OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Battle (pel·lícula de 1911)

The Battle és un curtmetratge mut de la Biograph dirigit per D. W. Griffith i protagonitzat per Charles West i Blanche Sweet. La pel·lícula, que demostra la mestria que ja tenia el director en el maneig de grans masses de gent i escenes de combat, es va estrenar el 6 de novembre de 1911.

## Argument

Els soldats de la Unió marxen cap a la batalla després d'un ball de celebració i un entusiàstic comiat. Després que la batalla es giri contra l'Exèrcit de la Unió, un soldat fuig i es refugia justament a casa de la seva estimada. Avergonyit de la seva covardia, troba el coratge suficient per creuar les línies enemigues i ajudar els seus camarades que han quedat atrapats.

## Repartiment

* Charles West (el noi)
* Blanche Sweet (la seva enamorada)
* Charles Hill Mailes (el comandant de la Unió)
* Robert Harron (soldat de la Unió)
* Donald Crisp (soldat de la Unió)
* Spottiswoode Aitken
* Edwin August (oficial de la Unió)
* Lionel Barrymore (conductor de vagó)
* Kate Bruce (a la ciutat)
* William J. Butler (oficial de la Unió/ a la despedida)
* W. Christy Cabanne (sodat de la Unió)
* Edna Foster (al ball)
* Joseph Graybill (oficial de la Unió)
* Guy Hedlund (soldat de la Unió)
* Dell Henderson (oficial de la Unió)
* Harry Hyde (soldat de la Unió)
* J. Jiquel Lanoe (oficial de la Unió)
* W. Chrystie Miller (al ball)
* Alfred Paget (oficial confederat)
* W. C. Robinson (soldat de la Unió)
* Kate Toncray (al ball/ a la despedida)

## Referències

* ↑ «The Battle (1911) de David W. Griffith – L'Oeil sur l'écran» (en francès). [Consulta: 16 març 2020].
* ↑ Gubern, Román. Historia del cine (en castellà). Editorial Anagrama, 2014-10-19. ISBN 978-84-339-3524-3.
* ↑ «Licensed release dates». The Moving Picture World 10, 6, 11-11-1911, pàg. 508.
* ↑ Mason, Roy «The Battle». Motion Picture Story Magazine, 01-12-1911, pàg. 33.

## Enllaços externs

* Pel·lícula complerta a YouTube
# Jefferson (Wisconsin)

Jefferson és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 7.338 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jefferson tenia 7.338 habitants, 2.816 habitatges, i 1.819 famílies. La densitat de població era de 635,3 habitants per km².
Dels 2.816 habitatges en un 30,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,8% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 35,4% no eren unitats familiars. En el 28,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 12% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.962 $ i la renda mediana per família de 47.737 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.500 $ mentre que les dones 25.142 $. La renda per capita de la població era de 19.124 $. Aproximadament el 5,4% de les famílies i el 8,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jefferson» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jefferson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Polypedates cruciger

Polypedates cruciger és una espècie d'amfibi que viu a Sri Lanka.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K., de Silva, A. & Bambaradeniya, C. 2004. Polypedates cruciger. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 d'abril del 2008.
# Eisai

Myoan Eisai (en japonès: 明菴栄西, Myōan Eisai) o Mestre zen Eisai (en japonès: 栄西禅師, Eisai Zenji) (20 d'abril de 1141 - 5 de juliol 1215) és el fundador de l'escola Rinzai al Japó que va portar de la Xina el 1191. També hauria dut el te al Japó després d'aquest mateix viatge.

