OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anhídrid d'àcid

Un anhídrid d'àcid és un compost orgànic que té dos grups acil enllaçats al mateix àtom d'oxigen. Més comunament, els grups acils es deriven del mateix àcid carboxílic, la fórmula dels anhidres serà (RC(O))₂O. Els anhídrids d'àcid poden ser simètrics. Així, (CH₃CO)₂O és anomenat anhidre acètic. També hi ha anhídrids d'àcid mesclats (o no simètrics).

## Anhídrids d'àcid importants

Anhídrid acètic es fa servir àmpliament en la indústria per a preparar èsters d'acetat (per exemple acetat de cel·lulosa). L'anhídrid maleic serveis per preparar resines per copolimerització amb estirè.

### Anhídrids no derivats de l'àcid carboxílic

Un o els dos grups acil poden derivar de l'àcid sulfònic o àcid fosfònic. L'anhídrid mesclat 1,3-bisfosfoglicerat és un intermediari en la formació d'ATP via glucòlisi.

## Preparació

Els anhídrids d'àcid es preparen industrialment de diverses maneres, l'anhídrid acètic es prepara per carbonilació de l'acetat de metil. L'anhídrid maleic es produeix per oxidació del benzè o butà.

## Reaccions

Els anhídrids d'àcid són font de grups acil reactius.
    RC(O)OC(O)R + HY → RC(O)Y + RCO₂H
per HY = HOR (alcohols), HNR'₂

## Referències

* ↑ IUPAC, Compendium of Chemical Terminology, 2a ed. ("The Gold Book") (1997). Versió corregida en línia: (2006–) "acid anhydrides" (en anglès).
* ↑ Plantilla:BlueBookRef
* ↑ Heimo Held, Alfred Rengstl, Dieter Mayer "Acetic Anhydride and Mixed Fatty Acid Anhydrides" Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry 2002, Wiley-VCH, Weinheim. doi:10.1002/14356007.a01_065
* ↑ Nelson, D. L.; Cox, M. M. "Lehninger, Principles of Biochemistry" 3rd Ed. Worth Publishing: New York, 2000. ISBN 1-57259-153-6.
* ↑ Zoeller, J. R.; Agreda, V. H.; Cook, S. L.; Lafferty, N. L.; Polichnowski, S. W.; Pond, D. M. "Eastman Chemical Company Acetic Anhydride Process" Catalysis Today (1992), volume 13, pp.73-91. doi:10.1016/0920-5861(92)80188-S
# Antoni Blanch i Xiró

Antoni Blanch i Xiró (Barcelona, 1929 - Barcelona, 27 de desembre de 2013) va ser un jesuïta i humanista català, home de cultura i literat, membre del Centre d'Estudis de Cristianisme i Justícia i de la Universitat Internacional de la Pau. Fou professor emèrit de literatura comparada i degà de la Universitat Pontifícia de Comillas (Madrid), motiu pel qual va viure molts anys a Madrid. Es va llicenciar en filosofia al Heythorp College de Londres, en teologia al Collège d'Eegenhover de Lovaina, i es va doctorar a la Sorbona de París amb una tesi sobre la poesia espanyola.
Durant quaranta anys va ser professor de literatura comparada a la Universitat Pontifícia de Comillas de Madrid, on també seria degà. Després de la seva etapa a Madrid el 2001 es va jubilar i va tornar a Catalunya per a dirigir el centre Borja de Sant Cugat del Vallès entre l'any 2007 i el 2010, i durant aquest període va fer de superior d'aquella comunitat.
El jesuïta havia exercit també com a crític literari especialitzat en la literatura espanyola del segle xix, la francesa del xviii i l'obra de Dostoievski. Escrigué en diverses publicacions, com la revista Razón y fe i Revista latinoamericana de cultura. També formà part del consell de redacció del Diari de Sant Cugat. Va escriure nombrosos llibres sobre literatura comparada.

