OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arbori

Arbori (en cors Arburi) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 2004 tenia 67 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2004 |
| 132 | 140 | 122 | 92 | 62 | 63 | 67 |

## Personatges

* Santu Casanova, poeta.
* Pierre Leca, poeta.
# El Maíllo

El Maíllo és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Aldehuela de Yeltes i Puebla de Yeltes, a l'Est amb El Cabaco, al Sud amb Monsagro i a l'Oest amb Serradilla del Arroyo, Nava del Buen Padre (municipiode Tenebrón) i Morasverdes.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 476 | 473 | 406 | 392 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-10-08 a Wayback Machine.
# Manganostibita

La manganostibita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom de la seva composició química, la qual conté manganès i antimoni (stibium en llatí).

## Característiques

La manganostibita és un òxid de fórmula química (Mn,Fe)₇SbAsO₁₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es troba en forma de grans prismàtics subèdrics.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la manganostibita pertany a «04.BA: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 3:4 i similars, amb cations de mida petita i mitja» juntament amb el crisoberil.

## Formació i jaciments

Es troba en la fase tardana dels filons hidrotermals de dipòsits de manganès en pedra calcària. Sol trobar-se associada a altres minerals com: hausmannita, sonolita, katoptrita, humita o granat. Va ser descoberta l'any 1884 a la mina Brattfors, a Nordmark Odal Field (Filipstad, Värmland, Suècia), tot i que també ha estat descrita a altres mines i zones mineres de Suècia, com Långban, les mines de Lahäll, la mina Jakobsberg, la mina Kitteln o la Moss.

## Referències

* ↑ «Manganostibite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 abril 2016].
* ↑ «Manganostibite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 10 abril 2016].
# Parc Nacional Serra da Bocaina

El Parc Nacional Serra da Bocaina es localitza en la divisòria entre els estats del Rio de Janeiro i de São Paulo, en la regió Sud-est del Brasil. És un segment de la Serra do Mar.
El Parc nacional Serra da Bocaina va ser creat per Decret Federal el 1971, comprèn una àrea aproximada de 134 mil hectàrees i una expressiva biodiversitat. La creació del parc va tenir com a objectiu la implantació d'un escut de vegetació nativa, en els vessants de la Serra do Mar com a protecció d'un eventual accident nuclear en les fàbriques d'Angra I i II.
La seu del parc queda a la ciutat de São José do Barreiro, a l'Estat de São Paulo. És administrat per l'Institut Chico Mendes de Conservació de la Biodiversitat (ICMBio).
Entre la fauna del parc en destaquen el jaguar, el puma, el Peresós de collar, Callithrix aurita, i incomptables espècies d'aus.

## Atraccions turístiques

El parc ofereix una àmplia gama d'atraccions turístiques naturals, tals com la Cachoeira Santo Isidro, la Cachoeira das Posses i més en l'interior del parc, la Cachoeira dos Veados. L'entrada del parc marca també l'inici del tram final de la Trilha do Ouro, amb una extensió aproximada de 73 quilòmetres, i que acaba en la platja de Mambucaba, a Angra dos Reis.
El seu punt més elevat és el Pico do Tira o Chapéu, que assoleix els 2088 metres per sobre del nivell del mar, un dels punts més alts de l'Estat de São Paulo.

## Fauna

Prop de 300 espècies d'ocells van ser registrats en el parc, aliat a l'extensió i a l'estat de preservació d'aquest, són condicions ideals per a l'activitat d'observació d'aus. Entre les espècies d'ocells més comuns en destaquen Pulsatrix koeniswaldiana, Chaetura meridionalis, Knipolegus cyanirostris.

## Flora

S'estima que el 60% de la vegetació està composta per mata nativa (mata Atlàntica), i que la resta sigui mata regenerada (secundària) fa més de 30 anys. Entre les espècies de la flora en destaquen els araucàries, cedres, Cecropia, arecàcies i bromèlies.
En la regió estan identificats tres tipus de formacions vegetacionais: floresta ombròfila densa, vegetació dominant; Floresta ombròfila mixta on són destaquis Araucaria angustifolia i el Podocarpus lambertii, i els camps d'altitud.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«Parque Nacional da Serra da Bocaina». Arxivat de l'[ original] el 2014-05-04. [Consulta: 25 juny 2015].
* 1 2 Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«[{{{url}}} Parque Nacional da Serra da Bocaina (PNSB)]».
* ↑ Pousada da Terra Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine. guia per a l'observació d'aus
* 1 2 Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«[{{{url}}} Parque Nacional da Serra da Bocaina]».

