OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palacio Petit de la Casa Xatmar

El Palacio Petit de la Casa Xatmar és una obra del municipi de Riumors (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici que es troba al centre del poble, antigament aïllat, però actualment entre mitgeres. És un edifici que actualment forma part de diversos propietaris i per aquest motiu veiem una part rehabilitada i l'altra no. Destaca a la planta baixa l'arc rebaixat que porta a l'accés de la casa i la galeria del pis superior amb tres arcs de mig punt i les impostes molt marcades. Entre aquests tres arcs veiem un plafó de rajola que també podem veure en altres masies del poble i que indiquen l'ús que tenien aquells espais. En aquest cas; MAS PALACIO PETIT DE LA CASA XATMAR, els Xatmar eren els grans propietaris del poble. De la part de la casa restaurada veiem que s'ha conservat el que era la galeria amb quatre arcs de mig punt, i la porta d'accés amb un arc rebaixat. A la cantonada trobem uns carreus no gaire treballats, i a la façana lateral dues finestres rectangulars posteriors i un pou. L'altra façana lateral està en gran part desapareguda per una nova construcció, però en podem veure una part a on hi havia una porta en arc de mig punt, avui tapiada.

## Referències

* ↑ «Palacio Petit de la Casa Xatmar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
* ↑ «Casa Xammar (Riumors - Alt Empordà)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2015].
* ↑ «Casa xammar». Ajuntament de Riumors. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2015. [Consulta: 13 novembre 2015].

### Bibliografia

* Badia i Homs, Joan, dir. L'Arquitectura Medieval de l'Empordà. Alt Empordà 1977-1981
# Palacio Legislativo (Uruguai)

El Palacio Legislativo (en català: Palau Legislatiu) és la seu del Parlament de l'Uruguai. Es troba a la capital, Montevideo. La construcció de l'edifici començà el 1908 i acabà el 1925. L'arquitectura és neoclàssica. L'edifici s'inaugurà oficialment el 25 de d'agost de 1925, com a celebració dels cent anys de la independència del país.

## Galeria d'imatges

* Vista del Palacio Legislativo des de l'Avinguda de Las Leyes
* Vista lateral del Palacio Legislativo
* Vista d'una façana lateral de l'edifici
* Gran hall a dins de l'edifici
* Detall de les pintures al Salón de los Pasos Perdidos

## Referències

* ↑ Història de l'Edifici, Poder Legislativo (castellà)
* ↑ Història en imatges (castellà)

## Enllaços externs

* Pàgina web del Parlament de l'Uruguai (castellà)
# Humana Press

Humana Press és un editor acadèmic de llibres i revistes de ciència, tecnologia i medicina. Humana publica més de 100 llibres nous i 25 revistes per any, amb una llista d'uns 1.500 títols en àrees com la biologia molecular, neurociència, investigació del càncer, patologia, i medicina.
L'empresa va ser fundada el 1976 a Clifton, Nova Jersey per Thomas L. Lanigan i la seva esposa, Julia Lanigan, ambdós químics, i va publicar el seu primer llibre el 1977. L'empresa va ser adquirida per Springer Science+Business Media a la tardor de 2006 i continua publicant-se sota el segell d'Humana Press. Els empleats de l'empresa van romandre a la seu a Totowa, Nova Jersey fins al juny 2008, quan van ser traslladats a les oficines de Springer a Nova York.
Després de les àrees d'investigació d'interès dels seus fundadors, les publicacions d'Humana se centren en les àrees de biologia molecular i medicina. El producte estrella d'Humana és la sèrie de llibres Methods in Molecular Biology (Mètodes en biologia molecular), que ha produït més de 1200 volums publicats, més de 33.000 protocols individuals i una àmplia base de dades en línia, Springer Protocols.

