OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Identitat dels indiscernibles

S'anomena identitat dels indiscernibles , o de vegades també llei de Leibniz , a una varietat de principis filosòfics, principalment:
* Si dos objectes a i b comparteixen totes les seves propietats, llavors a i b són idèntics, és a dir, són el mateix objecte.
* Si dos objectes a i b comparteixen totes les seves propietats qualitatives, llavors a i b són idèntics.
* Si dos objectes a i b comparteixen totes les seves propietats qualitatives no relacionals, llavors a i b són idèntics.
Intuïtivament, una propietat qualitativa és una propietat intrínseca als objectes, que pot ser instanciada per més d'un objecte i que no involucra una relació amb cap altre objecte particular. Per exemple, la propietat de ser blanc. No obstant això, no tota propietat qualitativa és no relacional, perquè algunes propietats relacionals no impliquen una relació amb un objecte particular . Per exemple, la propietat d'estar sobre una taula qualsevol.
El primer d'aquests principis és trivialment veritable i necessari. Donat el principi d'identitat, se sap que l'objecte b té la propietat de ser idèntic a si mateix, és a dir a b . Després, si suposem que a i b comparteixen totes seves propietats, llavors a també tindrà la propietat de ser idèntic a b , que és el que es volia demostrar.
El segon i el tercer principi ja són menys trivials, i hi ha un debat sobre si són principis veritables i si són necessàriament veritables.
Normalment es restringeix l'abast del principi d'identitat dels indiscernibles als objectes concrets.
El principi d'identitat dels indiscernibles pot formular en la lògica de segon ordre, així:
    $\forall x\forall y((Px\leftrightarrow Py)\to x=y)$

## Indiscernibilitat dels idèntics

La versió conversa del principi d'identitat dels indiscernibles és el principi d'indiscernibilitat dels idèntics . A lògica de segon ordre, aquest principi s'expressa així:
    $\forall x\forall y(x=y\to \forall P(Px\leftrightarrow Py))$
De vegades s'anomena llei de Leibniz a la conjunció d'ambdós principis.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «identity of indiscernibles». A: Robert Audi. The Cambridge Dictionary of Philosophy (en anglès). 2nd Edition. Cambrige University Press.
* 1 2 3 4 «identity of indiscernibles». A: Ted Honderich. The Oxford Companion to Philosophy (en anglès). Oxford University Press.
* 1 2 Forrest, Peter. «The Identity of indiscernibles». A: Edward N. Zalta. The Stanford Encyclopedia of Philosophy (en anglès). Summer 2009 Edition [Consulta: 4 novembre 2009].

## Vegeu també

* Principi d'identitat
* Partícules idèntiques
# Model del cubell d'escombraries

El model del cubell d'escombraries descriu la realitat caòtica en la presa de decisions d'una anarquia organitzada, on s'observen organitzacions o situacions de decisió caracteritzades per preferències problemàtiques, incertesa o manca de viabilitat de les dades en la informació, i on la participació dels intervinents és fluida. Malgrat que algunes organitzacions (com ara les públiques, les educatives i les il·legítimes) sovint presenten per aquestes característiques de l'anarquia organitzada, els trets poden descriure parcialment qualsevol organització en algun moment. El model va aparèixer per primer cop l'any 1972 a l'article A Garbage Can Model of Organizational Choice, escrit per Michael D. Cohen, James G. March i Johan P. Olsen. Des de la perspectiva de Herbert Alexander Simon, el model és considerat una branca de la racionalitat limitada.
En aquest model, les situacions de decisió es comparen amb un cubell d'escombraries, on els participants llencen problemes i solucions de manera caòtica a mesura que es van generant. El model representa els problemes, les solucions i els participants com a tres fluxos independents, que només s'uneixen quan apareix el quart flux, l'oportunitat de tria. El resultat de la brossa en un sol cubell depèn de la barreja de cubells disponibles, i de quin tipus de brossa s'està generant en el moment. La barreja d'escombraries en un sol cubell també pot dependre de la velocitat a la qual es recull la brossa, és a dir, quant tarden els problemes, les solucions i els participants a seguir altres oportunitats de tria, o quanta estona segueix sent disponible l'opció actual. Aquesta visió anàrquica de la presa de decisions contrasta amb la teoria de la decisió tradicional, i se l'ha criticat per no tenir en compte l'estructura de l'organització i els processos de control.