## Biografia

Myoan Eisai va néixer a la Província de Bitchū (avui part de la Prefectura d'Okayama). Comença els seus estudis monàstics a un temple Tendai, però, descontent amb l'estat del Budisme de l'època al Japó, marxa el 1168 a la Xina, on troba per primer cop el chan (que esdevindrà més tard, al Japó, el zen). No s'està més de sis mesos a la Xina en el seu primer viatge però torna prop d'un any el 1187. En el transcurs d'aquest segon viatge esdevé deixeble de Xuan Huaichang.
Després de la seva certificació com a professor zen rinzai, Eisai retorna al Japó el 1191, portant amb ell escriptures zen i llavors de te. Funda immediatament el temple d'Hoonji a l'illa de Kyūshū, que serà el primer temple zen del Japó. Eisai comença a propagar lentament aquesta nova fe, intentant guanyar-se el respecte de l'escola Tendai i del tribunal imperial amb una diplomàcia hàbil. Confrontat amb les escoles tradicionals del Budisme japonès com l'escola Tendai, Shingon o fins i tot l'escola de la terra pura (Jōdo-shū), Eisai deixa finalment Kyoto pel nord-est a la ciutat de Kamakura el 1199, on el Shōgun i els seus Samurais acullen amb entusiasme els seus ensenyaments zen orientats vers les arts marcials. Hōjō Masako, la vídua del Shōgun Minamoto no Yoritomo, li dona l'autorització per a construir el temple Jufukuji, el primer centre zen a Kamakura. Eisai mor el 1215 a l'edat de 75 anys. Ha tingut entre els seus deixebles a Dōgen que fundarà l'escola Sōtō al Japó.

## Vegeu també

* zen
* zazen
* koan
* rinzai

## Enllaços externs

* La Falaise Verte - Centre Zen Rinzai Arxivat 2008-11-03 a Wayback Machine.
# Estadi cobert

Un estadi cobert, també anomenat arena, pavelló, coliseu, entre altres noms, és un estadi amb algun tipus de sostre dissenyat per a esdeveniments esportius així com presentacions musicals o teatrals. Es compon d'un gran espai obert al centre, envoltat de graderies i seients per als espectadors. La característica clau és que el lloc on es realitza l'esdeveniment s'ubica al punt més baix, permetent una gran visibilitat. Usualment estan dissenyats per acomodar un gran nombre d'espectadors.

## Ús estès del terme arena

El terme "arena" també es fa servir lliurement per referir-se a qualsevol esdeveniment o tipus d'esdeveniment que, literalment o metafòricament, es duu a terme en un estadi cobert, sovint amb la intenció específica de comparar una idea amb un esdeveniment esportiu. Exemples d'aquests serien termes com “l'Arena de la guerra” o “l'Arena de l'amor” o “l'Arena política”. En molts jocs de lluita, l'escenari on lluiten els oponents també s'anomena arena. Una arena sovint rep el nom d'un patrocinador, és per tant normal, que el nom canviï al cap d'un temps, en acabar el contracte.

### Etimologia

El terme arena es remunta a les èpoques de l'Imperi romà, quan els gladiadors lluitaven en una superfície coberta de sorra. I llavors es va anomenar així als llocs, gairebé sempre circulars o ovalats, com els circs romans, on es realitzaven activitats esportives (encara que no exclusivament).

## Referències

* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques». Llengua catalana. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques». Llengua catalana. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques». Llengua catalana. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques». Llengua catalana. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ Rosselló, Llauger; Àngel, Miquel. «L'arena de l'amor». Nova Editorial Moll, 03-03-2021. [Consulta: 10 abril 2024].
* ↑ «Diccionario Electoral 2006 CD» (en castellà). Diccionario Electoral 2006 CD. [Consulta: 10 abril 2024].
* ↑ «Contrato de Comodato con el Club Atlético Atlanta». Boletín Oficial de la Ciudad de Buenos Aires, 19-10-2017.
* ↑ «arena». Etymology of arena by etymonline, 25-09-2022. [Consulta: 10 abril 2024].