## Enllaços externs

* Parc Nacional Serra da Bocaina - Lloc web oficial
* http://www.clubedosaventureiros.com/guia-de-trilhas/guia-de-trilhas-do-parna-serra-da-bocaina-rj-sp/661-parque-nacional-da-serra-da-bocaina
# Polioptila

Polioptila és un gènere d'ocells de la família dels polioptílids (Polioptlidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per 16 espècies:
* Polioptila caerulea - agafamosquits blavós.
* Polioptila melanura - agafamosquits cuanegre.
* Polioptila californica - agafamosquits de Califòrnia.
* Polioptila lembeyei - agafamosquits de Cuba.
* Polioptila albiloris - agafamosquits galtablanc.
* Polioptila albiventris - agafamosquits de Yucatán.
* Polioptila nigriceps - agafamosquits encaputxat.
* Polioptila plumbea - agafamosquits tropical.
* Polioptila lactea - agafamosquits carablanc.
* Polioptila guianensis - agafamosquits de la Guaiana.
* Polioptila facilis - agafamosquits del Riu Negro.
* Polioptila paraensis - agafamosquits de Pará.
* Polioptila attenboroughi - agafamosquits de l'Inambari.
* Polioptila clementsi - agafamosquits d'Iquitos.
* Polioptila schistaceigula - agafamosquits pissarrós.
* Polioptila dumicola - agafamosquits emmascarat.
# Palau de Justícia de València

El Palau de Justícia de València és un edifici situat al barri de Sant Francesc de València, una de les millors mostres d'arquitectura neoclàssica en la ciutat. Destaca per la seua robusta grandiositat, les seues línies correctes i la seua magnífica rematada estatuària. Hui és conegut com a Palau de Justícia o Tribunal Superior de Justícia, però es bastí inicialment com a duana de València, per on es canalitzava tot el comerç que, provinent del mar, feia de València un dels centres econòmics del segle xviii. No és debades, doncs, la seua ubicació junt a la porta de la Mar, on, segons les cròniques, s'ubicava l'anterior duana (1626). Entre 1828 i 1914 albergà la Fàbrica de Tabacs.
La construcció del palau de Justícia començà el 1788, últim any del regnat de Carles III, a càrrec d'Antoni Gilabert Fornés i Felip Rubio, Tomàs Miner la va acabar el 1802. Ocupa una gran illa de cases rectangular i les seues façanes estan compostes per murs de rajola vista entre pilastres de pedra amb sòcol encoixinat, i balcons amb frontons rectes i corbs que s'obrin en el pis principal. La cornisa amb balustres, gleves i fornícules mostra encara un gust barroc. En el seu interior una escala monumental, d'un pur academicisme neoclàssic que recorda les dels palaus, s'obri darrere de la porta, dividint en dos el pati porticat.
Per a ornamentació de la façana principal, fou sol·licitada la col·laboració del conegut escultor Ignasi Vergara, el qual va realitzar en pedra de Barxeta (la Costera) el monumental escut amb les armes reials de Carles III, l'esvelta figura del mateix rei, i les dues belles figures que seuen als peus del monarca representant les dues virtuts: prudència i justícia.
L'any 1828, les oficines de la duana foren traslladades a plaça del Comte de Carlet, i el 1841 al Grau. Des de 1828 i fins a 1914, s'hi instal·là la Fàbrica de Tabacs, i el 1895 hi hagué un gran incendi. Arran d'aquest, Joan Navarro Reverter va aconseguir que es construïra una nova fàbrica de tabacs (1909) en l'antic palau de la Indústria de l'Exposició Regional de 1909.
Desallotjat, per fi, l'edifici el 1910, es va dur a terme una sèrie de reformes, a càrrec de Vicent Rodríguez. En la façana, es va canviar una fila d'antigues reixes per balcons i en l'interior es van fer salons; es va refer un vestíbul i, sobretot, es va construir una gran escala principal que lligava bé amb l'antiga construcció.
Acabada la restauració, s'hi va traslladar l'antiga Audiència de València el 1922, que des de 1751 es trobava al palau de la Generalitat. Des de llavors, l'edifici alberga el palau de Justícia de València.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».