## Vegeu també

* Data mining
* Sistema polític

## Nota

* ↑ McFarland, Daniel; Gomez, Charles. «4». A: Organizational Analysis. Coursera, 2013, p. 60–77.
* 1 2 3 Cohen, M.D.; March, J.G.; Olsen, J.P. «A garbage can model of organizational choice». Administrative Science Quarterly, 17, 1, 1972, pàg. 1–25. DOI: 10.2307/2392088. JSTOR: 2392088.
* ↑ Birnbaum, Robert «The Latent Organizational Functions of the Academic Senate: Why Senates Do Not Work But Will Not Go Away». The Journal of Higher Education, 60, 4, 1989, pàg. 423–443. JSTOR: 1982064.
* ↑ Marriner Tomey, A.. Guia de Gestion y Direccion de Enfermeria: Incluye evolve. Elsevier España, 15 octubre 2009, p. 66–. ISBN 9788480864435 [Consulta: 1r juliol 2011].
* ↑ Steen, John; Ford, Jerad A.; Verreynne, Martie-Louise «Symbols, Sublimes, Solutions, and Problems: A Garbage Can Model of Megaprojects» (en anglès). Project Management Journal, 48, 6, 01-12-2017, pàg. 117–131. DOI: 10.1177/875697281704800609. ISSN: 8756-9728.

## Enllaços externs

* El bote de basura como modelo de elección organizacional a SciELO (castellà)
# Premi Alitalia

El Premi Alitalia és un premi cinematogràfic italià atorgat anualment per l'Acadèmia del Cinema Italià com a part del David di Donatello. Aquest premi especial fou concedit del 1984 al 1991 i rep el nom de la companyia aèria italiana Alitalia que patrocinava el premi. Recompensvaa personalitats del cinema italià, actor, director, guionista o productor.

## Guanyadors

Els guanyadors del premi han estat:
| Any | Guanyador |
| 1984 | Ettore Scola, per la direcció de Ballando ballando |
| 1985 | Francesco Rosi, per la direcció de Carmen |
| 1986 | Nanni Moretti, director i actor |
| 1987 | Anna Maria Clementelli, productora |
| 1987 | Silvio Clementelli, productor |
| 1987 | Damiano Damiani, director |
| 1987 | Fulvio Lucisano, productor |
| 1988 | Claudia Cardinale, actriu |
| 1989 | Monica Vitti, actriu |
| 1990 | Nino Manfredi, actor i director |
| 1991 | Enrico Montesano, actor i director |

## Referències

* ↑ Lancia, Enrico. I premi del cinema (en italian). Rome, Italy: Gremese Editore, 1998. ISBN 8877422211.
* ↑ «Chronology» (en italià). Accademia del Cinema Italiano.

## Enllaços externs

* Daviddidonatello.it (web oficial)
# Koróvie

Koróvie (en rus: Коровье) és un poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 157 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Barranc del Pou (Noguera)

El Barranc del Pou és un corrent fluvial de la Noguera, que neix al sud del poble de Lluçars i desemboca al riu de Tòrrec.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Weatherby Lake

Weatherby Lake és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 1.873 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Weatherby Lake tenia 1.873 habitants, 700 habitatges, i 588 famílies. La densitat de població era de 702,1 habitants per km².
Dels 700 habitatges en un 32,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 78,9% hi vivien parelles casades, en un 3,1% dones solteres, i en un 15,9% no eren unitats familiars. En el 12,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 20,1% entre 25 i 44, un 41,4% de 45 a 60 i un 9,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 88.030 $ i la renda mediana per família de 94.643 $. Els homes tenien una renda mediana de 61.042 $ mentre que les dones 37.386 $. La renda per capita de la població era de 37.722 $. Entorn del 0,7% de les famílies i l'1,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Weatherby Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Weatherby Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Teatro Goya (Casp)

El Teatro Goya és una sala de teatre i de música situada al carrer Lorenzo Pardo s/n de la població de Casp, (Aragó). Té una capacitat per a 618 espectadors.

## Enllaços externs

* Fitxa tècnica del teatre Arxivat 2011-09-25 a Wayback Machine.
# Present (gramàtica)

El present és un temps verbal que s'usa per indicar que l'acció expressada pel verb està tenint lloc en el mateix moment de l'enunciació o bé que així es presenta per als parlants. També apareix per expressar rutines, hàbits, lleis científiques i aquells fets que són veritats o inalterables (per això és freqüent als refranys i dites), en aquest sentit es parla del present com el temps de l'eternitat (temps gnòmic). Per raons expressives, un emissor pot usar el present per referir-se a esdeveniments propers en el temps o bé amb una càrrega de sentit que fan que es revisqui o s'actualitzi, per això es pot emprar el present en records o per apropar fets passats al receptor (present històric). Predomina al text expositiu, pel seu caràcter objectiu i informatiu.