## Enllaços externs

* Movistar Arena
# Corrent de Fuga de Tasmània

El Corrent de Fuga de Tasmània (en anglès, Tasman Outflow) és el més recentment descobert dels corrents d'oceanics importants d'abast global. L'existència de l'outflow va ser publicat per un equip de científics de la divisió australiana de Recerca Marina i Atmosfèrica del CSIRO en agost de 2007, interpretant dades de salinitat i de temperatura capturades de 1950 a 2002. El corrent profund passa a una profunditat mitjana de 800–1.000 metres de l'Oceà Pacífic per les rodalies del sud de Tasmània a l'Oceà Antàrtic que encercla l'Antàrtida.
Es presenta l'existència d'una nova ruta que dibuixa aigües relativament fredes des de l'Oceà Pacífic fins a l'Atlàntic Nord a través de la "fuita" de Tasmània. La "fuita de Tasmània" constitueix un component important de la branca superior del corrent transportador global (Corrent Termohalí) i representa una extensió dels punts de vista predominants que fins ara van fer èmfasi en les rutes a través del passatge Drake i Corrent de Percolació d'Indonèsia.
L'aigua de les capes superficials flueix des del Pacífic fins a l'Oceà Índic com a part de la part superior de la circulació termohalina global. Hi ha dues rutes per a aquest intercanvi entre el Pacífic i l'Índic: ja sigui al nord d'Austràlia a través de l'arxipèlag indonesi o al sud d'Austràlia. La primera d'aquestes rutes, l'anomenat CPI, ha estat objecte d'esforços de monitorització recents i en curs. La segona ruta, la Fuga de Tasmània, és molt menys entesa, tot i que hi ha hagut alguns avenços recents en la comprensió de la seva dinàmica
Hi ha evidències que el Corrent de Fuga exhibeix variabilitat significativa interanual i tendències a llarg termini.

## Referències

* ↑ «Tasman leakage: A new route in the global ocean conveyor belt» (en anglès). America Geophysical Union, 24-05-2002. DOI: 10.1029/2001GL014586. [Consulta: 18 desembre 2018].
* ↑ Erik van Sebille; Janet Sprintall; Franziska U. Schwarzkopf; Alex Sen Gupta; Agus Santoso Matthew H. England; Arne Biastoch; Claus W. Böning «Pacific‐to‐Indian Ocean connectivity: Tasman leakage, Indonesian Throughflow, and the role of ENSO» (en anglès). Journal of Geological Research. American Geophysical Union, 11-02-2014. DOI: 10.1002/2013JC009525 [Consulta: 18 desembre 2018].
* ↑ K. R. Ridgway; J. R. Dunn «Observational evidence for a Southern Hemisphere oceanic supergyre» (en anglès). Geophysical Research Letters. American Geophysical Union, 14-07-2007. DOI: 10.1029/2007GL030392.
# Pratt & Whitney Canada PW100

El Pratt & Whitney Canada PW100 és un conjunt de motors d'aviació tipus turbohèlice amb una potència de 2.000 a 5.000 cv (1.500 a 3.700 kW) fabricat per Pratt & Whitney Canada. Aquests dissenys dominen el mercat d'avions de passatger regionals amb una quota de mercat el 2016 del 89% del motors turbohèlices.

## Especificacions

Models de PW100/150 :
| Versió | Thermo. ESHP | Mech. SHP | Prop. max. RPM | Alçada | Amplada | Longitud | Aplicació |
| PW118 | 2.180 | 1.800 | 1.300 | 31 in | 25 in | 81 in | Embraer 120 |
| PW120 | 2.400 | 2.100 | 1.200 | 31 in | 25 in | 84 in | ATR 42-300/320, Dash 8 Q100 |
| PW123/124 | 3.000 | 2.400 | 1.200 | 33 in | 26 in | 84 in | Bombardier Dash 8 Q200/Q300, Canadair CL-215T/CL-415 |
| PW127 | 3.200 | 2.750 | 1.200 | 33 in | 26 in | 84 in | ATR 42-400/500, ATR 72-210/500, CASA C-295, Il-114-100, Xian MA60 |
| PW150 | 6.200 | 5,000 | 1.020 | 44 in | 30 in | 95 in | Dash 8 Q400 |

## Vegeu també

* Pratt & Whitney Canada PT6

## Referències

* ↑ «Pratt & Whitney Canada – The Dominator». Air Insight, 25-04-2017.
* ↑ «PW100/150 Turboprops». Pratt & Whitney Canada.
# Meymacita

La meymacita és un mineral de la classe dels òxids. Va ser anomenada en honor de la ciutat de Meymac (França).

## Característiques

La meymacita és triòxid de tungstè dihidratat de fórmula química WO₃·2H₂O. És un mineral amorf que es troba en forma de pols.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la meymacita pertany a «04.FJ: Hidròxids (sense V o U), amb H₂O +- (OH); octaedres que comparteixen angles» juntament amb els següents minerals: sidwil·lita, tungstita, hidrotungstita, ilsemannita i parabariomicrolita.

