpeyn: la Comtessa russa
* Suzet Maïs: la consumidora
* Louis Blanche: el cec
* Camille Guérini: l'escriptor
* Max Mégy: un inspector

## Referències

* ↑ esadir.cat. Margherita della notte. esadir.cat.
* ↑ «Margherita della notte». The New York Times.

## Enllaços externs

* Margarida de la nit a Unifrance
# Temple d'Amenhotep I

El Temple d'Amenhotep I i de la seva esposa la reina Ahmose Nefertari, és un temple de la zona de necròpolis de l'oest de Luxor dedicat al faraó i a la reina.
Està al sud de Dra Abu al-Naga. Només una petita part es conserva, i alguns fragments mostren al faraó al festival de Seth. S'han trobat també algunes estàtues i fragments d'estela.
# Casa Güell (Castelldefels)

La Casa Güell és una obra del municipi de Castelldefels (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció de planta gairebé quadrangular, amb torre que sobresurt del seu sector central amb coberta a quatre vessants.
Destaquen els arcs que l'envolten així com les finestres de la torre, dobles i de mig punt, separades per una columneta que recorda l'obra de Josep Maria Pericas i Morros.
Són remarcables els esgrafiats, geomètrics i florals, que amb color salmó combinen amb el blanc de la façana, i són d'inspiració clàssica.

## Història

Sembla que va ser edificada al voltant del 1930.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Güell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2015].

## Enllaços externs

* Casa Güell Arxivat 2010-06-21 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Makhzen

Makhzen (المخزن) és una paraula àrab que significa literalment tresorer, conservador, tancador' i que designava antigament a l'Estat marroquí i en l'actualitat a la seva oligarquia o govern en l'ombra. Fou el nom donat al Marroc al govern des del temps dels sadites. El nom s'havia utilitzat des del segle viii derivat d'un cofre metàl·lic on l'aglàbida Ibrahim ibn al-Aghlab tancava els diners que estaven destinats a pagar al califa abbàssida. En general el terme Makhzan al Marroc s'aplicava al govern però en la branca financera.
El nom probablement és una metonímia relacionada amb els impostos que l'Estat recaptava. D'aquest terme procedeix el de mukhazni, que designava a l'agent de policia del sultà i que avui dia pot designar, amb un matís una mica despectiu, a la policia marroquina (mukhazniyya és el nom col·lectiu, pronunciat mjazniyya col·loquialment).
En l'actualitat l'Estat marroquí no rep oficialment el nom de Makhzen, però el terme segueix sent d'ús corrent per referir-se a l'élit dirigent del país, agrupada al voltant del rei i formada per membres de la seva família i afins, terratinents, homes de negocis, líders tribals, alts comandaments militars i altres persones influents que constitueixen el poder fàctic.
El terme està associat a una manera arcaica i hermètica de governar, oposat a la democràcia formal de les institucions marroquines. Encara que els contorns del Makhzen són vagues, el govern en si mateix no és considerat part d'ell sinó instrument seu. El Makhzen en general coopta als seus membres utilitzant les seves pròpies xarxes. Amb freqüència la pertinença al Makhzen és hereditària.
L'existència del Makhzen és considerada per molts com una rèmora per al desenvolupament del país en la mesura en què impedeix el funcionament efectiu d'institucions i formes democràtiques. Uns altres pensen, no obstant això, que és un factor d'estabilitat posat que està molt arrelat amb la història i les característiques socials del Marroc, garanteix la continuïtat de la monarquia i a més es renova posat que a vegades coopta als seus propis opositors.

## Bibliografia

* Jean Tharaud, Fès ou les bourgeois de l'Islam
* Ali Benhaddou, Les élites du royaume
* Elbaki Hermassi, Leadership and National development in North Africa, a comparative study, University of California Press, Berkeley, Los Angeles, Londres, 1972
* C.E. Bosworth u.a. (Hrsg.): The Encyclopaedia of Islam. New Edition. Vol. VI, Brill, Leiden 1990, S. 133–137
* Thomas K. Park, Aomar Boum: Makhzan. In: Historical Dictionary of Morocco. Library of Congress. 2. Aufl., Scarecrow Press, Lanham 2006, S. 226–228

## Enllaços externs

* «Makhzen 01».
* «Makhzen 02».