## Vegeu també

* Present simple
Viccionari
# Fundació Solomon R. Guggenheim

La Fundació Solomon R. Guggenheim (en anglès Solomon R. Guggenheim Foundation) és una fundació artística creada per Solomon R. Guggenheim el 1937 per a la promoció de l'art modern. Compta amb diverses seus per tot el món, la majoria de gran qualitat arquitectònica.

## Museus Guggenheim

* El Museu Solomon R. Guggenheim de Nova York, als Estats Units, obra de Frank Lloyd Wright.
* La Col·lecció Peggy Guggenheim de Venècia, a Itàlia.
* El Museu Guggenheim de Bilbao, al País Basc, obra de Frank Gehry.
* El Deutsche Guggenheim de Berlín, a Alemanya.
* El Guggenheim Hermitage de Las Vegas, als Estats Units.
* El Museu Guggenheim de Guadalajara, a Mèxic (en construcció).
* El Museu Guggenheim d'Abu Dhabi, als Emirats Àrabs Units (previst per al 2010).
# António José de Ávila

António José de Ávila (Horta, 8 de març de 1806 - Lisboa, 3 de maig de 1881), 1r comte d'Ávila, 1r. marquès d'Ávila i 1r duc d'Ávila i Bolama, professor i polític conservador del temps de la Monarquia Constitucional en Portugal. Entre altres funcions, va ser ministre de les Finances i, per tres vegades Primer Ministre de Portugal (1868, 1870-1871 i 1877-1878).

## Referències

* ↑ Sardica, José Miguel «Um homem para todas as causas — perfil político do duque de Ávila e Bolama». Análise Social, 36, 160, 2001, pàg. 639–684. ISSN: 0003-2573.
* ↑ Sardica, José Miguel. Duque de Ávila e Bolama: biografia. 1. ed. Lisboa: Assembleia da República [u.a.], 2005. ISBN 978-972-20-2742-7.
* ↑ «Duque de Ávila e Bolama» (en portuguès de Portugal). Assembleia da República. [Consulta: 23 juliol 2023].
# Korčula (illa)

Korčula (en croat Korčula, en italià Curzola, en grec Κόρκυρα Μέλαινα, Kórkyra Mélaina, en llatí Corcyra Nigra, Korkyra Melaina, en antic eslau Krkar) és una illa dàlmata situada al mar Adriàtic i que pertany al Comtat de Dubrovnik-Neretva de Croàcia. L'illa té una àrea de 279 km², 46,8 km de llarg i una amplada mitjana de 7,8 km. Els seus 16.182 habitants (2001) la converteixen en la segona illa més poblada de l'Adriàtic després de Krk i en la més poblada que no està connectada a terra ferma per un pont.

## Referències

* ↑ Duplančić Leder, Tea; Ujević, Tin; Čala, Mendi «Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1 : 25 000». Geoadria, 9, 1, 2004, pàg. 5-32 [Consulta: 7 novembre 2015].
# Barranc del Pont (Claramunt)

El Barranc del Pont, és un dels barrancs del territori de Claramunt, dins de l'antic terme de Fígols de Tremp, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà.
Es forma per la unió del barranc de la Vileta i el barranc de Sant Miquel, just a llevant del Mas de l'Ensenyat. Des d'aquest lloc davalla cap a ponent, inclinant-se lleugerament cap al sud, fins a arribar a la vila del Pont de Montanyana, on desemboca en la Noguera Ribagorçana. Pel camí, rep per l'esquerra el barranc de l'Àliga, per la dreta el barranc de Palasí, altre cop per l'esquerra el de Font Freda, per la dreta el dels Solans i el de Paula.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Weatherford

«Weatherford» té aquests significats:
* Weatherford (Oklahoma), població dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma.
* Weatherford (Texas), població dels Estats Units a l'estat de Texas.
# Taguchi

Taguchi és el nom dels següents personatges:
* Genichi Taguchi (Takamachi, 1924), enginyer japonès que ha treballat sobretot a l'àrea de la qualitat i l'estadística industrial
* Mitsuhisa Taguchi (Prefectura d'Akita, 1955–2019), futbolista japonès
* Taishi Taguchi (Okinawa, 1991), futbolista japonès
# Poblat ibèric de les Guàrdies

Les Guàrdies al Vendrell, Baix Penedès, molt proper a Alorda Park, és un jaciment metal·lúrgic, una mina de ferro, que aprofita l'existència d'argiles ferruginoses, datat des del segle iv aC. Junt amb les Mines de Gavà és l'únic cas conegut de mineria del ferro a Catalunya durant l'època iberoromana i romana. Era un assentament que combinava la mineria amb el seu emmagatzemament a la vegada que hi havia sitges de blat.
Era una mina a cel obert. La reducció de la mena de ferro es realitzava pel mètode directe, en el qual cal aconseguir una temperatura de 1.100-1.200 °C. Es feia en forns soterrats.
S'ha pogut identificar tota la cadena operativa, des de l'extracció del mineral fins a la seva reducció, passant pels tractament previs a aquesta operació. Hi ha indicis de la fabricació d'objectes.

