OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dulce María Loynaz

Dulce María Loynaz (l'Havana, 10 de desembre de 1902 - l'Havana, 27 d'abril de 1997) va ser una escriptora i poetessa cubana, una de les figures més importants de la lírica d'aquest país.
Va ser filla del general Enrique Loynaz del Castillo, combatent en la guerra d'Independència de Cuba i autor de l'"El Himno Invasor". Va créixer en una família de literats amb gran sensibilitat artística, on molts dels seus familiars van dedicar-se a la poesia. El 1927 va doctorar-se en dret civil, tot i que quasi mai no va practicar l'advocacia. Degut a la seva posició acomodada va poder viatjar abastament per Amèrica, Europa i el Pròxim Orient i va conèixer algunes de les figures més importants de les lletres hispàniques del seu temps, com Federico García Lorca, Gabriela Mistral, Alejo Carpentier o Juan Ramón Jiménez.
Durant els anys 50 va publicar cròniques setmanals en diaris com El País, Excélsior, Social, Grafos, Diario de la Marina, El Mundo, Revista Cubana, Revista Bimestre Cubana o Orígenes. Va ser elegida membre de l'Acadèmia Nacional d'Arts i Literatura el 1951, de l'Acadèmia Cubana de Llengua el 1959 i de la Reial Acadèmia Espanyola de la Llengua el 1968.
Va escriure entre d'altres Versos 1920-1938 (1938), Juegos de agua (1947), Jardín, Bestiarium i La novia de Lázaro (1991). La seva obra s'emmarca generalment en el postmodernisme.
Entre els seus premis destaquen l'Orde Civil d'Alfons X el Savi (1947), l'Orde d'Isabel la Catòlica o el Premi Cervantes (1992).

## Referències

* ↑ «Dulce María Loynaz». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Literatura llatinoamericana
# Direnzoïta

La direnzoïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de les zeolites. Rep el nom en honor del Dr. Francesco Di Renzo (1954-), director de recerca del "Laboratoire de Materiaux, Catalytiques et Catalyze en Chimie Organique", de l'"Ecole Nationale Superieure de la Chimie" de Montpeller, França.

## Característiques

La direnzoïta és un silicat de fórmula química NaK₆MgCa₂(Al$_{13}$Si$_{47}$O$_{120}$)·36H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2007, i la primera publicació data del 2008. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la direnzoïta pertany a «09.GF - Tectosilicats amb H₂O zeolítica; altres zeolites rares» juntament amb els següents minerals: terranovaïta, gottardiïta, lovdarita, gaultita, chiavennita, tschernichita, mutinaïta, tschörtnerita i thornasita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Peylenc, situat entre les localitats de Sant Pèire d'Aenac i Sant Julian e Chaptuèlh, a l'Alt Loira (Alvèrnia-Roine-Alps, França). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Direnzoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 agost 2019].
# Dora Riera i Viñals

Dora Riera i Viñals (La Bisbal d'Empordà, 22 de setembre de 1938 - Figueres, 26 de setembre de 1992) fou una pintora i catedràtica de dibuix catalana.
Filla de Victòria Viñals i Quintana i Joan Riera i Roura, tots dos mestres. Germana de la també pintora Maria Victòria Riera i Viñals. Va estudiar magisteri a Girona i posteriorment va anar a estudiar a Barcelona a l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Jordi. El 1965 guanyà les oposicions a càtedra d'institut i obtingué la plaça de dibuix a l'Institut Ramon Muntaner de Figueres. Hi va treballar fins al 1980. Al 1966 es casa amb Tomàs Albó amb el que tingué dues filles.
Els viatges també varen formar part de la seva formació i el seu interés, com el viatge de final de carrera que va realitzar a Holanda, a diverses ciutats de l'Estat Espanyol, de França, especialment París, un dels darrers que va fer a Roma.
El 1966, va participar com a jurat del I Premi de pintura "Tina del Port", del II concurs local de dibuix i pintura infantil de Figueres.
Va participar en la III mostra provincial d'art de la Fontana d'Or del 1975, a la 'Trobada de Llicenciats de Belles Arts' a Sitges l'any 1988. Aquest mateix any també va fer un exposició individual a As Pontes (Corunya) Sala O Lar al febrer i al desembre ho va fer també individualment al Col·legi de Professors de Dibuix de Barcelona. A Figueres va fer una exposició a la Sala d'Exposicions de 'La Caixa', el febrer de 1991.