## Sèrie de llibres seleccionats

* Cancer Drug, Discovery, and Development
* Contemporary Cardiology
* Contemporary Endocrinology
* Current Clinical Oncology
* Current Clinical Pathology
* Current Clinical Practice
* Methods in Molecular Biology
* Methods in Molecular Medicine
* Neuromethods

## Revistes seleccionades

* Journal of Molecular Neuroscience
* Neuroinformatics
* Stem Cell Reviews and Reports
* Clinical Proteomics
* High Temperature and Materials Science

## Referències

* ↑ Humana Press Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. website, accessed October 15, 2007.
* ↑ Publishers Weekly. Arxivat 2008-03-19 a Wayback Machine. "Springer Buys Humana; Blackwell Adds Brandywine." September 5, 2006.
# Håvard Nordtveit

Håvard Nordtveit (nascut el 21 de juny del 1990) és un futbolista noruec que actualment juga pel Borussia Mönchengladbach.
# Hèbrides Exteriors

Les Hèbrides Exteriors (gaèlic escocès: na h-Eileanan Siar; anglès: Outer Hebrides), també anomenades en anglès Western Isles i oficialment conegudes amb el nom gaèlic de Na h-Eileanan Siar, són un grup d'illes situades al nord-oest d'Escòcia pertanyents a l'arxipèlag de les Hèbrides i separades de la terra ferma d'Escòcia pel Minch, el Little Minch i el Mar de les Hèbrides. Antigament el gaèlic escocès hi havia estat la llengua dominant.

## Illes principals

Les illes principals formen un arxipèlag que, envoltades d'un gran nombre de petites illes, és conegut amb el nom poètic de « Long Isle ».
Les illes més grans són Lewis i Harris, North Uist, Benbecula, South Uist i Barra. Al sud d'aquesta s'estenen les Illes Barra amb Mingulay i Vatersay.
Un gran nombre de petites illes envolten les principals:
* Baleshare, Berneray, Boreray
* Calvay, Campay
* Eilean Chaluim Chille, Eilean Uibhard, Eilean Kearstay, Eileanan Iasgaich, Ensay
* Fiaray, Floday, Flodday, Floddaybeg, Floddaymore, Fuday, Fuiay
* Great Bernera, Gighay, Gilsay, Grimsay, Groay
* Hellisay, Hermetray
* Killegray, Kirkibost
* Lingay, Little Bernera
* Mealasta
* Opsay, Oronsay, Orosay
* Pabbay, Pabay Mór
* Ronay
* Scalpay, Scaravay, Scarp, Scotasay, Shillay, Soay Beag, Soay Mòr, Stromay, Stuley, Sursay
* Tahay, Taransay
* Vacsay, Vallay, Vuia Beag, Vuia Mòr
* Wiay

## Altres illes

D'altres illes petites s'escampen al voltant del grup principal:
* A l'oest s'estenen les Monach Islands, les Illes Flannan, Saint Kilda i Rockall per ordre d'allunyament
* A l'est s'estenen les Shiant Isles.
# Pal·ladoarsenur

El pal·ladoarsenur és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom de la seva composició química.

## Característiques

El pal·ladoarsenur és un sulfur, un aliatge de pal·ladi i arsènic de fórmula química Pd₂As. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de petits grans en calcopirita, normalment en petits filons o venetes. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'atheneïta pertany a «02.AC: Aliatges de metal·loides amb PGE» juntament amb els següents minerals: vincentita, arsenopal·ladinita, mertieïta-II, stillwaterita, isomertieïta, mertieïta-I, miessiïta, palarstanur, estibiopal·ladinita, menshikovita, majakita, pal·ladobismutarsenur, pal·ladodimita, rodarsenur, naldrettita, polkanovita, genkinita, ungavaïta, polarita, borishanskiïta, froodita i iridarsenita.

## Formació i jaciments

Es troba en filons al llarg de la zona inferior dels dipòsits de sulfurs de coure i níquel. Sol trobar-se associada a altres minerals com; calcopirita, sperrylita, or natiu o kotulskita. Va ser descoberta l'any 1974 a la mina Mayak, a Norilsk, a l'Altiplà de Putorana (Taimíria, Rússia). Ha estat descrita també a diversos països dels cinc continents.

## Referències

* ↑ «Palladoarsenide» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 febrer 2016].
* 1 2 «Palladoarsenide» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 4 febrer 2016].
# Parc Natural de la Serra Calderona

El Parc Natural de la Serra Calderona és un parc natural de la Generalitat Valenciana des que fou declarat el 15 de gener de 2002.