## Referències

* ↑ http://books.google.cat/books?id=uQmdTzQ-tlkC&pg=PA170&lpg=PA170&dq=les+Guardies+Vendrell&source=bl&ots=KV2LKMRIU8&sig=8vwBuPIn_UUZ8r3-cCRZfuJPen8&hl=ca&ei=3oUlTb2IFYmi8QPWutXlAg&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=4&ved=0CCoQ6AEwAzgK#v=onepage&q&f=false
* ↑ http://www10.gencat.net/agaur_web/recursos/La_Farga/Docs/1_3-.htm Arxivat 2007-01-11 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.raco.cat/index.php/MiscellaniaPenedesenca/article/viewFile/63855/92252
* ↑ Morer, Rigo, Barrasetas 1997
# Josefa Inmaculada González Bayo

Josefa Inmaculada González Bayo (25 d'agost de 1966) és una política espanyola membre del Partit Socialista Obrer Espanyol. És diputada per Huelva des del 12 de gener de 2016 per les XI i XII legislatures.
És enginyera tècnic agrícola. Entre 2003 i 2007 va ser regidora de l'ajuntament de Cartaya i en la següent legislatura, entre 2007 i 2011, va ocupar el càrrec de 2n tinent alcalde. Entre octubre de 2003 i el 30 de juny de 2025 va ser Delegada Territorial d'Agricultura, Pesca i Medi ambient, i del 30 de juliol al 10 de novembre de 2015, Delegada Territorial Agricultura, Pesca i Desenvolupament rural. El 20 de desembre de 2015 va ser triada diputada per Huelva al Congrés dels Diputats i reelegida en 2016.

## Referències

* 1 2 «González Bayo, Josefa Inmaculada» (en castellà). www.congreso.es. [Consulta: 21 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Josefa Inmaculada González Bayo en www.socialistasdelcongreso.es
# Fundació Tot Raval

La Fundació Tot Raval és una fundació creada el 2002 a través d'una cinquantena d'associacions, institucions, persones i empreses del Raval per millorar la cohesió social, la convivència i la qualitat de vida del barri. És la fundació comunitària més antiga de Catalunya i d'Espanya. El 2023, va rebre el reconeixement del Govern de Catalunya amb la Creu de Sant Jordi.
En 2018 fou nomenat president Mohammed Halhoul, representant l'associació cultural religiosa Associació Consell Islàmic Cultural de Catalunya en substitució de Roger Marcet i Barbé com a representant del Museu Marítim de Barcelona, que n'havia exercit els quatre anys anteriors.

## Referències

* ↑ Redacció. «Aquesta és l'entitat del Raval que ha rebut la Creu de Sant Jordi de la Generalitat», 26-04-2023. [Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ «20 anys de Tot Raval: "Treballar en xarxa és la nostra força"», 06-07-2022. [Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ Sust, Toni. «Tot Raval celebra su 20º aniversario y pide apoyo para los retos que afronta el barrio» (en castellà), 06-07-2022. [Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ «Jordi Cuixart, Antoni Miró, Jaume Sisa, Agustí Villaronga i Sopa de Cabra, guardonats amb la Creu de Sant Jordi». VilaWeb, 25-04-2023. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «Mohammed Halhoul, nou president de la Fundació Tot Raval». Tot Raval, 12-02-2018. [Consulta: 10 novembre 2023].
# Anicet de Pagès i de Puig

Anicet de Pagès i de Puig (Figueres, Alt Empordà, 1843 - Madrid, 25 de novembre de 1902) va ser un poeta català, fill del ciutadà honrat de Barcelona Josep de Pagès i Nouviles.
Estudià dret a Barcelona i el 1870 participà en la creació de la societat La Jove Catalunya. Des del 1872 participà assíduament en els Jocs Florals de Barcelona, en els quals obtingué un gran moment d'èxit popular el 1877, i arribà a ser nomenat Mestre en Gai Saber el 1896.
El 1878 es traslladà a Madrid, on, a més de continuar conreant la poesia catalana, treballà en la preparació d'un Gran Diccionario de la Lengua Castellana (1902).
La seva poesia, bastant influïda pels temes bíblics, populars o bé de temàtica amorosa, se la pot caracteritzar de tenir un to lleugerament floralesc, però, pel seu gran vitalisme, el 1906 fou recollida pòstumament en el volum Poesies.