## Referències

* ↑ Albó Gispert, Tomàs «Les ruïnes d'Òstia». Diari de Girona, 09-05-1990.
* ↑ «I premi de pintura 'Tina del Port'». Sitios de Gerona, 16-06-1966 [Consulta: 7 octubre 2020].
* ↑ Sallent, Carlos. «Triunfo de la pintura olotense». Diario de Barcelona. [Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ «II Consurso local de dibujo y pintura infantil». Sitios de Gerona, 27-04-1966 [Consulta: 7 octubre 2020].
* ↑ III Mostra provincial d'art Fontana d'Or. Girona: Caixa d'Estalvis Provincial, 1975, p. 55.

## Bibliografia

* ALBÓ RIERA, Anna. Dora Riera Vinyals. Una pintora empordanesa, 2023 https://dugi-doc.udg.edu/handle/10256/23554
* Bassas, Assumpta; Masanés, Cristina. «Dora Riera i Viñals». A: Ajuntament de Figueres. Pintar, crear, viure. Dones artistes a l'Alt Empordà (1830-1939), 2020, p. 135-138. ISBN 978-84-120316-5-2.
* VIÑAS I PALOMER, Alícia. Pintors i escultors de l'Alt Empordà 1839 - 1959. Institut d'Estudis Empordanesos, Figueres, 2010 ISBN 978-84-613-8347-4.
# Edifici d'habitatges al carrer Juli Garreta, 4-6 (Girona)

L'Edifici d'habitatges al carrer Juli Garreta, 4-6 és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta entre mitgeres, de planta baixa i 4 pisos amb una façana enrasada al carrer, de composició simètrica. L'edifici es forma amb 2 escales de veïns a nivell de planta baix el tractament és de portes de botigues i accessos d'arc rebaixat i paret estucada amb ratlles més separades que la resta de la façana, a manera de sòcol. Des del primer pis, amb balcons i balustrades formant corbes a cada obertura, el tractament de l'estucat és de franges més tupides. A nivell del segon pis, i ajuntant-se amb el tercer pis, es creen tribunes de finestres d'arc de mig punt i columnes de fust cilíndric separadores, amb cornises de motllures entremig i en el remat. Aquestes tribunes formen terrasses a nivell del quart pis, en retirar-se la façana, excepte als laterals de les tribunes, on l'edifici continua fins a la coberta. Les tribunes son 2 simètricament disposades. Els cossos més alts es coronen amb baranes de balustres.

## Història

Segons la placa de la porta, l'edifici està protegint pel ministeri segons decret del 1948.

## Referències

* 1 2 «Edifici d'habitatges al carrer Juli Garreta, 4-6». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Dracula (sèrie de televisió de 2020)

Dracula és una sèrie de televisió creada per Mark Gatiss i Steven Moffat, basada en la novel·la homònima de Bram Stoker. Es va estrenar a la BBC One i a Netflix el dia u de gener de 2020. La sèrie consta de tres episodis. Claes Bang protagonitza la sèrie com a Comte Dràcula.

## Argument

La sèrie segueix els passos de Dràcula des dels seus orígens a l'Europa Oriental fins més enllà de les batalles amb els descendents d'Abraham Van Helsing. La descripció de Netflix diu: "La llegenda del comte Dràcula es transforma amb noves històries que expliquen els crims sanguinaris del vampir i fan aflorar la seva vulnerabilitat".

## Repartiment

* Claes Bang com a Comte Dràcula
* Dolly Wells com a Germana Agatha Van Helsing / Dr Zoe Van Helsing
* John Heffernan com a Jonathan Harker

## Episodis

| Núm. | Títol | Direcció | Guió | Data d'emissió | Espectadors al Regne Unit (milions) |
| 1 | The Rules of the Beast | Jonny Campbell | Mark Gatiss i Steven Moffat | 1r de gener del 2020 | 6,99 |
| 2 | Blood Vessel | Damon Thomas | Mark Gatiss i Steven Moffat | 2 de gener del 2020 | 5,58 |
| 3 | The Dark Compass | Paul McGuigan | Mark Gatiss i Steven Moffat | 3 de gener del 2020 | 5,22 |

