OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Liberal de Macedònia

El Partit Liberal de Macedònia (macedònic Либерална партија на Македонија Liberalna partija na Makedonija, LPM) és un partit polític de Macedònia del Nord. Es va fundar el 1999 per membres del Partit Liberal Democràtic amb la intenció de restituir l'antic Partit Liberal. És membre de la Internacional Liberal i del Partit dels Liberals Demòcrates i Reformistes Europeus. El seu cap és Stojan Andov
A les eleccions legislatives macedònies de 2002 va obtenir 5 escons dins la coalició que encapçalava la VMRO-DPMNE. Tanmateix, a les eleccions legislatives macedònies de 2006 va formar part de la mateixa coalició i només va obtenir dos escons. A les eleccions de 2008 va formar part de la coalició encapçalada per la Unió Socialdemòcrata de Macedònia, però la coalició fou derrotada i passà a l'oposició.

## Enllaços externs

* Web del partit Arxivat 2014-02-25 a Wayback Machine.
# Veerabhadra Reddy

Veerabhadra Reddy (1423-1448) va succeir al seu pare Allada Reddy com a rei de Rajahmundry (Rajamahendravaram). El tron havia de ser per Kumaragiri Reddy II que ja tenia 19 anys però Veerabhadra i el seu germà Allaya Vema Reddy el van derrotar i el primer es va poder imposar com a rei. Els dos germans van seguir la política paterna d'annexió i invasió de Kalinga. No obstant la sobirania dels reis de Kalinga finalment fou reconeguda.
El 1443 determinat a posar fi als atacs dels Reddy el governant Gajapati Kapilendra de Kalinga es va aliar amb els Nayaks Recherles Velames i va iniciar un atac cap al regne Reddy de Rajahmundry. Veerabhadra Reddy va fer aliança amb Vijayanagar, on era rei Devaraya II, i va derrotar a Kapilendra. A la mort de Devaraya II el 1446 el va succeir el seu fill Mallikarjuna Raya que va enfrontar dificultats internes i va cridar a les seves forces que operaven a Rajahmundry. Veerabhadra Reddy va morir el 1448 i el rei Gajapati Kapilendra va aprofitar l'ocasió i va enviar un exèrcit dirigit pel seu fill Hamvira que va ocupar Rajahmundry i es va apoderar del regne Reddy. Posteriorment els Gajapatis van acabar perdent el control de la costa oriental d'Andhra a la mort de Kapilendra i els territoris Reddy van acabar en mans de l'Imperi de Vijayanagar.

## Referències

* ↑ Dinastia Reddy
* ↑ by A.BALAMURALI .,B.E., M.C.A., M.B.A., M.Phil., (Ph.D). «A History of Reddiyars». WordPress.com. [Consulta: 1r gener 2017].
# Casa Penina

La Casa Penina és un edifici del municipi de Cardedeu (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció civil edificada sobre un solar de 1.500 metres, situada en un lloc suburbà poc habitat; el terrenyés en forma de triangle rectangular escalés. Les parets estan fetes amb rajols, tenen columnes buides d'acer. La coberta plana obre lloc a un espai buit cobert amb un doble pla de lloses de ceràmica incrementant l'inclinació normal de la coberta catalana. Les parets de la casa es tanquen formant uns triangles i totes són paral·leles a l' hipotenusa o bé al costat més petit. L'aspecte exterior de la casa és de grans línies d'obra de rajol ampliat, amb una fila de finestres a l'altura del sostre. La mateixa casa defineix el límit efectiu de la propietat. L'inferior té dos grans àrees d'habitatge i jardí: una pels infants i l'altre pels grans pels grans i amb intimitat per ambdues.

## Història

Construïda l'any 1969 per a un industrial, la seva dona i tres fills, en unes condicions absurdes i irracionals. El terreny, la parcel·lació, les ordenances fossilitzades, l'edificació és totalment racional, en lògica de les necessitats del seus ocupants A la seva memòria, els arquitectes diuen: "ES LA SOLUCION MÁS BELLA QUE SE NOS OCURRIÓ".