## Formació i jaciments

La meymacita es forma com un producte d'alteració en dipòsits de tungstè. Va ser descoberta a Nzombe (Kivu Nord, República Democràtica del Congo). També ha estat descrita a Alemanya, Espanya, França, Itàlia, Malàisia, Portugal i Ruanda.

## Referències

* 1 2 3 «Meymacite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Meymacite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 4 juliol 2019].
# Ĥ

Ĥ, en minúscules ĥ, (H amb accent circumflex) és l'onzena lletra de l'alfabet en esperanto, que correspon a una fricativa velar sorda [x] en l'Alfabet Fonètic Internacional.
Ĥ és una de les lletres menys usades en esperanto, el seu ús més modern tendeix a reemplaçar-la quan és possible per k: monarĥo > monarko, ĥemio > kemio i, inclusivament, ĥoro > koruso.

## Vegeu també

* Ĉ
* Ĝ
* Ĵ
* Ŝ
* Ŭ

## Referències

* ↑ «1. Amiko Marko | Gramàtica | Esperanto en 12 lliçons». [Consulta: 30 abril 2024].
# Eirodziesma

Eirodziesma («Eurocançó» en letó) o Dziesma era un festival de música organitzat i emès anualment des de 2000 fins al 2014 per la televisió pública letona Latvijas Televizija. El guanyador d'aquest festival era escollit com a representant de Letònia en el Festival de la Cançó d'Eurovisió. L'any 2015, va ser substituït com a preselecció d'Eurovisió per un nou format titulat Supernova.1

## Guanyadors de l'Eirodziesma

| Any | Cançó | Artista | Autor(s) | Lloc a Eurovisión |
| 2000 | My star | Brainstorm | Renārs Kaupers | 3 |
| 2001 | Too much | Arnis Mednis | Arnis Mednis, Gustavs Terzens | 18 |
| 2002 | I wanna | Marija Naumova | Marija Naumova, Marats Samauskis | 1 |
| 2003 | Hello from Mars | F.L.Y. | Mārtiņš Freimanis, Lauris Reiniks | 24 |
| 2004 | Dziesma par laimi | Fomins & Kleins | Tomass Kleins, Guntars Račs | SF: 17 |
| 2005 | The war is not over | Walters and Kazha | Mārtiņš Freimanis | 5 |
| 2006 | I hear your heart | Cosmos | Reinis Sējāns, Andris Sējāns, Molly-Ann Leikin, Guntars Račs | 17 |
| 2007 | Questa notte | Bonaparti.lv | Kjell Jennstig, Francesca Russo, Torbjorn Wassenius, Edijs Gņedovskis, Zigfrīds Muktupāvels | 16 |
| 2008 | Wolves of the sea | Pirates of the Sea | Jonas Liberg, Johan Sahlen, Claes Andreasson, Torbjörn Wassenius | 12 |
| 2009 | Probka | Intars Busulis | Karlis Lacis, Janis Elsbergs, Sergej Timofejev | SF: 19 |
| 2010 | What for? | Aisha | Jānis Lūsēns, Guntars Račs | SF: 17 |
| 2011 | Angel in disguise | Musiqq | Marats Ogļezņevs | SF: 17 |
| 2012 | Beautiful song | Anmary | Ivars Makstnieks, Rolandiņš | SF: 16 |
| 2013 | Here we go | PeR | Ralfs Eilands, Arturas Burke | SF: 17 |
| 2014 | Cake to bake | Aarzemnieki | Guntis Veilands | SF:13 |
# Marínovka

«Marínovka» té aquests significats:
* Marínovka (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Marínovka (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Cooperativa Obrera Tarraconense