## Referències

* ↑ Davies. «Dracula BBC 2020 start date: What time is Dracula on tonight? How many episodes». Express, 02-01-2020. [Consulta: 7 febrer 2022].
* ↑ «Claes Bang Bares His Fangs in Gruesome Trailer for BBC and Netflix's 'Dracula' (Watch)». Variety, 28-10-2019 [Consulta: 5 novembre 2019].
* ↑ "BBC - BBC One and Netflix team up to co-produce Dracula from Sherlock producers Hartswood Films - Media Centre". Nota de premsa.
* ↑ «Sherlock creators cast Denmark's Claes Bang as Dracula». BBC, 28-11-2018. [Consulta: 7 febrer 2022].
* 1 2 White, Peter. «‘Dracula’: ‘The Crown’s John Heffernan & ‘Doll & Em’s Dolly Wells Bite Into Spooky BBC & Netflix Drama». Deadline, 11-02-2019. [Consulta: 7 febrer 2022].
* 1 2 «Four-screen dashboard». Broadcasters' Audience Research Board. Arxivat de l'original el 2019-02-02. [Consulta: 8 gener 2020].
* ↑ Tom Spilsbury [@TomSpilsbury]. «Dracula Ep 3 – 5.22m», 14-01-2020.
Sèries originals de Netflix :
Sèries en emissió :
Sèries acabades :
Sèries continuades :
# Ruizita

La ruizita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany i dona nom al grup de la ruizita. Rep el nom pel Sr. Joe Ana Ruiz (1924-2017), farmacèutic, mineralogista i col·leccionista de minerals de Mammoth, Arizona.

## Característiques

La ruizita és un silicat de fórmula química Ca₂Mn$^{3+}$₂[Si₄O$_{11}$(OH)₂](OH)₂·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1977. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a l'Smithsonian, situat a Washington DC (Estats Units), amb el número de registre: 136689.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Christmas, situada a la localitat de Christmas, dins el districte miner de Banner (Arizona, Estats Units). També ha estat descrita a les mines de Cornwall (Comtat de Lebanon, Pennsilvània), a la mina Cerchiara (Ligúria, Itàlia), i a les mines N'Chwaning i Wessels (Cap Septentrional, Sud-àfrica). Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ruizite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 desembre 2019].
# Sakura (desambiguació)

«Sakura» té aquests significats:
* Sakura, cirerer ornamental i les seves flors, tradicional al Japó.
* Noms propis:
** Sakura, la caçadora de cartes, manga, anime i pel·lícula.
** Sakura Haruno, personatge del manga i anime Naruto.
* Toponímia:
** Sakura (Chiba), ciutat de la prefectura de Chiba, al Japó
** Sakura (Tochigi), ciutat de la prefectura de Tochigi, al Japó
# Sakura Gari

Sakura Gari (Japonès: 櫻狩り, lit. 'La caça de la flor del cirerer') és un manga yaoi japonès escrit i dibuixat per Yuu Watase.

## Argument

En el novè any de l'era Taishō (1920), un jove de 17 anys, Tagami Masataka, vol entrar en un institut que li permeti accedir a la Universitat de Tòquio. Per garantir el seu sosteniment econòmic, entra com a criat a casa dels Sōma, una família adinerada que amaga secrets. Hi coneix el fill, Saiki, un bell i misteriós jove de 25 anys. A partir d'aquest moment, la vida de Tagami esdevé un embolic.

## Publicació

El manga ha estat escrit i il·lustrat per Yuu Watase, el primer de gènere yaoi que ha creat. Va ser publicat periòdicament per part de l'editorial Shogakukan a la revista Rinka, que surt cada tres o quatre mesos, entre el 15 de juny de 2007 i el 14 de gener de 2010. Entre 2008 i 2010 l'obra va ser publicada en tres volums en format tankobon. El 2016 se'n va fer una reedició.
| Títol | Data de publicació | Data de reedició |
| Sakura Gari Ue (櫻狩り 上) | 18 d'abril de 2008 | 8 d'abril de 2016 |
| Sakura Gari Naka (櫻狩り 中) | 6 de març de 2009 | 10 de maig de 2016 |
| Sakura Gari Shita (櫻狩り 下) | 8 de març de 2010 | 10 de juny de 2016 |

