OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clàssica Aldeias do Xisto

La Clàssica Aldeias do Xisto és una competició ciclista d'un dia que es disputa a Portugal. La cursa forma part de l'UCI Europa Tour des de la seva primera edició el 2017.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2017 | Vicente García de Mateos | Rinaldo Nocentini | Andreas Vangstad |
| 2018 | Daniel Mestre | Joni Brandão | No entregat |
| 2019 | Joni Brandão | Luís Mendonça | Henrique Casimiro |
| 2020 | no disputada | no disputada | no disputada |
| 2021 | Joni Brandão | Tiago Antunes | Frederico Figueiredo |
| 2022 | Frederico Figueiredo | José Neves | Henrique Casimiro |

## Referències

* ↑ Inicialment tercer, Raúl Alarcón fou desqualificat per dopatge

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Francesc Tutzó Bennàssar

Francesc Tutzó Bennàssar (Maó, 1940) és un polític menorquí de la UCD que fou el primer president del Consell Insular de Menorca: del 1979 al 1983.
Durant aquesta legislatura tengué de vicepresident Antoni Casanovas Franco. Fou president del Consell General Interinsular del setembre del 1982 al maig de 1983. El 2006 rebé la Medalla d'Or de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears.

## Enllaços externs

* Breu Biografia Arxivat 2011-11-10 a Wayback Machine. PDF
# Hines

* Per a altres significats, vegeu «Tiffany Hines».
Hines és una població del Comtat de Harney a l'estat d'Oregon (Estats Units d'Amèrica).

## Demografia

Segons el cens del 2000 tenia 1.623 habitants., Hines tenia 1.623 habitants, 641 habitatges, i 473 famílies. La densitat de població era de 264,4 habitants per km².
Dels 641 habitatges en un 31,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,5% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 26,2% no eren unitats familiars. En el 21,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.917$ i la renda mediana per família de 43.452$. Els homes tenien una renda mediana de 32.772$ mentre que les dones 22.458$. La renda per capita de la població era de 15.783$. Aproximadament el 6,6% de les famílies i el 9,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hines». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hines». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cal Bonic (la Coma)

Cal Bonic és una masia del poble de la Coma, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès).

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 224
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al mapa de l'ICC, al padró municipal i al llibre Masies del Solsonès
# Kergloff

Kergloff (en bretó Kerglof) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 886 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 762 | 630 | 558 | 610 | 720 | 745 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Pierrot Belleguic | |

## Personatges il·lustres

* Sebastian Ar Balp, líder de la Revolta dels Barrets Vermells.
# Cittanova (Itàlia)

Cittanova és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 80 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 45 km al nord-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 10.247 habitants.
Cittanova limita amb els municipis següents: Antonimina, Canolo, Ciminà, Gerace, Melicucco, Molochio, Polistena, Rizziconi, Rosarno, San Giorgio Morgeto i Taurianova.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 8 febrer 2020].
# Joan de Borbó

Joan de Borbó és el nom dels següents personatges:
* Joan de Borbó (comte de Montizón) (1820 - 1887)
* Joan de Borbó i Battenberg, comte de Barcelona. (1913 - 1993).
* Joan I de Borbó (1381-1434), duc de Borbó, comte de Clermont-en-Beavaisis i de Forez, comte consort d'Alvèrnia i de Montpensier
* Joan de Borbó (o Joan de Borbó-Carency) (1378-1457), senyor de Carency-en-Artois et d'Aubigny-en-Artois, d'acord amb el repartiment amb els seus parents de 15 de setembre de 1390. Casat el 1416 amb Caterina d'Artois (†1420) segona filla de Felip d'Artois, comte d'Eu i de Maria de Berry; en segones noces el setembre de 1420 amb Joana de Vendômois, vídua de Germain Ronsart, filla d'Hamelin de Vendômois i d'Alix de Bessé, dama de Bessé-sur-Braye; amb aquesta dona va tenir tres fills abans del matrimoni que van provocar una discussió per la legitimat de la successió.
# Petroica negra

La petroica negra o petroica de les illes Chatham (Petroica traversi) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Petroicidae, endèmica de Nova Zelanda, més concretament de les Illes Chatham, coneguda en anglès com Black Robin. Va estar a la vora de l'extinció: arribà a tenir-ne només cinc individus i, encara que es va recuperar de manera espectacular, segueix en perill.