## Bibliografia

* L'home imaginari: Una antropologia literària. Madrid: PPC i Universidad Pontificia de Comillas, 1995.
* L'esperit de la lletra. Acostament creient a la Literatura. Madrid: PPC, 2002.
* De Ramon Llull a T. S. Elliott. Barcelona: Proa, 2007.
* Diccionari de la Bíblia. Bilbao: Sal Terrae i Mensajero, 2013.
Va escriure dos quaderns de Cristianisme i Justícia:
* Nostàlgia d'una Justícia Major. Quadern 132. Barcelona: Cristianisme i Justícia, febrer 2005.
Aquí Blanch ens presenta les vides de Bertol Brecht i Albert Camus com a testimonis de recerca de qualitat humana i de sentit.
* Lleó Tolstoi, un profeta polític i evangèlic. Quadern 183. Barcelona: Cristianisme i Justícia, 2014.
En el quadern de 2014 ens parla de la figura revolucionària i espiritual d'aquest escritor rus.

## Referències

* ↑ «Mor el jesuïta i humanista Antoni Blanch». Europa Press, 28-12-2013 [Consulta: 7 gener 2014].
* ↑ «Mor el jesuïta Antoni Blanch als 89 anys». ARA, 28-12-2013 [Consulta: 7 gener 2014].
* ↑ «Mor el jesuïta i literat Antoni Blanch». Catalunya Religió, 28-12-2013 [Consulta: 7 gener 2014]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-01-07. [Consulta: 7 gener 2014].
* ↑ «Mor el jesuïta i humanista Antoni Blanch, que va dirigir el Centre Borja». Cugat.cat, 29-12-2013 [Consulta: 7 gener 2014].
# Serbin

Serbin - Сербин (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als arrossars del delta del riu Kuban, a la vora dreta del riu, davant de Tikhovski. És a 8 km al sud de Slàviansk-na-Kubani i a 66 km a l'oest de Krasnodar.
Pertany al khútor de Maievski.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* Mapa a vlasenko.net (rus).
* Article sobre la vila (rus)
Viccionari
# Serbis

Els serbis (en serbi: Srbi, en ciríl·lic: Срби) són un poble eslau del sud que viuen principalment a Sèrbia, Montenegro, Bòsnia i Hercegovina i, en una menor mesura, a Croàcia. Hi ha una diàspora gran de serbis a l'Europa occidental (bàsicament concentrat a Alemanya, Suïssa i Àustria), així com als Estats Units i el Canadà.

## Població

S'estima que la població total seria d'uns 9,5 milions de persones repartides de la següent manera:
* Sèrbia: 6.212.838 (2002)
* Bòsnia i Hercegovina: 1.669.120 (2006)
* Croàcia: 202.263 (2006)
* Montenegro: 200.897 (2003)
* Alemanya: 200.000-250.000
* Àustria: 177.320 (2001)
* EUA: 174.562 (2002)
* Austràlia: 97.315 (2001)
* Regne Unit: 70.000 (2005)
* França: 60.000-80.000
* Canadà: 55.540 (2001)
* Suïssa: 45.303 (2000)
* Albània: 40.000
* Eslovènia: 38.964 (2002)
* Macedònia del Nord: 35.939 (2002)
* Suècia: 35.000 (2001)
* Itàlia: 25.000
* Romania: 22.518 (2002)
* Resta: 50.000
Les poblacions urbanes amb un nombre més gran de serbis serien a Sèrbia: Belgrad (més d'1.500.000), Novi Sad (aprox. 300.000), Niš (aprox. 250.000); a Bòsnia i Hercegovina: Banja Luka (prop de 220.000), Kragujevac (aprox. 175.000) i Sarajevo (aprox. 130.000). Fora de la zona natural, Viena és on hi ha la població més gran de serbis seguida de Chicago, Illinois, Toronto i Ontario. Els 6,5 milions de serbis que viuen a Sèrbia representen al voltant d'un 66% de la població. Si agafem globalment l'antiga Iugoslàvia, al cens de 1991, els serbis representaven el 36% de la població amb uns 8,5 milions.
* Serbis a Croàcia, Bosnia i Montenegro el 1981
* Serbis a Iugoslàvia entre 1992-95
* Els balcans el 2005
* Els balcans el 2010