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'islam, VI, 131 a 135
# Juan Carlos Sánchez Martínez

Juan Carlos Sánchez Martínez, més conegut com a Juan Carlos, nascut el 27 de juliol de 1987 al municipi de Calvià (Illes Balears), és un futbolista professional mallorquí que juga com a porter al Reial Oviedo de la Segona divisió.

## Trajectòria

El jove porter balear, debutà com a jugador en la Primera Divisió espanyola el dia 13 d'abril del 2008 a Almeria a qui hagué de substituir el seu company Diego López Rodríguez, el qual havia estat expulsat, l'equip groguet va acabar perdent per 1-0 contra la UD Almería. Durant la temporada 2008/09 va anar alternat els partits entre amb el filial i les convocatòries amb el primer equip. En eixa mateixa temporada, com a porter titular del filial, aconseguí l'ascens a Segona Divisió A.
El juliol de 2011 el Vila-real i l'Elx van arribar a un acord per a la cessió per una temporada del porter Juan Carlos Sánchez a l'entitat frangiverda. En la campanya anterior el jugador va disputar 5 partits de Copa i 1 de Lliga Europa amb el primer planter groc.

## Referències

* ↑ «Juan Carlos Sánchez Martínez» (en castellà). Web de groguets.com. Arxivat de l'original el 2008-10-16. [Consulta: 3 agost 2011].
* ↑ «Juan Carlos jugarà cedit al Elx aquesta temporada». Web del Vila-real CF. [Consulta: 3 agost 2011].
# Texcaltitlán

Texcaltitlán és un municipi de l'estat de Mèxic. Texcaltitlán és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb el municipi de Ocoyoacac, al sud amb Ocuilan, a l'oest amb Tejupilco i a l'est amb Ciutat de Mèxic.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Texcaltitlán Arxivat 2017-08-26 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Margarida de l'Aigle

Margarida de l'Aigle (1104 - 25 de maig de 1141) fou reina de Navarra per matrimoni el 1130. Era filla de Gilbert de l'Aigle i de Julieta de Perche. Margarida de l'Aigle es va casar el 1130 amb el rei Garcia V de Navarra. D'aquesta unió van néixer:
* Margarida de Navarra o Margarida de Sicília (morta el 1182), que el 1150 es va casar amb el rei Guillem I de Sicília.
* Sanç VI de Navarra
* Blanca Garcés de Navarra, casada el 1151 amb Sanç III de Castella.
# Temple d'Amenhotep

El temple d'Amenhotep fou un temple funerari que no es refereix a un faraó sinó a un alt oficial anomenat així, fill d'Hapu. El temple es diu de fet "Temple d'Amenhotep fill d'Hapu". Està situat prop (al nord-est) del Temple de Tuthmosis III a la vora de Madinet Habu, i al sud del Temple de Tuthmosis I.
És un temple petit però ben conservat, i tot i així és el més gran dels temples particulars, i és més gran que alguns temples de la zona de sobirans. Amenhotep era el responsable de construcció del temple mortuori d'Amenhotep III, i d'altres edificacions (per exemple Soleb a Núbia). Va obtenir permís del faraó per fer un temple per a ell mateix.

## Referències

* ↑ Bunson, Margaret. Encyclopedia of ancient Egypt. Rev. ed. New York: Facts on File, 2002. ISBN 0-8160-4563-1.
* ↑ Varille, Alexandre. Inscriptions concernant l'architecte Amenhotep, fils de Hapou: par Alexandre Varille. (en french). Le Caire: Impr. de l'Institut français d'archéologie orientale, 1968.
* ↑ Pirenne, Jacques-Henri «Le scribe royal Amenhotep». Journal des Savants, 6, 1, 1938, pàg. 249–254.
# Casa Jaumitxu

Casa Jaumitxu o Çò de Jaumicho, és una casa del municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran). És un monument protegit com a Patrimoni Arquitectònic Català.

## Situació

Es troba al poble de Casarilh, a uns 3,5 km a l'est de Viella, al carrer d'era Palanca, número 4, a uns 70 metres a llevant de l'església de Sant Martí.