## Referències

* ↑ petroica negra«Petroica negra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
* ↑ petroica de les illes Chatham«Petroica negra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 16/07/2013 (català)
# Cal Bonic (el Prat de Llobregat)

Cal Bonic és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia que respon a la tipologia 1.I de l'esquema de Danés i Torras. Com la majoria de masies de la Marina del Prat, té la façana orientada a mar i situada perpendicularment a l'eix de la teulada a dues vessants. Al caràcter popular del conjunt hi sobresurt la línia de balcons amb ferros forjats del primer pis de la façana. Ben conservada, és una de les explotacions agrícoles més dinàmiques de la zona.

## Història

A la Consueta Parroquial de la primera meitat del segle xix surt esmentat el Mas "Bonich". Al 1800 pertanyia a la família Dalit, la qual ja apareix documentada a principis del segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Cal Bonic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2018].
# Kerfourn

Kerfourn (en bretó Kerforn) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 793 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 761 | 765 | 713 | 731 | 773 | 724 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Henri Blanchard | |
| 2008- | Joël Marivain | |

## Personatges il·lustres

* Jean-Marie Cadic, sacerdot i poeta en bretó.
# Pau de Miró i March

Pau de Miró i March (Reus, 25 d'octubre de 1735 - Reus, 22 d'abril de 1802) va ser un comerciant i terratinent català.
Fill de Pau de Miró i Claveguera, no abandonà el món dels negocis malgrat l'ennobliment familiar. Seguí en el comerç, com el seu pare, i va consolidar i augmentar la fortuna familiar. Es va casar el 1757 amb Maria Francesca de Folch i Peyrí, filla de Francesc de Folch i Lluch, cavaller de Vinyols i els Arcs que vivia a Vila-seca. La seva dona va morir el 1782 i va ser enterrada al convent de Sant Francesc. Pau de Miró va tenir un paper molt actiu en la vida social i econòmica de Reus. Membre, com el seu pare, de la Reial Mestrança de Sevilla, cavaller amb escut d'armes, va ser alcalde de Reus el 1773-1774. S'enriquí amb l'especulació urbana, venent terrenys familiars situats al carrer de Llovera i al carrer Ample, quan començava l'expansió de la ciutat. Va ser un dels promotors de la balandra Verge de Misericòrdia, feta construir per elements de la burgesia comercial reusenca per dedicar-la al cors i armada amb setze canons, tot aprofitant l'oportunitat que oferia la declaració de guerra de Carles III a la Gran Bretanya i que va actuar des del 1779 fins, almenys, el 1783 amb un cert èxit.
Va voler eixamplar el Palau Miró, la casa que el seu pare havia començat a construir a la plaça de les Monges, a Reus, a l'actual Plaça de Prim, i va intentar comprar diversos terrenys en aquell indret, sense aconseguir-ho. Durant la Guerra Gran, el 1794 i 1795, va ser membre de la Junta d'armament del Corregiment de Tarragona. En morir, el 1802, se li calculava una fortuna de més de 100.000 lliures. En el seu testament disposava que es fes una sepultura a l'església del convent de Sant Francesc, entre la porta del claustre i el presbiteri o al mateix presbiteri. El seu fill Agustí de Miró i de Folch, comerciant i militar, va incrementar el patrimoni.

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 26 gener 2022].
* 1 2 Rovira i Gómez, Salvador-J. La burgesia mercantil de Reus ennoblida durant el segle XVIII. Tarragona: La Diputació, 1994, p. 53 i 126. ISBN 8487123678.
* 1 2 3 Anguera, Pere. Urbanisme i arquitectura de Reus. Reus: La Caixa, 1988, p. 106. ISBN 8440423306.
* ↑ Anguera, Pere. Comportament polític i actituds ideològiques al Baix Camp: 1808-1868. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1983, p. 19.
# Joan de Beaumont