## Enllaços externs

* Pàgina sobre l'edifici del CTAV Arxivat 2010-04-07 a Wayback Machine.
# Vauclusotte

Vauclusotte és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 100 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vauclusotte era de 100 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 62 habitatges, 41 eren l'habitatge principal de la família, 16 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 56 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 41 habitatges principals, 33 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 1 en tenia tres, 2 en tenien quatre i 36 en tenien cinc o més. 39 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 26 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vauclusotte el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 8 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 8 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 70 persones, 53 eren actives i 17 eren inactives. Les 53 persones actives estaven ocupades(31 homes i 22 dones).. De les 17 persones inactives 6 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa immobiliària.
L'any 2000 a Vauclusotte hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vauclusotte a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vauclusotte a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# André Testut

André Testut (segon districte de Lió, 13 d'abril de 1926 - segon districte de Lió, 24 de setembre de 2005) va ser un pilot de curses automobilístiques monegasc que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Va debutar a la segona cursa de la temporada 1958 (la novena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 18 de maig del 1958 el GP de Mònaco al Circuit de Montecarlo.
André Testut va participar en dues curses puntuables pel campionat de la F1, en dues temporades diferents (1958 - 1959) no aconseguint qualificar-se per disputar cap de les curses i no assolí cap punt pel campionat.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Posició | Punts |
| 1958 | André Testut | Maserati | Maserati | ARG | MON NVQ | HOL | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE | POR | ITA | MAR | - | 0 |
| 1959 | Monte Carlo Auto Sport | Maserati | Maserati | MON NVQ | 500 | HOL | FRA | GBR | ALE | POR | ITA | USA | | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* ↑ «Andre Testut». oldracingcars.com, 27-09-2012.
* ↑ Brown, Allen. «Andre Testut» (en anglès). [Consulta: 6 maig 2023].
* ↑ «Andre Testut • Career & Character Info | Motorsport Database».
# Lo Mestre Titas

Lo Mestre Titas fou un setmanari carlí publicat en català a Barcelona en diverses èpoques. En la primera època, el maig de 1868, es tractava d'una publicació humorística. Novament es publicà com a setmanari polític, amb forts atacs a liberals i republicans, de 20 de novembre de 1868 a 27 d'abril de 1872, quan fou prohibit. Tornà a sortir novament del 12 de juliol de 1888 al 23 de gener de 1890, i novament del 26 de juny de 1897 al 17 de març de 1900, suspès novament per ordre governativa. Un dels seus articulistes era Joan Bardina i Castarà i mostrà una actitud favorable a l'autonomia de Catalunya.
Fou encara novament editat a Manresa del 23 de març al 10 d'agost de 1907. Finalment, fou publicat setmanalment durant el 1910, i mensualment el 1911.

## Referències

* «Lo Mestre Titas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Biblioteca Virtual de Prensa Histórica
# Can Pastoric

Can Pastoric és una casa de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa mitgera d'un únic tram assentada sobre el desnivell del terreny. La façana es troba orientada a tramuntana i amb el carener de la teulada paral·lel a aquest sector. Consta de dos portals rectangulars a la planta baixa; al porta esquerra hi ha un relleu amb unes tisores i l'any 1609, mentre la porta dreta té el nom de Jesucrist. Al primer i segon pis s'hi distribueixen simètricament quatre finestres amb espieres. A la banda de migdia la casa consta d'un pis més. És construïda en pedra i arrebossada al damunt.

## Història

La importància d'aquest carrer rau sobretot en la bellesa arquitectònica dels edificis que la integren, tots ells construïts als segle XVII-XVIII i que han estat restaurats amb molta fidelitat. L'establiment de cavallers al Castell de Rupit als segles XII-XIII donà un caire aristocràtic a la vila. Al segle xiv la demografia baixà considerablement, no obstant en el fogatge del segle xvi s'observa un cert creixement i al segle xvii comença a ésser un nucli important de població, ja que durant la guerra dels Segadors (1654) s'hi establiren molt francesos.