## Referències

* 1 2 «Sakura Gari: en busca de los cerezos en flor» (en castellà). ECC. [Consulta: 5 juny 2020].
* 1 2 3 «Sakura Gari (manga)» (en anglès). Anime News Network. [Consulta: 5 juny 2020].
* 1 2 3 «新装版 櫻狩り　上» (en japonès). Shogakukan. [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «Watase Ends Sakura-Gari, Restarts Fushigi Yûgi: Genbu» (en anglès). Anime News Network, 25-01-2010. [Consulta: 5 juny 2020].
* 1 2 «櫻狩り 上» (en japonès). Shogakukan. [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «櫻狩り 中» (en japonès). Shogakukan. [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «新装版　櫻狩り　中» (en japonès). Shogakukan. [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «櫻狩り 下» (en japonès). Shogakukan. [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «新装版　櫻狩り　下» (en japonès). Shogakukan. [Consulta: 5 juny 2020].
# Salvador Capín Martino

Salvador Capín (Gijón, 10 de setembre de 1979) és un exfutbolista professionalasturià, que jugà d'interior.

## Trajectòria

Format al planter de l'Sporting de Gijón, debuta amb els asturians a la màxima categoria la temporada 97/98. Ja en Segona Divisió, no troba un lloc en l'onze inicial, tot disputant 29 partits entre 1998 i el 2000.
La temporada 00/01 prova sort a la lliga escocesa, jugant amb el Raith Rovers i l'Airdrie. Retorna a la Segona Divisió espanyola a la campanya següent, per militar a les files del Polideportivo Ejido, però tan sols gaudeix de quatre partits amb els andalusos.
L'estiu del 2002 recala a la SD Huesca i a l'any següent a la Universidad de Las Palmas CF. La temporada 04/05 retorna a Escòcia, per jugar amb el Livingston eixa temporada, mentre que la següent fitxa pel Motril CF.
La temporada 06/07 retorna a Astúries, per jugar amb l'Unión Ceares, de la Tercera divisió.
# Dragon Rapide

«Dragon Rapide» té aquests significats:
* de Havilland DH.89 Dragon Rapide, un tipus d'avió famós per haver traslladat al general Francisco Franco el dia del cop d'estat del 18 de juliol; o
* Dragon Rapide (pel·lícula), pel·lícula protagonitzada per Juan Diego sobre l'avió famós.
# Condove

Condove (arpità Kundòve) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 4.259 habitants. Està situat a la Vall de Susa, una de les Valls arpitanes del Piemont. Limita amb els municipis de Borgone Susa, Bruzolo, Caprie, Chiusa di San Michele, Lemie, Rubiana, San Didero, Sant'Antonino di Susa, Usseglio, Vaie i Viù.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Barbara Debernardi | Llista cívica |
# Condon (cràter)

Condon és un cràter d'impacte lunar que es troba en la riba oriental del Sinus Successus, una badia situada en el bord nord-est de la Mare Fecunditatis, entre el cràter Apol·loni de major grandària que apareix cap al nord i el més petit Webb al sud de la Mare Fecunditatis. Condon va ser designat prèviament Webb R abans de ser canviat el nom per la UAI.
Apareix com el romanent del cràter original inundat per la lava, amb solo uns segments de la vora que sobreviuen a l'est i a l'oest. Presenta una escletxa en la vora cap al sud i una plataforma més àmplia al nord-oest del cràter. L'interior està gairebé a nivell, marcat solament per unes poques elevacions suaus en la superfície. Així mateix, un parell de petits cràters estan units a l'exterior del bord sud-est.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Condon (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 14 juliol 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 14 juliol 2018].
# Platja d'en Pere Fet

La platja d'en Pere Fet és una platja natural del municipi de Cadaqués (Alt Empordà), situada a la península de s'Oliguera, a l'extrem nord-est de la badia de Cadaqués, entre la platja d'en Ros i la platja de s'Arenella. Orientada al sud, té una longitud de 70 m i una amplada de 10 m, formada per pedres i sorra gruixuda. S'hi practica el nudisme.
El nom prové d'un antic propietari del que era la vinya limítrofe amb la platja.
Entre aquesta platja i la platja d'en Ros, hi ha el Xalet Pérez del Pulgar, casa construïda el 1957 per Francesc Joan Barba i Corsini.

## Referències

* ↑ «Catàleg de classificació de trams de platges de Catalunya» p. 5. Direcció General d'Ordenació del Territori i Urbanisme. Generalitat de Catalunya, 01-10-2016.
* 1 2 Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava. De Cadaqués al Port de la Selva. Valls: Cossetània, maig 2016, p. 40-41. ISBN 978-84-9034-407-1.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Platja d'en Pere Fet». Visita Costa Brava.
* ↑ «Vistas al abrigo de los vientos». La Vanguardia, 12-05-2002.
# Catalunya Esportiva

Catalunya esportiva: revista d'informació i propaganda deportiva va ser una revista catalana especialitzada en esports. La revista va tenir una publicació setmanal i va veure llum durant el període d'un any (1928-1929) com a successió de la revista Penades Deportiu.