## Referències

* 1 2 «Casa Penina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Joana de Tolosa

Joana de Tolosa (Tolosa de Llenguadoc, començament del segle xiii - 1286) va ser una laica que volgué viure segons el carisma de l'Orde del Carmel, convertint-se en el primer membre del Tercer Orde del Carmel, i la seva tradicional fundadora. És venerada com a beata per l'Església catòlica. No s'ha de confondre amb Joana de Tolosa (1220-1271), comtessa de Tolosa i marquesa de Provença.

## Biografia

Joana va néixer en començar el segle xii a Tolosa, en al si d'una família noble del regne de Navarra. Va tenir una vida dedicada a la pregària i la pietat. En 1265, arribaren a Tolosa els primers carmelites procedents de Palestina i hi fundaren un convent. La fama de santedat dels religiosos, i la seva devoció a la Mare de Déu, s'estengué ràpidament.
Joana s'adreçà al prior Simó Stock per demanar-li d'ingressar a l'orde d'alguna manera, vivint amb el mateix carisma i la mateixa regla. Encara que alguns autors en parlen com d'una monja, la dona va viure com a laica, fora de qualsevol convent, en una ermita propera al dels carmelites, reclosa i vivint seguint la regla de l'Orde del Carmel i havent fet vots simples. Passà la resta de la seva vida vivint en gran austeritat i fent oració, a més d'ajudar malalts i pobres. Encoratjava els nens i joves a fer caritat als necessitats. Morí en 1286.

### Fundació del tercer orde

Per aquesta opció de vida, és considerada el primer membre i fundadora del Tercer Orde del Carmel, que agrupa els laics que viuen al món d'acord amb la regla carmelita. El tercer orde es constituirà oficialment l'octubre de 1452, quan Jean Soreth n'obté l'aprovació del papa Climent V.

## Veneració

Sebollida a l'església del convent carmelita de Tolosa, la seva fama de santedat va fer que la seva tomba fos visitada per tothom i se'n parlés de miracles. El bisbe Bernat de Rosier (1452-1474), concedí indulgència a qui ho fes, traslladant les restes a una urna dins l'església, començant llavors el culte oficial.
L'església fou enderrocada en 1805, trobant-se llavors les restes de Joana, que s'havien perdut després de 1688. Foren traslladades a Sant Esteve, a la capella de Sant Vicenç de Paül, on són avui dia en un reliquiari neogòtic.
El culte es confirmà amb la beatificació feta per Lleó XIII en 1895.

## Notes

* ↑ Algunes biografies, sense fonament i potser confonent-la amb la comtessa, la fan filla del comte Raimon de Tolosa i de Joana d'Anglaterra.

## Bibliografia

* Joachim Smet. Joan of Toulouse. Arxivat 2010-06-13 a Wayback Machine.
# Cambra Oficial de la Propietat Urbana de Reus

L'edifici de la Cambra Oficial de la Propietat Urbana de Reus és una obra del municipi de Reus (Baix Camp) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Consta de planta baixa, quatre pisos i un cos central, similar a una torre, rematat per un timpà.
L'estructura de l'edifici és simètrica. Destaquen, en primer lloc, la tribuna del primer pis per les seves dimensions, que li dona un aire de majestuositat. Hi ha cinc finestres, dos de grans i tres de petites, que queden limitades per sis semicolumnes. Tot aquest element sustenta una àmplia terrassa, limitada per una barana de pedra amb pilars i balustres, que té dues grans portes dobles balconeres entre les quals hi ha un parament amb quatre pseudocolumnes.
L'eix de simetria de l'edifici, i a l'altura de la tercera i quarta planta, hi ha un plafó de pedra amb quatre escuts que corresponen a sengles capitals de comarca, de dalt a baix: Reus, Falset, Gandesa i Montblanc. A continuació hi ha una gran mènsula completament aïllada, les dues finestres corresponents a la torre, un rellotge i el timpà. A ambdós costats de la torre hi ha la barana de la terrassa coberta, amb vint balustres a cada costat, que queden limitats per pilastres.
Als laterals del cos central de la tribuna hi ha finestres, una per cada costat. A les plantes restants hi ha dos unitats per a cada lateral. Cadascuna d'aquestes obertures estan emmarcades per muntants i llindes completament lineals. A on correspon la llinda d'aquesta tribuna es pot llegir "Ministerio de la Vivienda. Cámara Oficial de la Propiedad Urbana de Reus", llegenda esgrafiada i emmarcada per unes motllures corbes als laterals.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cambra Oficial de la Propietat Urbana de Reus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Laugerie-Haute