## Descripció

Casa de planta rectangular, i façana principal orientada a migdia. Consta de planta baixa i dos pisos. Al nord de la casa hi ha un pati. L'accés pel carrer es fa per un gran portal amb llinda monòlit sostinguda per dos mènsules. En aquestes hi ha gravada la data 1740. Aquest està cobert per un llosat a dues aigües, mentre que l'accés al pati es fa per mitjà d'una porta d'estil renaixentista. L'accés a l'habitatge és a través d'un portal de fàbrica, aixoplugat, que es desclou en la façana de ponent de la casa, ressolt amb grans blocs de pedra en els muntants,treballats en relleu a la part superior, i una notable llinda d'estructura irregular que duu en un rectangle la següent inscripció : JOAN V[i]DAL [escut] 1740. Aquest motiu heràldic conté una mena de cim triangular i sembla rematat, a la part superior per una esquemàtica corona. El pati interior, enreixat, organitza un conjunt format per un gran hort, diverses dependències pel bestiar de consum, i lògicament l'habitatge.
Casal d'estructura rectangular, de dues plantes i "humarau", tal com defineixen les obertures, distribuïdes de manera simètrica a la façana. La coberta a tres aigües conserva l'estructura de fusta, i la teulada de pissarra; les llucanes tenen voladís de fusta treballada i, al damunt, una petita "capochia" d'un sol vessant, de forma rectangular, que en principi era destinada als coloms. La "capièra" és paral·lela a la façana, orientada a migdia. La porta d'accés consta de dues fulles de fusta amb una decoració gravada, dessota d'una tira de vidres per il·luminar l'interior, i d'un marc també resolt en fusta aïllat de la humitat per sengles daus de pedra en la base.

## Referències

* ↑ «Casa Jaumitxu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2013].
# Myotis davidii

Myotis davidii és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic de la Xina, on viu a les províncies de Hebei, Hubei, Mongòlia Interior, Shaanxi i Shanxi, així com l'àrea de Pequín i la regió administrativa especial de Hong Kong. No se sap res sobre el seu hàbitat i la seva ecologia. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Smith, A. T.; Johnston, C. H.; Jones, G.; Rossiter, S. Myotis davidii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 11 octubre 2013.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Angles de Tait-Bryan

Els angles de Tait-Bryan, o també angles de navegació, són un tipus d'angles d'Euler usats per descriure l'orientació d'un objecte en tres dimensions.
Si es té un sistema de coordenades mòbil respecte d'un fix, en tres dimensions, i es vol donar la posició del sistema mòbil en un moment donat, hi ha diverses possibilitats de fer-ho. Una d'elles són els angles de Tait-Bryan o angles de navegació.

## Definició matemàtica

Els angles de navegació, anomenats en matemàtica angles de Tait-Bryan , són tres coordenades angulars que defineixen un triedre rotat des d'un altre que es considera el sistema de referència. Es defineixen matemàticament de manera similar als angles d'Euler, però en comptes d'usar com a línia de nodes el tall entre dos plans homòlegs (per exemple el XY és l'homòleg del xy), s'utilitzen dos plans no homòlegs (per exemple XY i yz).
Per exemple, en el dibuix adjunt que utilitza el conveni ZXY, es defineixen mitjançant els plans xy (pla perpendicular a l'eix "z" usat a la primera rotació) del sistema de referència, i el pla ZX del sistema mòbil (pla perpendicular a l'eix "Y" de l'última rotació).

## Significat en aeroplans

Els tres angles són el de direcció (heading o Yaw), el d'elevació (pitch) i l'angle de guinyada (roll).
Aquests tres angles són equivalents a tres maniobres consecutives. Donat un sistema de tres eixos fixos en l'aeroplà, anomenats eix de guinyada ( Yaw en anglès), de capcineig ( pitch ) i de balanceig ( roll ), hi ha tres rotacions principals, normalment agafen el nom de l'eix sobre el qual es produeixen, que permeten assolir el sistema de l'aeroplà des del sistema de referència. Han de venir donades en aquest ordre i ser realitzades en aquest ordre, ja que el resultat final depèn de l'ordre en què s'apliquin.
* Capcineig: és una inclinació del morro de l'avió, o rotació respecte a l'eix ala-ala.
* Balanceig: rotació respecte a l'eix morro-cua de l'avió.
* Guinyada : rotació intrínseca al voltant de l'eix vertical perpendicular a l'avió.
Són tres rotacions intrínseques, és a dir, relatives al sistema mòbil. Això és útil per exemple quan el pilot d'un avió vol descriure una maniobra.
Els angles de navegació, anomenats deriva (normalment representat per la lletra $\psi$), inclinació (normalment $\theta$) i guerxament ($\phi$), corresponen als valors d'aquestes tres rotacions principals.