## Els límits del parc

Se situa entre les comarques de l'Alt Palància, Camp de Morvedre, Camp de Túria i l'Horta Nord, a tan sols 20 km de la ciutat de València. Amb una extensió de 18.019 hectàrees, inclou la part oriental de la Serra Calderona, altrament coneguda com a serres de Portaceli i Calderona, que al seu torn és l'última elevació del sistema Ibèric,

## Serveis del parc

El centre de visitants s'ubica als afores de Nàquera, al vessant sud de la serra. Hi ha nombroses àrees d'esbarjo.

## Vegeu també

* Llista de muntanyes del País Valencià
* Paratge Natural Municipal La Torreta-Puntal de Navarrete
* Barranc de Carraixet

## Referències

* 1 2 3 4 «Coneix-nos - Generalitat Valenciana». [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ «Història i cultura - Generalitat Valenciana». [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ «Centre de visitants - Generalitat Valenciana». [Consulta: 26 febrer 2020].
# Parc Natural de la Península del Llevant

El Parc Natural de la Península del Llevant es troba al Nord-est de Mallorca i pertany al municipi d'Artà. Va ser protegit pel Decret 127/2001 del Govern de les Illes Balears. Té una superfície total de més de 21.507 hectàrees i inclou finques públiques, com ara les cases d'Albarca, la casa de s'Arenalet i la casa dels Oguers.

## Vegetació

S'ha produït el desenvolupament d'una vegetació depenent del foc, després que aquesta zona va ser cremada molt d'anys per a la regeneració de pastures (vegetació de piro-filia). Les condicions climàtiques són favorables al desenvolupament dels alzinars i es troben a comellars i zones on l'acció del foc no ha arribat. La resta del parc mostra la següent vegetació dominada pel càrritx i el garballó.

## Fauna

És d'especial importància les poblacions de tortuga mediterrània. Entre les aus, hi ha colònies de gavina corsa i corb marí, i també aus nidificants a les zones humides de Canyamel.
Entre els rapinyaires, hi ha una població important de falcó marí i d'esparver. En canvi, hi ha pocs exemplars d'àguila peixatera i de la moixeta voltonera.

## Programa d'Educació ambiental

Hi ha un itinerari per la finca de s'Alqueria Vella, per conèixer una casa de possessió antiga i els seus elements, un itinerari pel massís d'Artà per veure el puig del Porrassar i un altre pels valls de l'Alqueria Vella i el Verger.

## Referències

* ↑ Decret 127/2001, de 9 de novembre, pel qual es declara el Parc Natural de la Península de Llevant corregit pel Decret 58/2002, de 12 d'abril, pel qual es modifica el Decret 127/2001

## Enllaços externs

* Parc Natural de Llevant al web del Govern
* Bloc del Parc
* el Parc al web turistic del Govern
# Parc Natural de la Serra d'Andújar

El Parc Natural de la Serra d'Andújar (Parque Natural Sierra de Andújar) es troba a la nord-est de la província de Jaén Té la forma d'un triangle equilàter gairebé perfecte.
Es va fundar l'any 1989 i ocupa 73.976 hectàrees (739,76 km²)
A més de l'interés de la seva natura, hostatja el Santuari de la Mare de Déu de la Cabeza (Santuario de la Virgen de la Cabeza) que es troba al Cerro del Cabezo; a la seva romeria, el mes d'abril, hi assisteixen milers de persones de tot Espanya.
El riu Jándula, pertanyent a la conca del riu Guadalquivir, travessa aquest parc Natural.
El parc és la principal reserva del linx ibèric en perill extrem d'extinció.

## Enllaços externs

* Parque Natural Sierra de Andújar
# Particularisme

El particularisme és una tendència política dins d'un país que tendeix a salvaguardar i promoure les característiques del govern local, fora d'una perspectiva de tipus nacional. També és una actitud religiosa, vinculada sovint a interessos nacionalistes i contraposada a l'universalisme, segons la qual un grup social es considera com a particularment escollit per Déu amb la conseqüent exclusió d'altres grups o pobles d'una religió diferent.