Laugerie-Haute és un jaciment arqueològic d'època paleolítica situat al municipi de Les Eyzies-de-Tayac-Sireuil, al departament de la Dordonya, al sud-oest de França. Va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO l'any 1979, i forma part dels «llocs prehistòrics i grutes decorades de la vall del Vézère», amb el codi 85-007.
Es tracta d'un abric rocós sobre la ribera dreta del riu Vézère.
Les excavacions van permetre descobrir nombroses eines en os i en sílex en aquest extens jaciment de vora 200 m de longitud. L'abric va subministrar rastres d'ocupacions durant el gravetià, de solutrià i del magdalenià, cosa que representa un període comprès entre fa 24.000 i 15.000 anys.
El lloc és accessible al públic. El Centre dels monuments nacionals (Centre des monuments nationaux) hi organitza algunes visites guiades.
# Metaline Falls

Metaline Falls és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 223 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Metaline Falls tenia 223 habitants, 122 habitatges, i 52 famílies. La densitat de població era de 410 habitants per km².
Dels 122 habitatges en un 18% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36,1% hi vivien parelles casades, en un 4,9% dones solteres, i en un 56,6% no eren unitats familiars. En el 54,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,3% tenia menys de 18 anys, un 3,6% entre 18 i 24, un 21,1% entre 25 i 44, un 33,2% de 45 a 60 i un 22,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.083 $ i la renda mediana per família de 35.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.250 $ mentre que les dones 18.333 $. La renda per capita de la població era de 16.390 $. Aproximadament el 24,4% de les famílies i el 33,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Metaline Falls». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Metaline Falls». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Pericoma servadeii

Pericoma servadeii és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Itàlia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Salamanna, G, 1981 (publ. el 1982). Pericoma servadeii, sp. n. della Liguria (Diptera, Psychodidae). Memorie - Societa entomologica italiana. V. 60 (2).
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fauna Europaea (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Olivo e Pasquale

Olivo e Pasquale és una òpera en dos actes de Gaetano Donizetti, amb llibret de Jacopo Ferretti, basat en una obra de Simeone Antonio Sografi. S'estrenà al Teatro Valle de Roma el 7 de gener de 1827.
Òperes de Gaetano Donizetti :
Il Pigmalione (1816)
Enrico di Borgogna (1818)
Pietro il grande (1819)
Zoraida di Granata (1822)
La zingara (1822)
Alfredo il grande (1823)
L'ajo nell'imbarazzo (1824)
Emilia di Liverpool (1824)
Alahor in Granata (1826)
Don Gregorio (1826)
Elvida (1826)
Gabriella di Vergy (1826)
Olivo e Pasquale (1827)
Otto mesi in due ore (1827)
Il borgomastro di Saardam (1827)
L'esule di Roma (1828)
Alina, regina di Golconda (1828)
Gianni di Calais (1828)
Il castello di Kenilworth (1829)
Il diluvio universale (1830)
Imelda de' Lambertazzi (1830)
Anna Bolena (1830)
Le convenienze ed inconvenienze teatrali (1831)
Gianni di Parigi (1831)
Francesca di Foix (1831)
Fausta (1832)
Ugo, conte di Parigi (1832)
L'elisir d'amore (1832)
Sancia di Castiglia (1832)
Il furioso all'isola di San Domingo (1833)
Parisina d'Este (1833)
Torquato Tasso (1833)
Lucrezia Borgia (1833)
Rosmonda d'Inghilterra (1834)
Gemma di Vergy (1834)
Marino Faliero (1835)
Maria Stuarda (1835)
Lucia di Lammermoor (1835)
Belisario (1836)
Il campanello (1836)
Betly, o La capanna svizzera (1836)
L'assedio di Calais (1836)
Roberto Devereux (1837)
Maria de Rudenz (1838)
Poliuto (1838)
Pia de' Tolomei (1838)
Le duc d'Albe (1839)
La fille du régiment (1840)
Les martyrs (1840)
La favorita (1840)
Adelia (1841)
Rita (1841)
Maria Padilla (1841)
Linda di Chamounix (1842)
Caterina Cornaro (1844)
Don Pasquale (1843)
Maria di Rohan (1843)
Dom Sébastien (1843) :
# Casa Pelegrina Alba