Joan de Beaumont (3 d'abril de 1419 - 28 de març de 1487) fou el prior de l'orde de Sant Joan de Jerusalem al Regne de Navarra i canceller d'aquest regne. De la facció dels beaumontesos, enfrontada amb la dels agramontesos, fou un fidel partidari del príncep Carles de Viana en la Guerra civil navarresa que aquest va conduir contra el seu pare, Joan II d'Aragó, i van partir presó després de la derrota.
El juny de 1455, el príncep li va concedir els títols de vescomte d'Abarca i Aberoa, després que, un any abans, havia intentat obtenir el bisbat de Pamplona sense èxit, ja que, tot i ser monjo de l'orde de Sant Joan, tenia fills naturals.
El 1460 va anar a Catalunya amb el Príncep de Viana i, quan va esclatar la Guerra civil catalana, es va alinear amb el Consell del Principat, fins al punt que fou enviat amb 2500 homes al rescat de Barcelona, assetjada per Joan el Sense Fe fou el lloctinent de Catalunya del rei Enric IV de Castella, al qual el Consell va oferir la corona el 12 de setembre de 1462. Amb tot, quan aquest renuncià la corona, el juny de 1463, fra Joan de Beaumont, que tenia al seu càrrec la defensa de Vilafranca del Penedès, va rendir la ciutat i es va passar al bàndol reialista el 1464.
Amb Maria de Cristi Erviti va tenir dos fills naturals: Martín de Beaumont i Menaldo o Manaut de Beaumont.

## Referències

* ↑ Miquel Milian, Laura «Barcelona i els seus reis: la relació del Consell de Cent amb els monarques “intrusos” durant la guerra civil catalana». Barcelona i els seus reis: la relació del Consell de Cent amb els monarques “intrusos” durant la guerra civil catalana, 14, 2018, pàg. 94. ISSN: 5877 1540 5877 [Consulta: 15 febrer 2020].
* ↑ Brian Tate, Robert. Joan Margarit i Pau (en anglès). Manchester University Press, 1986, p. 45. ISBN 0719012155.
# Nahirne (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Nagórnoie».
Nahirne (en (ucraïnès): Нагірне, en rus: Нагорное, Nagórnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 134 habitants. Pertany al districte de Bakhtxissarai. Fins al 1948 la vila es deia Makhuldur.

## Població

Segons les dades del 2001 la composició de la població de la vila de Nahirne d'acord amb la llengua que empren és la següent:

## Referències

* ↑ «Учь азиз дюрбеси (Айвовое / Эфендикой, АР Крым)». IMUSLIM. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 3 octubre 2014].
* ↑ Встречается также написание Коджа-Сала
* ↑ «Розподіл населення за рідною мовою, Автономна Республіка Крим». Державна служба статистики України. Arxivat de l'original el 2013-06-26. [Consulta: 26 octubre 2014].
# Peròxid de calci

El peròxid de calci o diòxid de calci és un peròxid inorgànic amb la fórmula CaO₂, format per cations Ca$^{2+}$ i anions O₂$^{2-}$. S'utilitza com a font d'oxigen O₂, i de peròxid d'hidrogen, H₂O₂.

## Estructura i propietats

El peròxid de calci es presenta en forma de pols inodora, de color blanc les mostres més pures i de color groc les comercials. Com a sòlid és relativament estable quant a la seva descomposició, ja que no es descompon a temperatura ambient, sinó que comença a descompondre's en arribar als 275 °C.
Quan entra en contacte amb l'aigua, es comença a descompondre i allibera oxigen. Quan es dissol en àcids, forma peròxid d'hidrogen.

## Preparació

El peròxid de calci es produeix combinant hidròxid de calci i peròxid d'hidrogen:
$Ca(OH)_{2}\,+\,H_{2}O_{2}\,\rightarrow \,CaO_{2}\,+\,2H_{2}O$
Per tal d'obtenir peròxid de calci en un alt contingut d'oxigen actiu, una bona estabilitat i uniformitat, el peròxid s'ha d'obtenir assecat. Així tendrà una estructura cristal·lina que permet la filtració ràpida i neta de sals. Per això, s'ha de fer sota operacions molt controlades. La reacció s'ha de fer en un mitjà en que el seu pH oscil·li entre 9,5 i 11 (preferiblement 10,5).

## Usos

S'usa principalment com a oxidant per facilitar l'extracció de metalls preciosos dels seus minerals. En la seva segona principal aplicació, s'usa com a additiu alimentari amb el nombre E930, i per blanquejar farina. En l'agricultura s'usa com a tractament abans de sembrar arròs. Aquest compost també s'utilitza en l'aqüicultura per oxigenar i desinfectar l'aigua. En la indústria de la restauració ecològica s'utilitza com a tractament per a la terra. És utilitzat d'una manera similar al peròxid de magnesi a la indústria de reparació ambiental. S'usa per restaurar la terra i les aigües subterrànies contaminades per petroli. També s'usa amb altres productes per a blanquejar les dents.