## Naixement

La revista neix com a evolució de Penades Deportiu, elevant el seu nivell d'incidència d'un àmbit comarcal a un que inclogués tota Catalunya. D'aquesta manera, el 2 de març de 1928 va sortir a la venda la primera edició de la nova revista catalana d'esports.
El projecte veu la llum com una continuació de Penades Deportiu amb l'afany d'abastar un territori més bast d'influència. "La tasca assenyalada per Catalunya esportiva és la de fomentar l'esport i donar compte dels actes al voltant de la nostra regió", resa l'editorial fundacional de la revista.

## Història

Catalunya esportiva va tenir un curt període de vida. La revista va tenir publicacions setmanals al llarg de 1928, des del seu naixement al març, i fins al seu tancament l'abril de 1929. En total la seva audiència va gaudir d'un total de 59 publicacions amb un clar afany de donar-li més veu a l'esport de l'Alt Penedès i de la regió. La revista combinava l'ús del català i en castellà, encara que en un inici l'idioma català predominava. És a partir d'agost de 1928 quan comencen a barrejar totes dues llengües.
Les seves publicacions seguien un esquema clar i dinàmic: després de la portada seguia una pàgina dedicada a la publicitat, factor clau per a la supervivència de la revista. Després de la publicitat inicial continuava ja la informació, encara que sense una estructuració fixa. L'ordre de les informacions es col·locava en funció de la importància dels esdeveniments esportius que haguessin tingut lloc els dies previs.
Des de motor, fins a futbol, passant per aviació, atletisme, natació... Catalunya esportiva tractava per igual les diferents seccions de l'esport que cobrien. Feien honor a la seva proclama fundacional on confessaven la seva aspiració de tractar per igual als diferents esports que tinguessin el seu desenvolupament a Catalunya.

## Referències

* Arxiu de Revistes Catalanes Antigues
# Psychoda guianica

Psychoda guianica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Sud-amèrica: Guyana.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Curran, 1934. The Diptera of Kartabo, Bartica District, British Guiana, with descriptions of new species from other British Guiana localities. Bull. Am. Mus. Nat. Hist., 66:287.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Duckhouse, D. A., 1974. Redescription of the neotropical Psychodidae (Diptera, Nematocera) described by Rapp and Curran. Journal of Entomology Series B, Taxonomy, 43: 55–62.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Jean Carrère

Jean Carrère (Argelers, 5 d'abril de 1930 - Perpinyà, 27 de maig de 2022) va ser un jugador nord-català de rugby a 15, qui havia jugat amb l'equip de França, evolucionant del lloc de tercera línia (1,80 m per 82 kg).
Va jugar als equips Rugby Club Toulonnais, USAP de Perpinyà i Racing Club Vichy Rugby. Va disputar el seu primer partit internacional el 14 de gener de 1956 contra la selecció d'Escòcia, i l'últim contra la selecció de l'Argentina en 1960. També va formar part de la selecció francesa que va guanyar als Springboks per primer cop a Sud-àfrica el 16 d'agost de 1958. També va disputar els Torneig de les Cinc nacions de 1956, 1957, 1958, 1959. Després de retirar-se va entrenar als equips Rugby Club Toulonnais, USAP de Perpinyà i Racing club de Narbonne Méditerranée. Va entrenar Jo Maso.
També es va implicar en política. Militant del Partit Socialista, va ser alcalde d'Argelers de 1983 a 2001 i conseller regional del Llenguadoc-Rosselló de 1998 a 2004. En 2002 va donar suport a la candidatura de Lionel Jospin a la presidència de la República.

## Referències

* ↑ Jean Carrere a espn.co
* ↑ L'ancien maire d'Argelès a affronté les Springboks en Afrique du Sud en 1958 : "La haine était palpable", L'Independant, 11 de desembre de 2013
* ↑ Jean Carrère al web de la Federació Francesa de Rugbi
* ↑ Michel Brunet Rugby enseignement et apprentissage: Une autre idée du "french flair", p. 155
* ↑ Liste des citoyens ayant présenté les candidats à l'élection du Président de la République de 2002 al JORF