## Referències

* 1 2 «Can Pastoric». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Manuel Víctor Domenech Ferrer

Manuel Víctor Domenech Ferrer (Isabela, 23 de març de 1869 - San Juan, 15 de març de 1942) fou un polític i enginyer porto-riqueny, membre actiu del partit demòcrata de Puerto Rico.
Es va graduar a la Universitat Lehigh, Pennsilvània, Estats Units, el 1888. Domenech fou també educat a l'Institut politècnic Rensselaer que var ser la primera universitat politècnica dels Estats Units. Va estudiar a Troy, Nova York, una àrea que experimentava un gran creixement i transformació arquitectònica.
Quan va retornar a Puerto Rico, fou membre de la Cambra de Representants de 1900 a 1902 i també alcalde de Ponce el 1904. El 1914 va ser anomenat Comissionat en el Departament d'Interior dels EUA. Més tard fou Tresorer de Puerto Rico, de 1930 a 1935. En diverses ocasions va ser Governador Interí de Puerto Rico.
Domenech va assistir a la Convenció Nacional Republicana de 1928 com a delegat alternatiu. El seu gran gran nebot, Francisco Domenech, fou membre del Partit Democràtic, on serveix com a "superdelegate". Un altre parent, Douglas Domenech, el seu nebot, va servir com a Cap d'Ajudant de Personal del Departament dels Estats Units de l'Interior i com a persona designada per Bush al grup de treball de la Casa Blanca sobre l'estatus polític de Puerto Rico i més tard va servir com a Secretari de Recursos Naturals de la Commonwealth de Virginia.
Domenech és també conegut per haver exercit com a arquitecte municipal de la ciutat de Ponce. Fou enginyer civil i, el 1914, va rehabilitar la casa Paoli on el tenor Antonio Paoli va néixer.
Domenech va morir el 1942 a San Juan, Puerto Rico. És enterrat al cementeri Fournier de Carolina. Una avinguda d'Hato Rey porta el seu nom així com un carrer de Ponce.

## Referències

* ↑ «Pennsylvania Alpha Graduates 1885-1900». Arxivat de l'original el 2005-01-03. [Consulta: 8 abril 2017].
* 1 2 Opusculo de la Casa Armstrong-Poventud Arxivat 2012-06-04 a Wayback Machine.. Retrieved August 9, 2009.
* ↑ «Manuel V. Domenech - The World of 1898: The Spanish-American War (Hispanic Division, Library of Congress)». [Consulta: 8 abril 2017].
* ↑ http://www.naturalresources.virginia.gov/
* ↑ Buena Vista: Life and Work on a Puerto Rican Hacienda, 1833-1904 By Guillermo A. Baralt.
* ↑ US Dept of the Interior, National Park Service.
* ↑ Manuel Víctor Domenech Ferrer a Find A Grave (anglès)
* ↑ Architecture.
# Wild Is the Wind

Wild Is the Wind és una pel·lícula estatunidenca dirigida per George Cukor, estrenada el 1957.

## Argument

Un pròsper immigrant que posseeix un ranxo a Nevada, en quedar vidu, fa venir d'Itàlia a la seva cunyada per casar-se amb ella, amb l'esperança que la nouvinguda sigui com la seva dona. Però la nova esposa, frustrada i despitada, es refugia als braços de l'atractiu fill del seu marit.

## Repartiment

* Anna Magnani: Gioia
* Anthony Quinn: Gino
* Anthony Franciosa: Bene
* Joseph Calleia: Alberto
* Dolores Hart: Angela
* Lili Valenty: Teresa
* James Flavin: Wool Buyer

## Premis i nominacions
### Premis

* 1958: Os de Plata a la millor interpretació femenina per Anna Magnani
* 1958: Premi David di Donatello a la millor actriu italiana per Anna Magnani

### Nominacions

* 1958: Os d'or al Festival Internacional de Cinema de Berlín per George Cukor
* 1958: Oscar al millor actor 1958 per Anthony Quinn
* 1958: Oscar a la millor actriu per Anna Magnani
* 1958: Oscar a la millor cançó original per Dimitri Tiomkin (música) i Ned Washington (lletra) per la cançó "Wild Is the Wind"
* 1958: Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 1958: Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Anna Magnani
* 1959: BAFTA a la millor actriu per Anna Magnani

## Referències

* ↑ «Berlinale 1958: Prize Winners». berlinale.de. Arxivat de l'original el 2019-08-30. [Consulta: 5 gener 2010].
# Rohan (Bretanya)

Rohan (en bretó Roc'han) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 1.570 habitants. Des de 1997 s'hi celebra cada any el Festival Roc'han Feu.
Durant l'Antic Règim, formava part del patrimoni de la família de Rohan.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.648 | 1.731 | 1.746 | 1.707 | 1.604 | 1.521 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Nizan | |
# Paranatisita

La paranatisita és un mineral de la classe dels silicats.