## Referències

* ↑ rs.one.un.org
* ↑ web.archive.org
# Tears to Tiara

Tears to Tiara és un videojoc de rol tàctic de temàtica eroge en idioma japonès que va ser desenvolupat Leaf. Va ser llançat per PC el 28 d'abril del 2005 en el Japó. Després li va seguir una versió per a majors de 12 anys llançada per a la PlayStation 3 el 17 de juliol del 2008 en el Japó, Hong Kong, i Taiwan en la qual el contingut pornogràfic va ser llevat. El llançament per la PlayStation 3, titulat Tears to Tiara: Kakan no Daichi (ティアーズ トゥ ティアラ 花冠の大地, Tiāzu tu Tiara: Kakan no Daichi, Tears to Tiara: Earth's Wreath) contenia diverses millores i escenaris addicionals. El mode de joc principal ha canviat des de l'original en 2D a 3D, i també hi hagué un canvi de disseny dels personatges, convertint-se així en un remake.

## Referències

* ↑ «Review: Tears To Tiara BLURAY - The Complete Collectiona». Anime News Network [Consulta: 27 juliol 2017].
* ↑ Chris Winkler. «Aquaplus Brings Tears to Tiara to PS3». RPGFan, 16-07-2007. Arxivat de l'original el 2013-01-16. [Consulta: 22 desembre 2008].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Tears to Tiara: Kakan no Daichi (japonès)
* Lloc web oficial de Tears to Tiara Gaiden: Mystery of Avalon (japonès)
* Tears to Tiara (anime) a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès) (anglès)
# Teesside

Teesside és una conurbació del Nord d'Anglaterra. Està format per les localitats de Billingham, Middlesbrough, Redcar, Skelton-in-Cleveland, Stockton-on-Tees i altres nuclis urbans propers a la riba del Tees. El 2011, la població d'aquesta comunitat era de 376.633 habitants.
La principal font d'ingressos a la zona és la indústria pesant i amb la siderúrgica British Steel com a la més important. Nogensmenys, aquest sector ha anat retrocedint a favor de la indústria química i tecnològica.
# Fnideq

Fnideq (àrab: الفنيدق, al-Fnīdaq; amazic estàndard marroquí: ⴼⵏⵉⴷⴰⵇ, Fnidaq) és un municipi de la prefectura de M'diq-Fnideq, a la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 77.436 persones. Durant el protectorat espanyol del Marroc va rebre el nom de Castillejos. És molt a prop de Ceuta, a l'est de Tànger i al nord de Tetuan.

## Història

En les proximitats d'aquesta població, va tenir lloc, en 1860, durant la Primera Guerra del Marroc la batalla de Los Castillejos amb victòria final de les forces espanyoles comandades pel general Joan Prim i Prats, per la qual va obtenir el títol de marquès de Los Castillejos.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Fnideq a World Gazetter, per Stefan Helders (francès)
* Falling Rain Genomics, Inc. (anglès)
# Tennis als Jocs Olímpics d'estiu de 1904

Dues proves de tennis es disputaren als Jocs Olímpics de 1904 a Saint Louis. La competició es disputà del 29 d'agost al 5 de setembre de 1904.
La nació organitzadora guanyà totes les medalles que es disputaren. De fet només participà un tennista no estatunidenc. La competició, que quatre anys abans fou oberta a les dones, en aquesta edició es limità als homes. Les proves passaren de 5 a 2, eliminant-se la individual i les dobles femenins i dobles mixtos.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual masculí detalls | Beals Wright | Robert LeRoy | Alphonzo Bell Edgar Leonard |
| Dobles masculins detalls | Estats UnitsBeals Wright Edgar Leonard | Estats UnitsRobert LeRoy Alphonzo Bell | Estats UnitsClarence Gamble Arthur Wear |
| Dobles masculins detalls | Estats UnitsBeals Wright Edgar Leonard | Estats UnitsRobert LeRoy Alphonzo Bell | Estats UnitsJoseph Wear Allen West |