Cooperativa Obrera Tarraconense és una cooperativa fundada el 1904 com a cooperativa de consum per a les classes populars. La consolidació de l'entitat va venir a partir de l'obertura de la botiga, el cafè i el forn, l'any següent i en el nou local. Ja des de començament, en concordança amb els principis del moviment cooperativista, la Cooperativa va desenvolupar una important tasca de foment de l'educació, la cultura i el lleure.
Als anys vint i trenta mantenia una biblioteca i acollia en els seus locals altres entitats com els Cors de Clavé, la Joventut Excursionista, els castellers de la Colla Nova, la Societat de Caçadors L'Estornell o el Centre Cultural de Tarragona, a més d'haver instaurat uns Jocs Forals i organitzat nombrosos cicles de conferències. La Cooperativa havia acollit, també, reunions del CADCI, de la Societat de Ferroviaris, del Centre Federal i de la Joventut d'Acció Republicana.
A diferència d'altres cooperatives, la Cooperativa Obrera no va ser confiscada el 1939, però patí les conseqüències de la nova situació. En la dècada dels cinquanta es va clausurar el cafè, es va amortitzar el forn i la botiga i l'entitat com a tal va entrar en un estat de letargia.
A partir de l'any 1994, l'antic magatzem de la botiga es rehabilita com a espai versàtil per a espectacles de teatre, cançó i dansa. S'hi ha organitzat gran quantitat d'actuacions i esperen que el centenari sigui l'oportunitat per a consolidar definitivament la sala. El 2004 va rebre la Creu de Sant Jordi.
El seu edifici històric d'estil modernista destaca per l'ús de pedra natural i ceràmica vidriada a la façana.

## Referències

* ↑ «Dionisio de la Varga, nou president de la Cooperativa Obrera Tarraconense». El Punt Avui.
* ↑ «Cooperativa Obrera Tarragonina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 abril 2013].

## Enllaços externs

* Web de la Cooperativa Obrera Tarraconense Arxivat 2010-08-19 a Wayback Machine.
* Web del Teatre Magatzem de la Cooperativa Obrera Tarraconense Arxivat 2010-08-23 a Wayback Machine.
# The Battle Cats

The Battle Cats és un videojoc d'estretegia per a mòbil desenvolupat per PONOS i es troba disponible tant en iOS com en Android.
El joc va sortir per primera vegada el novembre de 2011 a l'App Store per a iOS i rebia el nom de "Battle Nekos", el joc va sortir per a Android el desembre d'aquell mateix any.
El joc ha anat rebent moltes modificacions, està disponible per a mòbils des de setembre de 2014, disponible a Nintentdo 3DS des de juny de 2016 i disponible a Nintendo Switch i ordinador des de desembre de 2018.

## Crítiques

The Battle Cats va rebre unes crítiques generalment positives CJ Andriessen de Destructoid li va donar al joc un 7 sobre 10 i va escriure: "The Battle Cats és un joc que és tan divertit com estrany.

## Referències

* ↑ «PONOS» (en anglès). [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «The Battle Cats POP!» (en anglès). [Consulta: 9 octubre 2020].
* ↑ «Review: The Battle Cats POP!» (en anglès). [Consulta: 9 octubre 2020].
# Pratt & Whitney Canada PT6

El Pratt & Whitney Canada PT6 és un dels motors d'aviació turbohèlice més utilitzats de la història. Va ser dissenyat i és produït per la companyia Pratt & Whitney Canada. El model principal PT6A és utilitzat en una gamma molt àmplia d'avions lleugers, amb potències d'entre 580 i 920 cavalls en els models originals i fins a 1940 cavalls en els models grans. Les versions PT6B i PT6C són variants turboeix utilitzades en helicòpters.

## Disseny i desenvolupament

El disseny de la turbohèlix PT6 va començar a finals de la dècada de 1950. El primer vol va ser el 30 de maig de 1961 a les instal·lacions de de Havilland Canada a Ontario. La producció en sèrie va començar el 1963 i l'any 2001 ja s'havien produït 36.000 PT6A, sense incloure les altres versions.

## Especificacions

| Nom | PT6A-11AG | PT6A-50 | PT6A-68C | PT6B-36A | PT6B-37A | PT6C-67B | PT6C-67C | PT6C-67E | PT6T-6B |
| Diàmetre | 483 mm | 483 mm | 483 mm | 825 × 495 mm | 495 mm | 584 mm | 584 mm | 584 mm | 825 × 1105 mm |
| Llargada | 1,58 m | 1,73 m | 1,83 m | 1,50 m | 1,63 m | 1,50 m | 1,50 m | 1,50 m | 1,67 m |
| Pes en sec | | 193 kg | | 169 kg | 172 kg | | | | |
| Potència | 550 kW (748 PS) | 705 kW (958 PS) | 1175 kW (1.600 PS) | 732 kW (995 PS) | 747 kW (1.015 PS) | 895 kW (1.217 PS) | 1.252 kW (1.702 PS) | 1.324 kW (1.800 PS) | 1.469 kW (2.000 PS) |

## Vegeu també

* Motor d'aviació
* Turbohèlice
* Llista de motors d'aviació fabricats a Espanya

## Referències

* ↑ «United Technologies history». Arxivat de l'original el 2007-10-17. [Consulta: 31 gener 2012].
* ↑ Pratt & Whitney Canada's PT6 Turboprop Marks 40 Years of In-flight Success
* Per la confecció d'aquesta pàgina s'ha fet servir la pàgina de la Wikipedia en Anglès.