## Obres

Obres presentades als Jocs Florals de Barcelona
* Magestat de Deu (1869)
* Á la fraternitat lliteraria dels pobles (1870)
* Cant de Salomó (1875), premi de la Viola d'or i d'argent
* Reculliment (1875)
* Retorn (1896), premi de l'Englantina d'or
* Resignació (1896), premi de la Flor Natural
* Romanç de cego (1898), segon accèssit a l'Englantina d'or
* Borratxera (1898), segon accèssit a la Flor Natural
* Profecía d'en Marian Aguiló (1898), premi extraordinari del Consistori per honrar la memòria d'en Marià Aguiló
* Lo comte Garí (1901), premi de la Flor Natural

## Referències

* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals
# La Forêt-Fouesnant

La Forêt-Fouesnant (en bretó Ar Forest-Fouenant) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 3.161 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.758 | 1.778 | 2.060 | 2.148 | 2.369 | 2.809 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Raymond Pères | |
# Barranc del Pi del Burgar

El Barranc del Pi del Burgar, o també Barranc del Burgar, és un curs fluvial del terme de Reus a la comarca catalana del Baix Camp.
Alguna vegada també en diuen riera en lloc de dir-ne barranc. Es forma al cantó nord-nord-oest de la Partida del Burgar. Un dels seus braços ve del terme de La Selva. Travessa el Burgar en una direcció nord-oest-sud-est, passa a la vora del Mas del Burgar i té a la seva riba l'imponent pi d'aquell mas, d'on agafa el nom. Després d'encreuar-se amb la carretera de Sant Ramon es reuneix amb la riera d'Almoster per la seva banda esquerra per formar el que d'aquí en avall se'n diu Riera de la Quadra.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 115. ISBN 8486387655.
# Moena

Moena (ladí Moena) és un municipi italià, dins de la província autònoma de Trento. És un dels municipis del vall de Fassa (Ladínia). L'any 2007 tenia 2.628 habitants. Limita amb els municipis de Pozza di Fassa, Welschnofen, Vigo di Fassa, Falcade, Soraga, Predazzo i Tonadico. Comprèn les fraccions de Forno, Sorte, Someda, Penia, Medil i San Pellegrino

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Riccardo Franceschetti | Llista cívica |
# Joan Oliva i Bridgman

* Aquest article tracta sobre Joan Oliva i Bridgman. Vegeu-ne altres significats a «Joan Oliva (desambiguació)».
Joan Oliva i Bridgman (Barcelona, 1878 - desembre 1914) va ser un poeta, assagista i crític literari català.
Era fill de Plàcid Oliva i Baradat (1837-1888) advocat i Mavila Birdgman i Miró (+1922) naturals de Tarragona.
Col·laborador de la revista Joventut, on el 1900 va aparèixer el primer dibuix de Picasso publicat que il·lustrava un poema d'Oliva titulat "El clam de les verges", que era com una protesta de les noies condemnades a la virginitat pels prejudicis de la societat de al moment.
També va col·laborar a El Poble Català, Catalunya, La Vanguardia, “Catalunya Artística”, L'Atlàntida, entre d'altres. En poesia, de factura modernista i amb influències d'Apel·les Mestres, publicà Brometes, corrandes i altres poesies (1899), i Jovenesa (1906), un recull de poemes classicitzants de to vitalista i dionisíac que dedicà a Frederic Rahola. Fou amic de Picasso, que il·lustrà alguns dels seus poemes. També va escriure llibrets per a òperes, entre els quals sobresurt el d'Hespèria (1907), musicat per Joan Lamote de Grignon. Algunes de les seves crítiques quedaren recollides en el volum Prosa vulgar (1900).

## Referències

* ↑ «esquela de Juan Oliva Bridgman». La Vanguardia, 08-12-1914, pàg. 1.
* ↑ «Joan Oliva i Bridgman | enciclopèdia.cat». [Consulta: 1r maig 2020].
* ↑ «esquela de Mavila Bridgman Miró». La Vanguardia, 29-01-1922, pàg. 2.
* ↑ «Oliva». Arxivat de l'original el 2020-05-22. [Consulta: 1r maig 2020].
* ↑ lidiasender. «JOAN OLIVA BRIDGMAN», 12-07-2006. [Consulta: 1r maig 2020].