## Nacions participants

Un total de 36 tennistes competiren als Jocs:
* Alemanya (1)
* Estats Units (35)

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 2 | 2 | 4 | 8 |
| Total | Total | 2 | 2 | 4 | 8 |

## Enllaços externs

* Base de dades del COI
# Fedótovo (Kaluga)

* Per a altres significats, vegeu «Fedótovo».
Fedótovo (en rus: Федотово) és un poble de l'óblast de Kaluga, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 5 habitants, pertany al districte de Bórovsk.

## Referències

* ↑ Чижков А.Б. Зорин А.А.. Калужские усадьбы. Каталог с картой расположения усадеб, 2007.
# Fedó d'Elis

Fedó, en llatí Phaedon, en grec antic Φαίδων fou un filòsof grec nadiu d'Elis, de família noble. Fou fet presoner a la seva joventut (a la guerra entre Esparta i Elis vers el 401 aC o 400 aC) i va ser comprat per un comerciant d'esclaus atenenc que el volia com amant, ja que era un jove de notable bellesa. Es va escapar quan va poder i es va posar a servir a Sòcrates al que havia conegut, i un amic d'Alcibíades i de Critó finalment va pagar el seu rescat. Aquest amic fou probablement Cebes, que va instruir al jove en filosofia.
Se suposa per un diàleg que porta el seu nom, que Fedó era present a la mort de Sòcrates i encara era bastant jove, ja que portava el cabell llarg, que segons el costum al Peloponès es tallava als 18 anys. També es va fer amic de Plató.
Després de la mort de Sòcrates va viure un temps a Atenes i després va tornar a Elis on va fundar una escola de filosofia en la que va tenir entre altres deixebles a Mosc i Anquípil; al capdavant de l'escola el va succeir Pleistà després del qual l'escola eleàtica es va unir a Menèdem d'Erètria i a Asclepíades de Flios, que s'havien apartat de l'escola d'Estilpó. Va fundar l'escola anomenada primer de l'Èlide, i després dels eretris, ja que es va traslladar a Erètria.
Com que no s'han conservat els seus escrits no s'ha determinat com era la seva filosofia, però va tenir una certa incidència al seu temps.
Diògenes Laerci esmenta algunes obres seves, però són dubtoses:
* Νικίας
* Μήδιος
* Αντίμαχος ἢπρεσβίται
* Σκυθικοὶ λόγοι
El Suides esmenta:
* Σιμμίας
* Αλκιβιάδης
* Κριτόλαος

## Referències

* ↑ Diògenes Laerci. περὶ βίων, δογμάτων καὶ ἀποφθεγμάτων τῶν ἐν φιλοσοφία εὐδοκιμησάντων (Sobre les vides, les opinions i les sentències dels filòsofs il·lustres) II, 105
* ↑ Suides. Φαίδων
# Ten Boer

Ten Boer és un municipi de la província de Groningen, al nord dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 7.431 habitants repartits sobre una superfície de 45,71 km² (dels quals 0,44 km² corresponen a aigua).

## Nuclis de població

Garmerwolde, Lellens, Sint Annen, Ten Post, Thesinge, Winneweer, Wittewierum i Woltersum.

## Administració

El consistori actual, després de les eleccions municipals de 2007, és dirigit pel socialista André van de Nadort. El consistori consta de 13 membres, compost per:
* Partit del Treball, (PvdA) 5 escons
* Crida Demòcrata Cristiana, (CDA) 3 escons
* ChristenUnie, 2 escons
* Algemeen Belang, 2 escons
* Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, (VVD) 1 escó

## Enllaços externs

* www.tenboer.nl
# Font d'Oliana

La Font d'Oliana és una obra d'Oliana (Alt Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Font pública situada dins el nucli de la vila. La curiositat d'aquesta font rau en els quatre caps de persona i animal, dels quals, per la boca d'aquests en brolla l'aigua, i aquest cau en un abeurador que antigament era per als cavalls. Sobre d'aquests caps, hi ha una petita estructura de ferro fent una sanefa.