## Significat en embarcacions

En embarcacions aquests angles són: Angle de deriva, Angle d'inclinació i Angle d'escora.

## Vegeu també

* Aeronavegació.
* Superfícies de control de vol

## Referències

* 1 2 Giancarlo Genta; Lorenzo Morello. The Automotive Chassis: System design. Springer, 13 febrer 2009, p. 690–. ISBN 9781402086731 [Consulta: 8 maig 2011].
# Estoig

Un estoig és una capsa o petit recipient usat per a guardar coses de forma ordenada. Generalment, s'utilitza per a objectes de petites dimensions i de cert valor: joies, rellotges, plomes estilogràfiques, etc. A vegades, compten amb un condicionador interior que immobilitza i presenta l'objecte.
En el sector de l'embalatge, es denomina genèricament estoig a tot embalatge de petites dimensions. El material de fabricació pot ser qualsevol: fusta, plàstic, cartró ondulat, etc. Per exemple, es considera estoig a l'envàs per a una o dues ampolles de vi o un paquet de cigars. No obstant això, el material de fabricació més habitual és el cartonet. Així, es denominen estoigs a les caixes per a medicaments, perfums, bombons, colònies, etc. La impressió que s'empra és d'alta qualitat utilitzant la tècnica offset a la qual se solen afegir tractaments especials com relleus, stampings o vernissos ultraviolat.
En moltes ocasions, i depenent de l'objecte, l'estoig compta amb un folrat intern per a evitar el maltractament a l'objecte a ser cuidat. El folre interior pot ser esponjós per a ajudar a esmorteir l'impacte en cas que, per exemple, caigués l'estoig amb l'objecte dins o durant el seu transport. A més, el folre sol ser suau per a evitar ratllar o alterar l'acabat extern dels objectes.

## Referències

* ↑ «estoig». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
# Juan Carlos Valdivia

Juan Carlos Valdivia Galdo (La Paz, Bolívia, segle XX) és un director, productor i guionista de cinema mexicà nascut a Bolívia. Va estudiar direcció i producció de cinema i vídeo al Columbia College de Chicago. Des del 1994 s'ha establert a Mèxic, país del que va adoptar la nacionalitat i en el que ha realitzat la major part de la seva tasca. Va realitzar videoclips pel grup Maná i episodis per a sèries de televisió.
El 1995 va debutar com a director de cinema amb Jonás y la ballena rosada (1995) coproducció bolivià-mexicana, basada en la novel·la homònima de José Wolfango Montes Vanucci, que fou premiada al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana. El 1999 va realitzar la telenovel·la La vida en el espejo i el 2005 el seu segon llargmetratge, American Visa, basat en la novel·la policíaca de Juan de Recacoechea i que va guanyar el Premi Ariel al millor guió adaptat i Colón de Plata al Festival de Cinema Iberoamericà de Huelva El 2009 va dirigir Zona sur, amb la que va guanyar el premi a la direcció al Festival de Sundance. El 2013 va dirigir Yvy Maraey, que va guanyar el premi al millor so al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana.

## Filmografia

* Jonás y la ballena rosada (1995)
* La vida en el espejo (telenovel·la, 1999)
* American Visa (2005)
* El laberinto (2007)
* Zona sur (2009)
* Yvy Maraey (2013)
* Søren (2018)

## Referències

* ↑ Biofilmografía de Juan Carlos Valdivia a ibermediadigital.com
* ↑ Festival de cine de La Habana: un referente para América Latina, cubahora.cu, 23 de desembre de 2014
* ↑ Juan Carlos Valdivia luce su ‘Ariel', bolivia.com, 24 de març de 2004
* ↑ EL ESTRENO DEL ACTOR DEMIÁN BICHIR COMO DIRECTOR INAUGURARÁ EL FESTIVAL DE CINE IBEROAMERICANO, al web del festival
* ↑ El Festival de Sundance premia a Zona Sur y Contracorriente, cinemanet
* ↑ Valdivia "atrapa el alma" de los guaranís en "Yvy Maraey", teinteresa.es, 23 d'octubre de 2013
* ↑ 'Søren', una aguda exploración de la libertad y el amor en la nueva película de Juan Carlos Valdivia, programaibermedia.com
# Tainaste

Tainaste (àrab تاينست) és una comuna rural de la província de Taza de la regió de Fes-Meknès. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 11.530 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].