OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# My Sailor My Love

My Sailor My Love (títol original en finès, Rakkaani merikapteeni) és una pel·lícula dramàtica de 2022 dirigida per Klaus Härö. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula, rodada a Irlanda, tracta sobre un capità marítim que s'enamora de la seva mestressa. Tanmateix, la seva filla no aprova la relació.
El film es va estrenar el 30 de setembre de 2022. La pel·lícula va guanyar el premi del públic a la millor pel·lícula internacional al Festival Internacional de Cinema de Chicago i el premi a la millor pel·lícula irlandesa al Festival Internacional de Cinema de Dublín.

## Referències

* ↑ «My Sailor, My Love». Goita què fan, ara!. [Consulta: 29 febrer 2024].
* 1 2 «Rakkaani merikapteeni». Nordisk Film. [Consulta: 15 abril 2022].
* ↑ «Feature Film 'My Sailor, My Love' completes shooting in West of Ireland with support from The Wrap Fund». Western Development Commission, 26-10-2021. [Consulta: 8 maig 2022].
* ↑ «Klaus Härön uuden elokuvan ensi-ilta syyskuussa». Nordisk Film Finland, 10-05-2022. [Consulta: 10 maig 2022].
* ↑ «My Sailor, My Love». Making Movies Oy - a Finnish Film Production Company in Helsinki. Arxivat de l'original el 2022-05-23. [Consulta: 8 maig 2022].
* ↑ «Elokuvat | Klaus Härön elokuva palkittiin Chicagon elokuvajuhlilla». Helsingin Sanomat, 28-10-2022. [Consulta: 28 octubre 2022].
* ↑ «Elokuvat | Klaus Härön elokuva valittiin Dublinissa parhaaksi irlantilaiseksi elokuvaksi». Helsingin Sanomat, 06-03-2023. [Consulta: 6 març 2023].
# Trigonectes

Trigonectes és un gènere de peixos de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Trigonectes aplocheiloides (Huber, 1995)
* Trigonectes balzanii (Perugia, 1891)
* Trigonectes macrophthalmus (Costa, 1990)
* Trigonectes rogoaguae (Pearson & Myers, 1924)
* Trigonectes rubromarginatus (Costa, 1990)
* Trigonectes strigabundus (Myers, 1925)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Neoperla remota

Neoperla remota és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* La femella té una longitud total de, si fa no fa, 22 mm i 26,5 d'envergadura a les ales anteriors.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Nova Friburgo (el Brasil).

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
# Neoperla ramosa

Neoperla ramosa és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indoxina: el nord del Vietnam.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Navàs, 1919. Mem. Pont. Accad. Nuovi Lincei 2 5:5.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:169.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:494.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Bono (Ribagorça)

Bono és un poble catalanoparlant de la comarca aragonesa de la Ribagorça. Pertany al municipi de Montanui i es troba a 1.060 msnm. Té 10 habitants. S'hi conserva una part de l'església de Sant Pere, d'origen romànic. Als anys 60 va patir una riuada que va destruir part del poble, incloent-hi una part de l'església. Hi passa la N-230. Fins al 1966, tenia municipi propi.
La riuada a la Noguera Ribagorçana del 2 d'agost de 1963 es va endur la part baixa del poble i una part de l'església romànica.

## Referències

* ↑ «Bono (Ribagorça)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Bono (desambiguació)

«Bono» té aquests significats:
* Bono (Ribagorça), poble ribagorçà.
* Biografies:
** Bono, cantant britànic.
** Chaz Bono (1970), fill transsexual de Salvatore Phillip Bono i Cher (1946)
** Emèrit Bono i Martínez, diputat per la província de València.
** Ferran Bono Ara, periodista i polític valencià.
** José Bono Martínez ministre de defensa espanyol i president de Castella - la Manxa.
** Matteo Bono, ciclista italià.
** Philippe Bono ciclista francès.
** Román Bono Marín, polític alacantí.
** Yassine Bounou, Bono, porter de futbol marroquí.
Viccionari
# Bono (Ar Mor-Bihan)

Bono (anomenat habitualment Le Bono, i en bretó Ar Bonoù) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 2.112 habitants. El 17 de novembre de 2008 el consell municipal va aprovar la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.488 | 1.555 | 1.561 | 1.636 | 1.747 | 1.859 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1983-1989 | Ernest Laîné |
| 1989-1995 | Jean Lacombe |
| 1995-1996 | Michel Jacob |
| 1996- | Bernard Le Scoarnec |

## Galeria d'imatges

* Senyalització bilingüe

## Referències

Viccionari
# Nasief Morris

Nasief Morris (nascut el 16 d'abril de 1981 a Ciutat del Cap) és un futbolista sud-africà que juga actualment a l'Apollon Limassol.