## Referències

* ↑ «Font d'Oliana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Font d'en Ballot

La Font d'en Ballot és una font d'Argentona (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una font situada al final de l'avinguda Burriach. El seu entorn devia ser com un petit bosc, ara amb molts dels arbres tallats, i tancat al públic. La font està protegida per un porxo, de capacitat mitjana, fet de columnes d'obra vista i teulada vidriada. L'espai cobert pel porxo disposa de bancs de pedra i rajola, i el brollador, l'accés dels quals es fa a través d'una escaleta de pedra, està protegit per un petit mur de pedra irregular i cantelluda. També és de pedra vista irregular, el mur on es recolza l'estructura porxada. Actualment la font no brolla i l'entorn està molt abandonat.

## Història

Segons Carreras Candi "l'aigua de la deu d'en Ballot, classificada de ferruginosa bicarbonatada, propietat de Josep Ballot i Gallifa. S'usà en beguda i per major comoditat del públic fou traslladada el 1872, amb canonada de ferro embatumada a prop de la masia Ballot".Era la font d'en Pau, avui desapareguda i situada en un altre indret. La font actual data de 1923 i també hi arribava l'aigua de la deu d'en Ballot, més coneguda com la font del Ferro. El 1908 fou inaugurat el camí arbrat que porta al manantia Ballot, de dalt o del Ferro.l.

## Referències

* 1 2 «Font d'en Ballot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
# Ferran Fontana Grau

Ferran Fontana Grau (Reus, 1893 - Tarragona, 1939) va ser un advocat, escriptor i compositor musical català.

## Biografia

Fill d'una família de l'alta burgesia comercial reusenca, era germà d'Enric Fontana Grau, dirigent dretà que va organitzar la C.E.D.A. a Reus el 1935. Cursà la carrera d'advocat a Barcelona. Una vegada llicenciat, quasi obligat pel seu avi, obrí bufet a la ciutat comtal i s'especialitzà de criminalista. Per raons professionals entrà en contacte amb medis llibertaris i se'n feu un convençut militant.
Actuà sovint de defensor dels militants dels Sindicats Únics anarquistes, amb Lluís Companys i Francesc Layret. En l'aixecament militar de juliol de 1936 era a Reus, i es posà al davant del Sindicat d'Espectacles. Fou el principal organitzador i dirigent de la Col·lectivitat d'Espectacles Públics a Reus durant la guerra civil, controlat per la CNT, i que agrupava els músics, actors i empleats dels teatres i cinemes de la ciutat que havien col·lectivitzat el Teatre Bartrina i els cinemes Kursaal, Sala Reus i Monumental Cinema.
Publicà diversos llibres tècnics de temàtica jurídica i estrenà algunes obres teatrals. A Reus estrenà el 1933 la sarsuela de caràcter social "La Hija del Dictador" (1931); el 1936 "Amor y metralla" que tingué un autèntic èxit de públic i se'n van haver de fer diverses representacions, i el 1937 "La canción de retaguardia".
El 1939 va ser detingut, empresonat al Castell de Pilats a Tarragona i afusellat per sentència d'un consell de guerra, tot i les gestions que sembla que va fer el seu nebot Josep Maria Fontana Tarrats, aleshores Jefe Provincial del Movimiento.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 273-274.
* ↑ Amorós, Xavier. Temps estranys: clarobscurs en la llarga postguerra reusenca: llibre segon 1951-1960. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2002, p. 262. ISBN 8493232408.
* ↑ Navais, Joan. Una ciutat en ebullició: petites històries de Reus i de més enllà. Reus: Centre de Lectura, 2017, p. 139. ISBN 9788494533563.
* ↑ Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. Barcelona: Universitat de Barcelona : Abadia de Montserrat, 2000, p. 590.
# Ferran García Sevilla

Ferran García Sevilla (Palma, 1949) és un artista mallorquí. Vinculat inicialment a la teoria i la crítica d'art, ha estat professor de Belles Arts a diverses universitats. Exposà per primer cop el 1972. Iniciat en l'art conceptual (instal·lació Patrius, Patria, Patrium, 1976), arrelà en la pintura i el grafisme, emmarcat en el que hom anomena art postmodern. Acostuma a disposar figures ben definides -sovint antropomorfes- sobre fons neutres o amb motius repetits de manera insistent. Utilitza gammes cromàtiques riques, vives i contrastades, amb un llenguatge simple de vegades pròxim a l'art primitiu.