## Enllaços externs

* Pàgina web del Pratt & Whitney Canada PT6A
# Pont de Gualba

El Pont de Gualba és una obra de Gualba (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció que salva la riera de Gualba al pas del tren. Dues arcades de volta de canó, de planta oblíqua a la direcció del riu, el qual passa per un dels dos arcs. Aquests es sustenten sobre un mur que és de pedra fins a mitja alçada. A la part superior del pont, hi ha un muret de maó, que protegeix el pas del tren. El forats que presenten moltes de les totxanes són deguts a una mala cuita.

## Referències

* ↑ «Pont de Gualba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# El Xupet Negre

Carles Redón (Barcelona, 1969), més conegut amb el nom artístic d'«El Xupet Negre», és un grafiter de Barcelona que el 1987 va començar a pintar un xumet negre antropomorf com a símbol d'«unitat antiracista» en tàpies i carrers, primer amb retolador i després amb pintura en esprai. El 1998 va començar a pintar i vendre els seus dibuixos realitzats tant sobre fusta com sobre tela. Ha exposat en galeries de tot el món i és considerat el creador del Logo Art.
L'any 2016, va pintar un mural de 250 metres quadrats al polígon de Can Guitard de Terrassa. El cap del personatge és un xumet català amb barretina i vestit de pana tradicional, demana «Llibertat» i fa el signe de les quatre barres amb la mà.

## Referències

* ↑ «Entrevista a l'artista Xupet Negre». Rebobinart, 06-08-2020. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ «El Xupet Negre, 31 años graffiteando Barcelona» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2020-09-30. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ Gálvez, Felipe. «Entrevista Xupet Negre». SpanishGraffiare, 01-07-2002. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ «El Xupet Negre a Punts de Vista». TVE, 30-11-2017.
* ↑ «El xupet negre passa del grafit a les parets a les galeries d'art». betevé, 07-12-2011. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ «El gran mural independentista de Xupet Negre a Terrassa ja llueix». Nació Digital, 13-05-2016. [Consulta: 27 agost 2020].

## Enllaços externs

* El Xupet Negre - Lloc web oficial (anglès)
# Renia Spiegel

Renia Spiegel (Uhrýnkivtsi, aleshores Polònia, actualment Ucraïna, 18 de juny de 1924 – Przemyśl, Polònia, 30 de juliol de 1942) fou una adolescent polonesa de confessió jueva, autora d'un diari, que va ser víctima del nazisme. Al seu diari, que escrigué entre els 15 i 18 anys (d'ençà del 31 de gener de 1939 fins a la seva execució el 1942), va consignar els detalls més notables de la seva vida d'adolescent durant l'ocupació alemanya de Polònia. Com la seva compatriota Rutka Laskier se l'ha comparada a l'alemanya Anne Frank.
Quan es va crear el gueto de Przemyśl el juliol de 1942, Spiegel va formar part dels 24.000 jueus que hi foren engarjolats. Amb tot, dues setmanes després, gràcies al seu xicot Zygmunt Schwarzer, pogué escapar, i evitar així l'enviament cap a un camp de concentració, per a amagar-se a l'àtic de l'oncle d'aquest, conjuntament amb els pares del seu amic. Pocs dies després però, arran de la denúncia d'un informador, la policia nazi va executar l'adolescent amb els pares de Schwarzer al carrer el 30 de juliol de 1942.
Malgrat el fet que la família tingués el diari de Renia durant moltes dècades, no es va llegir fins al 2012.

## Referències

* ↑ «Secret diary of 'Polish Anne Frank' Renia Spiegel to be published» (en anglès). BBC, 11-09-2019 [Consulta: 13 setembre 2019].