## Enllaços externs

* «Estadístiques de Nasief Morris» (en alemany). transfermarkt.de.
# Thomasomys cinnameus

Thomasomys cinnameus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 2.400 i 3.800 msnm a Colòmbia i l'Equador. Els seus hàbitats naturals són les selves subalpins, els páramos, els boscos de Polylepis poc pertorbats, els boscos nans, els aiguamolls i les selves nebuloses. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Pacheco, V. Thomasomys cinnameus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 7 maig 2017.
# Torre de Goà

La torre de Goà és una fortificació dels segles XIII o xiv situada als límits dels termes comunals de Saorra i de Castell de Vernet, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situada sobre un replà rocós d'una gran visibilitat, a 1.264 m alt, al sud-est del poble de Saorra i al sud-oest del de Castell de Vernet, al nord del Coll de Jau.
Formava part del sistema de vigilància i alerta dels reis de Mallorca i feia d'enllaç entre la zona de l'abadia de Sant Miquel de Cuixà i la zona del Capcir (Matamala, els Angles…), per una banda, i per la torre de Rabastanys comunicava amb Vilafranca de Conflent, al fons de la vall. Possiblement data del segle xiii, tot i que no està gaire documentada. Fou utilitzada pels exèrcits almenys fins al 1670.

## Característiques

És una torre cilíndrica, no eixamplada a la base, de 2,85 m de diàmetre i unes parets d'1,10 de gruix. Constava de planta baixa i dos pisos, amb sostres en cúpula, cadascun amb espitlleres emmarcades per blocs de marbre tallat ben aparellats; les espitlleres del pis superior, set en total, són la meitat més curtes que les de l'inferior, on n'hi ha una menys: la setena fou destruïda per un esvoranc. Els dos pisos eren separats per trespols de fusta, encaixats en els murs, on es poden veure aquests encaixos. Fa 9 m d'alçada, i la vora superior del castell està malmesa per les inclemències naturals. Al capdamunt de l'edifici hi el terrat pla, que tenia una superfície metàl·lica on els guaites feien foc si calia passar l'alerta d'un perill.
Va ser declarada Monument històric de França el 1982, i fou restaurada el 1990.

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan. «Saorra: Torre de Goà». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995, p. 545-546 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «33 - Castell de Vernet». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «159 - Saorra i Torèn». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Castell de Vernet i Saorra». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La Torre de Goà en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Fotografia a Flickr
* ↑ És monument amb registre identificatiu PA00104110

## Vegeu també

Llista de torres de senyals de la Catalunya del Nord

## Enllaços externs

* Breu descripció i fotografia (francès)
# Trahamunda de Poio

Trahamunda de Poio (Poio, Pontevedra, segle VIII o IX) fou un personatge llegendari, una monja gallega que és venerada com a santa popular.
Segons la tradició, Trahamunda era novícia al convent de San Martín de l'illa de Tambo, a la Ria de Pontevedra davant el poble de Poio. El convent fou assaltat pels musulmans, per Abd-ar-Rahman I segons uns o per Abd-ar-Rahman II segons altres, i fou duta presonera a Còrdova.
En no voler incorporar-se a l'harem del califa, fou tancada en una presó, on visqué onze anys. Sentia nostàlgia de la seva terra, i un 23 de juny va pregar per trobar-se a Poio l'endemà, que s'hi celebrava Joan Baptista, la festa del poble.
Un àngel li va donar una branca de palma i va viatjar miraculosament a Galícia: segons unes tradicions, en la palmera; segons d'altres, en una barca de pedra. En arribar a Poio per a la festa, les campanes dels dos convents (Tambo i Poio), van repicar plegades. Va plantar la branca prop del monestir de San Xoán, i hi cresqué una palmera que es va conservar fins al 1578.
Venerada com a santa, la seva tomba es conserva a la capella del monestir de Poio. És considerada patrona de la "morrinha" o sentiment d'enyorament característic del tarannà gallec.

## Bibliografia

* José Santiago Crespo Pozo.Santa Trahamunda: leyenda sacra (1943).
* Trahamunda: a santa de Poio (Mosteiro de Poio, 1990).