## Referències

* ↑ «Particularisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Identitat de Cassini

En matemàtiques, la identitat de Cassini és la fórmula que relaciona el quadrat d'un nombre de Fibonacci amb el producte dels seus anterior i posterior. Rep el nom de l'astrònom Giovanni Cassini que la va formular entorn de 1680. L'any 1753, el matemàtic escocès Robert Simson en va proporcionar una demostració. L'any 1886, el matemàtic francès Eugène Catalan en va fer una generalització.

## Descripció

Giovanni Cassini es va donar compte que la diferència entre el quadrat de qualsevol nombre de Fibonacci $(F_{n})$ i el producte dels seus antecessor i successor $(F_{n-1}\centerdot F_{n+1})$ era sempre la unitat, tot i que anava canviant de signe en cada pas:
| n | $F_{n}$ | ${F_{n}}^{2}$ | $F_{n-1}F_{n+1}$ | Diferència |
| 1 | 1 | 1 | 0 | 1 |
| 2 | 1 | 1 | 2 | -1 |
| 3 | 2 | 4 | 3 | 1 |
| 4 | 3 | 9 | 10 | -1 |
| 5 | 5 | 25 | 24 | 1 |
| 6 | 8 | 64 | 65 | -1 |
| 7 | 13 | 169 | 168 | 1 |
| 8 | 21 | 441 | 442 | -1 |
| 9 | 34 | 1156 | 1155 | 1 |
| 10 | 55 | 3025 | 3026 | -1 |
| 11 | 89 | 7921 | 7920 | 1 |
Per això, va establir la identitat que porta el seu nom:
    $F_{n-1}F_{n+1}-F_{n}^{2}=(-1)^{n}$

## Demostració

Aquesta identitat es pot demostrar per inducció, però encara és més senzill demostrar-ho amb càlcul matricial, si veiem que la part esquerra de la identitat no és mes que el determinant d'una matriu quadrada:
    $F_{n-1}F_{n+1}-F_{n}^{2}=\det \left[{\begin{matrix}F_{n+1}&F_{n}\\F_{n}&F_{n-1}\end{matrix}}\right]=\det \left[{\begin{matrix}1&1\\1&0\end{matrix}}\right]^{n}=\left(\det \left[{\begin{matrix}1&1\\1&0\end{matrix}}\right]\right)^{n}=(-1)^{n}.$

## Referències

* ↑ Petkovich, 2009, p. 30.
* ↑ Grimaldi, 2012, p. 10.
* ↑ Pirillo, 2018, p. 263.
* ↑ Koshy, 2001, p. 74.
* ↑ West, 2021, p. 60-61.
* ↑ Werman i Zeilberger, 1986, p. 109.

## Bibliografia

* Grimaldi, Ralph. Fibonacci and Catalan Numbers: An Introduction (en anglès). John Wiley & Sons, 2012. ISBN 978-0-470-63157-7.
* Koshy, Thomes. Fibonacci and Lucas Numbers with Applications (en anglès). John Wiley & Sons, 2001. ISBN 0-471-39969-8.
* Petkovich, Miodrag S. Famous Puzzles of Great Mathematicians (en anglès). American Mathematical Society, 2009. ISBN 978-0-8218-4814-2.
* Pirillo, Giuseppe «A characterization of Fibonacci numbers» (en anglès). Чебышевский сборник, Vol. 2, Num. 66, 2018, pàg. 259-271. ISSN: 2226-8383.
* Spreafico, Elen Viviani Pereira; Rachidi, Mustapha «Fibonacci Fundamental System and Generalized Cassini Identity» (en anglès). The Fibonacci Quarterly, Vol. 57, Num. 2, 2019, pàg. 155-167. DOI: 10.1080/00150517.2019.12427659. ISSN: 0015-0517.
* Werman, M.; Zeilberger, D. «A bijective proof of Cassini's fibonacci identity» (en anglès). Discrete Mathematics, Vol. 58, Num. 1, 1986, pàg. 109. DOI: 10.1016/0012-365X(86)90194-9. ISSN: 0012-365X.
* West, Douglas B. Combinatorial Mathematics (en anglès). Cambridge University Press, 2021. ISBN 978-1-107-05858-3.