La Casa Pelegrina Alba és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge entre mitgeres amb pati posterior, originalment destinat a habitatge unifamiliar.
L'edifici es compon de planta baixa i dos pisos sota coberta plana de la que sobresurt una torratxa i coberta inclinada posterior. Consta de dues crugies, amb l'escala lateral que actualment dona accés a totes les plantes i originalment ho feia exclusivament a la planta principal.
Les parets de càrrega són de paredat comú i totxo. Els forjats són de bigues de fusta de melis i revoltó ceràmic. El terrat és a la catalana.
La façana està formada a partir de dos eixos verticals que es corresponen amb les dues crugies. La planta baixa té dos sòcols i dos portals. El primer i segon pis tenen dos balcons, els superiors de menys amplada d'obertura i enrasats a la façana. Totes les obertures tenen llinda. A sobre de les obertures dels balcons hi ha trencaaigües. El coronament és amb cornisa i barana de terrat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Pelegrina Alba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 novembre 2017].
# Abu-Yahya Abu-Bakr aix-Xahid

Abu-Yahya Abu-Bakr (I) aix-Xahid (àrab: أبو يحيى أبو بكر الشهيد, Abū Yaḥyà Abū Bakr ax-Xahīd) fou emir hàfsida de Tunis durant disset dies el 1309. Era fill d'Abu-Faris ibn Ibrahim. L'emir de Tunis Abu-Assida Muhàmmad II va morir el 1309 i segons el tractat signat amb el seu nebot Abu-l-Baqà Khàlid, emir hàfsida de Bugia, aquest havia de ser proclamat emir; però Abu-Yahya Abu-Bakr fou proclamat pels xeics almohades de Tunis. Al cap de disset dies fou enderrocat per Abu-l-Baqà que va venir amb un exèrcit des de Bugia.

## Referències

* ↑ Abun-Nasr, Jamil M. A History of the Maghrib in the Islamic Period (en anglès). Cambridge University Press, 1987, p. 125. ISBN 0521337674.
# Joana de Valois (reina de Navarra)

Joana de França o Joana de Valois (Châteauneuf-sur-Loire, Regne de França, 24 de juny de 1343 - Evreux, Navarra, 3 de novembre de 1373), princesa francesa i reina consort de Navarra (1351 - 1373). Era filla del rei Joan II de França i la seva esposa Bonna de Luxemburg. Era neta per línia paterna de Felip VI de França i Joana de Borgonya, i per línia materna de Joan I de Luxemburg i Elisabet de Bohèmia. Fou germana petita del rei Carles V de França i els ducs Lluís I d'Anjou i Felip II de Borgonya. Es casà el 1347 al castell de Vincennes amb el duc Enric de Brabant. D'aquesta unió no hi hagué fills. Es casà a Vivier-en-Brie de 1351 amb el rei Carles II de Navarra. D'aquesta unió nasqueren:
* la infanta Maria de Navarra (1360 - 1410), casada el 1393 amb Alfons V de Ribagorça
* l'infant Carles III de Navarra (1361 - 1425), rei de Navarra
* la infanta Bona de Navarra (1364-d1389)
* l'infant Pere de Navarra (1366 - 1412), comte de Mortain
* l'infant Felip de Navarra (1368)
* la infanta Joana de Navarra (1370 - 1437), casada el 1386 amb Joan V de Bretanya i el 1403 amb Enric IV d'Anglaterra
* la infanta Blanca de Navarra (1372 - 1385)

## Enllaços externs

* http://revistas.ucm.es/index.php/ELEM/article/view/ELEM0909110007A
# Campionats d'Europa de ciclisme en pista de 2010

Els Campionats d'Europa de ciclisme en pista de 2010 es va celebrar a Pruszków (Polònia) del 5 al 7 de novembre de 2010.
Les competicions es van celebrar al BGŻ Arena de Pruszków. En total es va competir en 11 disciplines, 6 de masculines i 5 de femenines.