## Emmagatzematge

S'ha d'emmagatzemar en un magatzem amb ventilació, sec i net; el més lluny de l'abast del foc possible. S'ha de protegir de la llum directa del sol, allunyat de les fonts de calor. El lloc ha de ser sec, sense humitats ni aigua. Si és possible, s'ha de mantenir allunyat de productes reactius o inflamables: materials combustibles, sofre, fòsfor, etc.

## Riscos

L'exposició al peròxid de calci pot causar irritació a la pell, als ulls i a les vies respiratòries. S'ha d'evitar la ingestió. Si es dona el cas d'un incendi en contacte amb peròxid de calci, ha de ser extingit amb molta quantitat d'aigua, ja que podria fer una gran explosió.

## Referències

* ↑ «Preparació per al peròxid de calci». Preparació per al peròxid de calci, 31-03-1950.
* ↑ Blix.co. «Calcium Peroxide – Remediator, Tooth Whitener and more.». PeroxyChem. Arxivat de l'original el 2017-01-13. [Consulta: 10 gener 2017].
* ↑ «Peróxido de calcio». Peróxido de calcio.
* ↑ «Calicium Peroxide». CAS no.1350-79-9.
# Cocodril siamès

El cocodril siamès (Crocodylus siamensis) és una espècie de sauròpsid crocodílid que viu en el sud-est asiàtic i les illes de Borneo i Java. És una espècie molt amenaçada, prop de l'extinció. Viu en cursos d'aigua dolça.
El cocodril siamès no és un cocodril gran, ja que no sol fer més de 3 metres de longitud. Té un cap gran comparat amb el seu cos, uns ulls i narius que sobresurten pel seu estil de vida aquàtic. Les seves extremitats són com les dels altres cocodrils, amb cinc dits a la pota davantera i quatre a la posterior, però els dits són més allargats. El cos està acolorit amb ratlles que alternen entre el color oliva i el marró.
# Pierre Rayer

Pierre François Olive Rayer (8 de març de 1793 - 10 de setembre de 1867) va ser un metge francès nascut a Saint Sylvain. Va fer importants contribucions en els camps de l'anatomia patològica, la fisiologia, la patologia comparada i la parasitologia.
Estudià medicina a Caen, i més tard a París a l'Ecole Pratique des Hautes Etudes i a l'Hôtel-Dieu. Va ser consultor del rei Louis-Philippe.
Publicà Traité des maladies des reins i el 1850 Rayer publicà la primera descripció del bacil de l'anthrax (Inoculation du sang de rate, 1850).

## Referències

* ↑ Ole Daniel, Enersen. «Pierre-François-Olive Rayer». Who Named It?. [Consulta: 23 gener 2007].
* ↑ Pierre-François-Olive Rayer @ Who Named It
* ↑ Heinrich Hermann Robert Koch - bibliography A qui va donar nom

## Enllaços externs

* Images from Traité théorique et pratique des maladies de la peau From The College of Physicians of Philadelphia Digital Library
# Plaques de matrícula de Luxemburg

Les actuals plaques de matrícula dels vehicles de Luxemburg són assignades al vehicle pel Departement de Transports, pel que la matrícula assignada no es torna a reassignar un cop destruït el vehicle. Utilitzen un sistema de registre format per una combinació de sis caràcters alfanumèrics, dues lletres seguides de quatre xifres (per exemple, AB1234) de color negre sobre un fons groc reflectant i sense cap mena de codificació geogràfica.
El format és el comú a la resta de plaques de la Unió Europea, pel que també porta la secció blava a l'extrem esquerre amb les estrelles en cercle de la UE i el codi del país, L. Amb unes mides que poden ser de 520 mm x 110 mm (rectangular) o de 340 mm × 200 mm (quadrada) i els caràcters han de tenir un gruix d'1,5mm com a mínim. L'ús i el format de plaques actual va ser promulgada pel Parlament el juny de 2003.
Les combinacions de lletres AA, CD, HJ, KK, KZ, PD, SA, SS, WC i ZZ, així com les lletres I i O no s'utilitzen.