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W. «Cassini's Identity» (en anglès). MathWorld--A Wolfram Web Resource, 2024. [Consulta: 4 octubre 2024].
* Bogomolny, Alexander. «Cassini's Identity» (en anglès). Cut the Knot, 2018. [Consulta: 4 octubre 2024].
# Ida Ou Aazza

Ida Ou Aazza (àrab ايذا وعزا) és una comuna rural de la província d'Essaouira de la regió de Marràqueix-Safi. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 7.923 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Óscar Pablo Cavallero Rodríguez

Óscar Pablo Cavallero Rodríguez (nascut a Lomas de Zamora, Argentina el 13 d'abril del 1974) és un futbolista argentí retirat que jugà de porter al RCD Espanyol i Llevant UE, entre d'altres equips.

## Referències

* ↑ «Pablo Cavallero» (en castellà). Yo Jugué en el Celta, 17-04-2008 [Consulta: 19 desembre 2014].
* ↑ Óscar Pablo Cavallero Rodríguez Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Óscar Pereiro Sio

Óscar Pereiro Sio és un ciclista gallec nascut el 3 d'agost de 1977 a Mos (Pontevedra).

## Biografia

Debutà com a professional l'any 2000 amb el modest equip portuguès Porta da Ravessa. Dos anys més tard, el també gallec Álvaro Pino el fitxà per l'equip suís que dirigia, el Phonak. El 2006 fitxà per l'equip Illes Balears - Caisse d'Épargne. El 2010 va anar a l'equip Astana on es retirà aquell mateix any.

## Palmarès

* 1998
** Campió d'Espanya de ciclocròs sub-23
* 1999
** Campió d'Espanya de ciclocròs sub-23
** 1r a la Volta a Portugal del Futur i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi de la vila de Vigo
* 2001
** Vencedor d'una etapa del GP Regiao Lisboa e Vale do Tejo
* 2002
** Vencedor d'una etapa de la Setmana Catalana
* 2003
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
* 2004
** 1r a la Classica dels Alps
* 2005
** Vencedor d'una etapa del Tour de França i guanyador al Premi de la Combativitat
** Vencedor d'una etapa del Tour de Romandia
* 2006
** 1r al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 2004. 10è de la classificació general
* 2005. 10è de la classificació general. Vencedor d'una etapa Guanyador al Premi de la Combativitat
* 2006. 1r de la classificació general
* 2007. 10è de la classificació general
* 2008. Abandona (15a etapa)
* 2009. Abandona (8a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2002. 11è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2002. 30è de la classificació general
* 2003. 17è de la classificació general
* 2005. 25è de la classificació general
* 2006. 49è de la classificació general
* 2007. Abandona (8a etapa)

## Referències

* 1 2 Al Tour de França del 2006, va vestir el mallot groc durant unes quantes etapes i acabà segon de la classificació general. A causa, però, del cas de dopatge de Floyd Landis, que fou desposseït del Tour, Pereiro es va convertir en el guanyador de l'edició de 2006

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Ilínskoie (Koltxúguino)

* Per a altres significats, vegeu «Ilínskoie».
Ilínskoie (en rus: Ильинское) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 182 habitants. Pertany al districte municipal de Koltxúguino.

## Referències

* ↑ «Владимирская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года.». Arxivat de l'original el 2019-01-14.
* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Huscarl