## Resultats
### Masculí

| Prova | | | |
| Keirin | Jason Kenny Regne Unit | Matthew Crampton Regne Unit | Adam Ptacnik Txèquia |
| Velocitat individual | Denís Dmítriev Rússia | Kévin Sireau França | Jason Kenny Regne Unit |
| Velocitat per equips | Alemanya Maximilian Levy Robert Förstemann Stefan Nimke | França François Pervis Kévin Sireau Michaël D'Almeida | Regne Unit Chris Hoy Jason Kenny Matthew Crampton |
| Persecució per equips | Regne Unit Steven Burke Edward Clancy Jason Queally Andrew Tennant | Rússia Ievgueni Kovaliov Ivan Kovaliov Aleksei Màrkov Alexander Serov | Països Baixos Levi Heimans Arno Van Der Zwet Tim Veldt Sipke Zijlstra |
| Madison | Txèquia Martin Bláha Jiří Hochmann | Bèlgica Kenny De Ketele Tim Mertens | Ucraïna Mykhaylo Radionov Sergiy Lagkuti |
| Òmnium | Roger Kluge Alemanya | Tim Veldt Països Baixos | Rafał Ratajczyk Polònia |

### Femení

| Prova | | | |
| Keirin | Olga Panarina Belarús | Simona Krupeckaitė Lituània | Liubov Xulika Ucraïna |
| Velocitat individual | Sandie Clair França | Kristina Vogel Alemanya | Simona Krupeckaitė Lituània |
| Velocitat per equips | França Sandie Clair Clara Sanchez | Regne Unit Victoria Pendleton Jessica Varnish | Alemanya Kristina Vogel Miriam Welte |
| Persecució per equips | Regne Unit Wendy Houvenaghel Katie Colclough Laura Trott | Lituània Vaida Pikauskaite Vilija Sereikaitė Aušrine Trebaitė | Alemanya Lisa Brennauer Verena Jooß Madeleine Sandig |
| Òmnium | Leire Olaberría Espanya | Tatsiana Sharakova Belarús | Malgorzata Wojtyra Polònia |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Regne Unit | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 2 | França | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 3 | Alemanya | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 4 | Belarús | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | Rússia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 6 | Txèquia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 7 | Espanya | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 8 | Lituània | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 9 | Països Baixos | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 10 | Bèlgica | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11 | Polònia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 11 | Ucraïna | 0 | 0 | 2 | 2 |
| Total | Total | 11 | 11 | 11 | 33 |

## Enllaços externs

* Resultats oficials
# María Dolores Juliano Corregido

María Dolores Juliano Corregido (Necochea, 1932 - Barcelona, 26 de novembre de 2022) fou una antropòloga social argentina.
Estudià pedagogia al seu país natal, on es va especialitzar en l'estudi de les minories ètniques i en qüestions de gènere com la marginació de la dona a la societat. Després del cop d'estat de 1976 que va desembocar en la dictadura militar de Jorge Videla es va veure obligada a exiliar-se. S'establí aleshores a Barcelona, on el 1977 fou nomenada professora d'antropologia a la Facultat de Geografia i Història de la Universitat de Barcelona, càrrec que ocupà fins que es jubilà el 2001.
Ha publicat nombrosos estudis sobre l'antropologia de l'educació, els moviments migratoris, les minories ètniques, els estudis de gènere i l'exclusió social, i fins i tot el 2002 va comparèixer en la Comissió del Senat sobre la prostitució com a col·laboradora en la redacció de l'informe final de la Comissió. El 2010 va rebre la Creu de Sant Jordi i al 2021 va rebre el premi LASA/Oxfam Amèrica per la seva trajectòria a favor dels sectors marginats.
El març de 2023, va ser una de les personalitats homenatjades per l'Ajuntament de Barcelona en la campanya Ciutat de Dones.