## Tipus

Es reserven un seguit de sèries especials per a la matriculació de determinades categories de vehicles i per a determinats usos:
La Família Gran Ducal Luxemburguesa utilitza la sèrie que va de l'1 fins al 19.
Els vehicles del gabinet del Gran ducat utilitzen matrícules amb les sèries del 20 fins a 50.
Els vehicles dels membres del parlament utilitzen matrícules amb les sèries del P1 fins P99.
Els vehicles de l'administració de l'estat utilitzen matrícules amb les sèries AA1000 fins AA9999
Els vehicles diplomàtics d'ambaixades o del personal diplomàtic porten el mateix tipus de plaques però comencen per les lletres CD (per Corps Diplomatic) i quatre xifres separades en dos grups per un guionet (per exemple, CD-12-34), sent les dues primeres xifres les que indiquen la nacionalitat. Entre les lletres i les xifres hi ha un adhesiu en el qual es pot llegir el nom de Grand-Duché de Luxembourg · Ministère des Transports.
El propietari d'un vehicle pot sol·licitar una matrícula personalitzada, que estarà formada per quatre o cinc xifres (per exemple, 12345).

## Història

Les matrícules antigues estaven formades només per xifres, després per una lletra i quatre xifres i més tard per dues lletres i tres xifres, segons s'anaven esgotan les numeracions. Els caràcters són blancs sobre un fons negres. Actualment només les poden portar els vehicles històrics.
A partir de 1978 s'actualitza el format de les matrícules canviant els colors dels caràcters i del fons als actuals, però introduint a la part esquerra una bandera europea, (per exemple, AB123)

## Referències

* ↑ «Règlement grand-ducal du 17 juin 2003 relatif à l'identification des véhicules routiers, à leurs plaques d'immatriculation et aux modalités d'attribution de leurs numéros d'immatriculation». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 5 juliol 2015].(francès)

## Enllaços externs

* Département des Transports Arxivat 2015-12-06 a Wayback Machine. (francès)
* Europlates: License Plates of Luxembourg (anglès)
# Plaines Wilhems

Plaines Wilhems és un districte de Maurici. És el districte més poblat, amb una població total d'uns 387,372 habitants a data del 31 de desembre de 2012. El districte és principalment urbà; consisteix en quatre aldees, el poble de Midlands i part de dos altres pobles. El districte de Plaines Wilhems no té Consell de Districte; té quatre Consells Municipals. Les aldees són Beau-Bassin Rose-Hill, Curepipe, Quatre Bornes i Vacoas-Phoenix. Els pobles són Midlands, Cascavelle (la part de l'est, la part de l'oest forma part del districte Rivière Noire) i Moka (la part oest, la part est forma part del districte Moka). El districte rep el nom de Wilhem Leicknig. D'origen prussià, va establir-se a l'illa de Maurici, llavors coneguda com a Isle de France, el 1721.

## Referències

* ↑ Ministry of Finance & Economic Development. «ANNUAL DIGEST OF STATISTICS 2012» p. 19, 2012. [Consulta: 20 octubre 2013].
* ↑ Ministry of Local Government and Outer Islands. «Local Government Act 2011». [Consulta: 28 novembre 2012]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-11-14. [Consulta: 12 abril 2016].
* ↑ Statistic office of Mauritius. «Housing and population Census 2011», 2011. [Consulta: 28 novembre 2012]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-10-21. [Consulta: 12 abril 2016].
* ↑ «History of Quatre Bornes». [Consulta: 30 novembre 2012]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-08-09. [Consulta: 12 abril 2016].

## Vegeu també

* Districtes de Maurici
# Plainfield

«Plainfield» té aquests significats:
* Plainfield (Connecticut)
* Plainfield (Illinois)
* Plainfield (Indiana)
* Plainfield (Iowa)
* Plainfield (Massachusetts)
* Plainfield (Nova Hampshire)
* Plainfield (Nova Jersey)
* Plainfield (Ohio)
* Plainfield (Pennsilvània)
* Plainfield (Vermont)
* Plainfield (Wisconsin)
* North Plainfield, població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey.
* South Plainfield, població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey.
# Cinquefrondi

Cinquefrondi és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 70 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 50 km al nord-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 6.505 habitants.
Cinquefrondi limita amb els municipis següents: Anoia, Giffone, Mammola, Polistena i San Giorgio Morgeto

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 5 febrer 2020].