Un huscarl fou una tropa especial encarregada de la guàrdia personal del reis i els senyors escandinaus durant l'edat antiga i l'edat mitjana armats amb grans destrals i actuant com la infanteria d'elit. La paraula huscarl prové del Nòrdic antic huscarl o huskarl que significa 'home de la casa'. Foren els únics soldats professionals del Regne a causa del fet que la resta de la infanteria solia ser milícia o mercenaris contractats. Com eren tropes d'elit, els regnes no solien tenir més de 3.000 tropes perquè el seu manteniment era costós.
Foren introduïts a Anglaterra quan la conquerí el rei danès Canut II de Dinamarca on arribaren als 3.000 efectius (degut a això, es veren obligats a imposar un impost addicional per tal de poder pagar el seu manteniment). En temps de pau, els huscarlas ocupaven càrrecs administratius com a representants del rei però la seva funció principal era la de defensa dels Nobles i Senyors.
Quan els reis Saxons recuperaren un altre pic el poder a l'illa, conservaren el servei dels huscarlas com a infanteria d'elit. Emperò, en la batalla de Hastings el 1066 la gran majoria moriren en mans dels normands comandats per Guillem I d'Anglaterra. No obstant això, una part dels huscarlas aconseguiren fugir cap a l'Europa continental i guanyar-se la vida com a mercenaris, arribant a ser la guàrdia personal de l'Imperi Romà d'Orient (guàrdia varega) o de Moscòvia (drujina).

## Referències

* ↑ Strickland, Matthew. Anglo-Norman Warfare: Studies in Late Anglo-Saxon and Anglo-Norman Military Organization and Warfare (en anglès). Boydell & Brewer, 1992. ISBN 978-0-85115-328-5.
* ↑ Wise, Terence. Saxon, Viking and Norman. Repr. Londres: Osprey, 1998. ISBN 978-0-85045-301-0.
* ↑ «Anglo-Saxon Military Institutions on the Eve of the Norman Conquest. By C. Warren Hollister. (Nova York: Oxford University Press. 1962. Pp. xiv, 170. $4.00.)» (en anglès). The American Historical Review, 01-07-1963. DOI: 10.1086/ahr/68.4.1023. ISSN: 1937-5239.
* ↑ Larson, Laurence Marcellus. The King's Household in England Before the Norman Conquest (en anglès). University of Wisconsin, 1904. ISBN 978-0-7222-2854-8.
# Husby

Husby és una localitat situada al Comtat de Dalarna, Suècia. L'any 2010 tenia 256 habitants.

## Referències

* ↑ «Småorter; arealer, befolkning (2 Octubre 2012) Statistiska Centralbyrån (Swedish) arcivo 25 Març 2015». Arxivat de l'original el 3 de setembre 2014. [Consulta: 27 març 2015].
# París-Roubaix 1993

La París-Roubaix 1993 fou la 91a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà l'11 d'abril de 1993 i fou guanyada pel francès Gilbert Duclos-Lassalle, que s'imposà al seu companya d'escapada, Franco Ballerini, per escassos vuit mil·límetres en l'arribada a Roubaix. Olaf Ludwig fou tercer. Amb aquesta victòria Duclos-Lassalle aconseguia la segona victòria consecutiva en aquesta clàssica.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Gilbert Duclos-Lassalle | Gan | 6h 25' 20" |
| 2 | Franco Ballerini | GB-MG | m. t. |
| 3 | Olaf Ludwig | Telekom | + 2' 09" |
| 4 | Johan Museeuw | GB-MG | m. t. |
| 5 | Adrie van der Poel | Mercatone Uno-Medeghini | m. t. |
| 6 | Edwig van Hooydonck | WordPerfect | m. t. |
| 7 | Marc Sergeant | Novemail-Histor | m. t. |
| 8 | Sean Yates | Motorola | m. t. |
| 9 | Benjamin van Itterbeeck | Collstrop - Assur Carpets | m. t. |
| 10 | Wilfried Nelissen | Novemail-Histor | + 3' 50" |

## Referències

* ↑ «Ballerini périt tragiquement» (en francès). sport24.com, 07-02-2010. [Consulta: 8 març 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats a les-sports.info
* Resultats a cyclebase.nl
# Paramelomys gressitti

Paramelomys gressitti és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de Papua Nova Guinea, on viu a altituds d'entre 2.300 i 2.400 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals humits de mig montà. Està amenaçat per la destrucció del seu medi. L'espècie fou anomenada en honor del botànic i entomòleg estatunidenc Judson Linsley Gressitt.

## Referències

* ↑ Helgen, K.; Leary, T.; Wright, D. Paramelomys gressitti. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 29 novembre 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 167. ISBN 978-0801893049.