## Característiques

La paranatisita és un nesosilicat de fórmula química Na₂Ti(SiO₄)O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la paranatisita pertany a «09.AG: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats) amb anions addicionals; cations en coordinació > [6] +- [6]» juntament amb els següents minerals: abswurmbachita, braunita, neltnerita, braunita-II, långbanita, malayaïta, titanita, vanadomalayaïta, natrotitanita, cerita-(Ce), cerita-(La), aluminocerita-(Ce), trimounsita-(Y), yftisita-(Y), sitinakita, kittatinnyita, natisita, törnebohmita-(Ce), törnebohmita-(La), kuliokita-(Y), chantalita, mozartita, vuagnatita, hatrurita, jasmundita, afwillita, bultfonteinita, zoltaiïta i tranquillityita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres trobades al mont Yukspor i al mont Rasvumtxorr, tots dos al massís de Khibini, a l'óblast de Múrmansk, a Rússia. També ha estat descrita en un altre mont del massís de Khibini, el Kukisvumtxorr, així com a Morro do Serrote, a Poços de Caldas, a l'estat brasiler de Minas Gerais.

## Referències

* ↑ «Paranatisite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 octubre 2017].
# Illes Llanquihue

Les illes Llanquihue són un grup de petites illes de l'Antàrtida. Denominades així per la província xilena del mateix nom, durant la primera Comissió Antàrtica Xilena de l'any 1947. Aquestes illes formen un cordó d'unes 8,5 milles de llarg, que s'estén en sentit NS i a unes 2,5 milles a l'occident de l'illa Larrouy, al canal Grandidier, a la costa oest de la península Antàrtica. Són reclamades per l'Argentina i el Regne Unit, on reben el nom d'illes Straggle.

## Referències

* ↑ «Llanquihue, Islas» (en anglès). Australian Antarctic Data Centre. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ Lopez, Julieta Cristina; Farías, Ariel Hernán «Desigualdades socioespaciales en la Patagonia Austral: lógicas de estratificación de las ciudades de Tierra del Fuego, Antártida e Islas del Atlántico Sur». Pilquen - Sección Ciencias Sociales, 26, 3, 2023, pàg. 6. ISSN: 1851-3123.
# Can Pastilla

Can Pastilla (també coneguda com Sant Antoni de la Platja) és un barri del terme municipal de Palma. Forma part del districte de Platja de Palma i es troba a uns 8 quilòmetres del centre municipal. Té 5.159 habitants (2018) i destaca pel seu caire turístic. El barri es va començar a formar entre els anys 1920 i 1925 i es troba unit amb els barris turístics de Les Meravelles i s'Arenal, unides per un passeig marítim de prop d'11 quilòmetres que s'allarga fins a Palma. El Carnatge, un espai d'interès natural protegit, separa Can Pastilla del Coll d'en Rabassa mentre que ses Fontanelles una zona humida natural separa el barri de les Meravelles. Algunes de les cales i platges del litoral de Can Pastilla són Cala Estància, el Caló de Son Caios i Cala Pudent.
Bartomeu Riutort, l'urbanitzador dels terrenys, va aconseguir que s'alcés una església catòlica en la finca coneguda com a Sa Torre Rodona. La primera pedra del temple es va posar per la festivitat de Sant Antoni de Pàdua de 1927.
L'any 2019 es van trobar a la Badia de Palma, davant de Can Pastilla, les restes d'un vaixell romà que va enfonsar-s'hi feia 1.700 anys a causa d'un accident. Aquest duia vi, oli i salses de peix des del sud de la península Ibèrica en direcció a Roma, i se'n van poder rescatar cent àmfores segellades i molt ben conservades, que van ser acollides al Museu de Mallorca per al seu tractament. Aquesta troballa formava part de la primera excavació arqueològica submarina a l'illa, coordinada per un equip d'arqueòlegs.

## Galeria d'imatges

* Vista de Can Pastilla des d'un avió (2010).
* La línia 1 de busos de Palma cobreix el recorregut entre la ciutat, el port i l'aeroport.
* Vista aèria de Can Pastilla i Les Fontanelles.
* Vista panoràmica de Can Pastilla.
* La platja al capvespre.

## Referències

* ↑ «Can Pastilla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Palma». IBESTAT. [Consulta: 7 agost 2019].
* ↑ Todas las playas de Mallorca. Laluzenpapel, 2011. ISBN 978-84-938783-0-6.
* ↑ Vallés, M. Elena «Rescatan cien ánforas de un barco romano hundido hace 1.700 años frente a Can Pastilla» (en castellà). Diario de Mallorca, 26-09-2019 [Consulta: 7 octubre 2019].