## Obres

* Cultura popular (1986)
* El juego de las astucias. Mujer y construcción de mensajes sociales alternativos (1992)
* Chiapas, una revolución sin dogmas (1995)
* La causa saharaui y las mujeres (1999)
* La prostitución: el espejo oscuro (2002)
* Excluídas y marginales: una aproximación antropológica (2004)
* Marita y las mujeres de la calle (2004)
* Les altres dones: la construcció de l'exclusió social (2005)

## Referències

* ↑ Oradors, lletra J al web del Senat
* ↑ «Felicitaciones a los ganadores y ganadoras LASA2021» (en castellà). [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ «Biografies». Ciutat de Dones. Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-03-25. [Consulta: 19 abril 2023].

## Vegeu també

* Viquiprojecte:Ciutat de dones

## Enllaços externs

* «Obra de María Dolores Juliano Corregido» a Dialnet.
* “Si la prostitución no fuera acompañada del rechazo social, podría resultar atractiva para más personas” 2014 a Pikara Magazine.
* Modelos de sexualidad femenina: del estigma al reconocimiento. Escuela para la Igualdad y el Empoderamiento de las Mujeres, Ayuntamiento de Vitoria-Gasteiz / Gasteizko Udala, 2014.
* El sexo de pago. XXXII Semana Galega de Filosofía. Filosofía e sexualidade 13 d’abril, 2020.
# Pericoma schumanni

Pericoma schumanni és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: l'Uzbekistan.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
# Villé

Villé (en alsacià Willer) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.743 habitants.
Forma part del cantó de Mutzig, del districte de Sélestat-Erstein i de la Comunitat de comunes de la Vall de Villé.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.326 | 1.422 | 1.530 | 1.616 | 1.550 | 1.743 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1965-1971 | Paul Bastien |
| 1971-1989 | Lucien Herrbach |
| 1989-2001 | Jean-Marie Watt |
| 2001- | André Frantz |
# Joan Colom

Joan Colom és el nom dels següents personatges:
* Joan Colom i Agustí (Arenys de Mar, 1879 - 1964), pintor paisatgista
* Joan Colom Bertran (Barcelona, 1424), noble català, navegant i corsari
* Joan Colom i Altemir (Barcelona, 1921 - 2017), fotògraf català
* Joan Colom i Naval, (Barcelona, 1945) Síndic Major de la Sindicatura de Comptes de Catalunya
# Joanda

Joanda és un cantautor d'Occitània, difusor del moviment occitanista.
Nascut a Besièrs, el Llenguadoc, en Joanda és un músic que compon tot mesclant els instruments més tradicionals d'Occitània, com la viola de roda, amb altres de més contemporanis.
De ben petit, ja havia sentit a casa seva música de tota mena: clàssica, pop-rock, i de totes les menes. Als 18 anys, descobreix una guitarra que son pare havia comprat per a sa mare, i comença a compondre les primeres notes.
És hereu de la Nova cançó occitana, i la seva llengua és l'occità. És la llengua en què té la necessitat de compondre: Com bé diu, "Els artistes de la Nova cançó occitana m'han llegat la set de llibertat que hi ha en les meves lletres. En cadascuna de les meves cançons, o gairebé, hi trobo la força de la inspiració que m'empeny a cantar en occità la llibertat, la fam i l'enveja. Els dec els meus instints més profunds de crear".
De moment, té dos discos al mercat i ha fet força actuacions i concerts amb el seu grup, en sales regionals i festivals occitans.
A part de compondre en occità, promou la seva llengua als quatre vents, de totes les maneres possibles: organitza manifestacions culturals, concerts, conferències, productes audiovisuals d'animació, ràdios, revistes... És, també, professor d'occità, i un dels socis fundadors del Med'Òc i de Gardarem la Tèrra.

## Discografia

* Register (2009)
* Entre 2 Mondes (2013)

## Referències

(occità) Biografia de l'autor Arxivat 2020-09-19 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* (occità) (francès) (anglès) Pàgina web oficial