## Biografia

Es va formar amb Alexandre Cirici i en els departaments d'Història, Història de l'Art i Filosofia a la Universitat de Barcelona i a Palma. Des de finals dels anys seixanta va fer textos, cinema, fotografia, body art i performances que van situar-lo en un lloc significatiu en l'art conceptual del país amb obres experimentals i de crítica política. Des dels setanta, partint dels textos de teòrics de la ciència i de filòsofs clàssics i moderns, la seva obra se centra en l'àmbit lingüístic i en els límits de la imatge i la seva representació. Des de finals dels setanta, incorpora també els grans formats pictòrics.
L'exposició Muermos del 1977 a la Galería G de Barcelona va suposar el seu pas cap a la pintura. Garcia Sevilla es considera també un col·leccionista d'imatges de diverses procedències. Així, el seu llenguatge pictòric mostra una gran diversitat que integra conceptes de física, cosmologia, natura, ciutat, religió i història del coneixement. Actualment té obra a les col·leccions del Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía de Madrid, el Museo Patio Herreriano de Valladolid, el Museu de la Fundació de Serralves, a Porto, Les Abbatoirs FRAC Midi-Pyrénées de Tolosa, el Centre Pompidou de París i el MACBA.

## Referències

* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS
* ↑ «Ferran García Sevilla». web. MACBA. [Consulta: 23 abril 2015].

## Enllaços externs

* Exposicions segons artnet.com
# Tenrec musaranya de Jenkins

El tenrec musaranya de Jenkins (Microgale jenkinsae) és una espècie de tenrec musaranya endèmica de Madagascar. Els seus hàbitats naturals són boscos secs tropicals o subtropicals i zones arbustoses seques tropicals o subtropicals. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat. Fou anomenat en honor de la zoòloga Paulina «Paula» D. Jenkins.

## Referències

* ↑ Beolens, Watkins i Grayson, 2009, «Jenkins».

## Bibliografia

* Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'afrosorícides :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Afrotheria :
Subordre Tenrecomorpha (tenrecs) :
Subordre Chrysochloridea (talps daurats) :
Categoria :
# Tasnim News Agency

Tasnim News Agency és una agència de notícies governamental iranià, creada el 2012. El seu objectiu és donar cobertura als temes polítics, socials, econòmicls i internacionals, així com d'altres temàtiques que puguin ser d'interès general. El 2014 tenia les seves oficines centrals a Teheran, amb reporters repartits per tot el territori iranià.
La Tasmin News Agency defensa la República Islàmica en contra de la campanya mediàtica negatica, intentant donar un contrapunt informatiu sobre la realitat de l'Iran i de l'islam. Va cobrir la Primavera Àrab. També vol promoure els principis de l'Islam arreu del món. As of 2014, Tasnim's main headquarters for news is based in Iran's capital Teheran, with reporters across the country and region sending in reports. Disposa d'un departament que emet notícies en anglès.
Dos dels seus redactors anaven en el Vol 9525 de Germanwings que es va estavellar als Alps francesos el març de 2015.

## Referències

* ↑ «Tasnim News Agency launched». Tehran Times. Arxivat de l'original el 3 de setembre 2014. [Consulta: 21 maig 2014].
* ↑ «Tasnim News Agency». [Consulta: 21 maig 2014].
* ↑ Two Iranian journalists among dead in Germanwings flight 4U 9525 crash
* ↑ Iranian journalists among Germanwings crash victims