### Enllaços externs

* Santa Trahamunda, patrona de la morriña
* Una leyenda de Poio: Santa Trahamunda
# Traiguera (planta)

* Aquest article tracta sobre la planta. Vegeu-ne altres significats a «Traiguera».
La traiguera, blat de cama vermella, blat de perdiu, blat del diable o civadeta (Aegilops geniculata), és una planta amb flor de la família de les poàcies (Poaceae).
També pot rebre els noms de blat bord, blat d'en Mannà, blat de cabra, blat de formiga i blat de moro. A més s'han enregistrat les variants lingüístiques blat d'en Mennà i civadilla.

## Particularitats

És una planta herbàcia semblant al blat de la zona del Mediterrani i el Pròxim Orient que en altres llocs es considera espècie invasora.
El cultiu de la traiguera es va abandonar després de l'edat mitjana i va ser substituïda per cereals més refinats.

## Altres noms

Blat bord, blat de perdiu, blat de cama vermella, blat del diable, blat d'en Mannà, blat de formiga, blat de cabra i civadeta.

## Referències

* 1 2 «Aegilops geniculata». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ «Termcat». Arxivat de l'original el 2010-02-15. [Consulta: 30 novembre 2009].

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* Kew GrassBase
* Galeria de fotos
Viccionari
# Bell-lloc (la Seu d'Urgell)

Bell-lloc és un enclavament i una partida del municipi de la Seu d'Urgell situat a la riba esquerra del riu Segre, rodejat del municipi d'Alàs i Cerc, als vessants del Turó Rodó, primers contraforts del Cadí. L'accés és a través de la carretera LV-4008 i el camí de Bell-lloc.
Hi ha el santuari de la Mare de Déu de la Salut. La partida té una finca qualificada de zona de sòl protegit de valor agrícola-ramader, anterior a l'any 1956.
| Nom | Coordenades | Raons per la preservació |
| Masia Bell-lloc | 42° 20′ 40″ N, 1° 29′ 53″ E﻿ / ﻿42.344475°N,1.498159°E﻿ / 42.344475; 1.498159 | històriques, mediambientals i paisatgístiques |

## Masia Bell-lloc

Format per un habitatge, un segon edifici que realitza la funció de paller i cobert i un tercer una cort i cobert. L'edifici és anterior al 1956, rehabilitat el 1972. Està construït amb murs de càrrega de maçoneria i obra de fàbrica, excepte l'habitatge que és de càrrega de maçoneria no concertada, amb forjats de fusta i formigó.

## Història

L'indret va ser residència d'estiu dels jesuïtes de la Seu d'Urgell fins a finals del segle xviii. Quan van ser expulsats va passar a mans privades. Lluís Dalmau i de Baquer va ser un personatge important de la casa que va ser secretari de la Junta Carlina de Berga i opositor al comte d'Espanya. El 1876 aprofitant que part de la guarnició era a l'aplec, celebrava la festa de l'Ascensió, els carlins prengueren la Ciutadella.

## Referències

* ↑ «Edicte de 21 de setembre de 2011, sobre acords de la Comissió Territorial d'Urbanisme de Lleida referents al municipi de la Seu d'Urgell.». DOGC 6004. Generalitat de Catalunya, 14-11-2011. [Consulta: 16 maig 2012].
* ↑ Partida Bell-lloc, pàg. 1-6.
* ↑ «Bell-lloc (la Seu d'Urgell)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Bell-lloc (la Seu d'Urgell)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* «Pla Especial del Catàleg de masies i cases rurals de la Seu d'Urgell: Partida Bell-lloc». Ajuntament de la Seu d'Urgell, 2011. [Consulta: 17 maig 2012].
# Museu de Belles Arts de Tours

El Museu de Belles arts de Tours (Musée des Beaux-Arts de Tours) es troba en l'antic palau del bisbe, prop de la catedral St. Gatien, on ha estat des de 1910. Mostra riques i variades col·leccions, incloent-hi la pintura que és una de les primeres a França tant en qualitat com en diversitat de les obres presentades.

## Descripció

Al pati hi ha un magnífic cedre del Líban i un elefant de peluix en un edifici enfront del museu. Aquest elefant va ser assassinat per un atac de bogeria durant una desfilada de circ pel circ "Barnum & Bailey" als carrers de Tours el 10 de juny de 1902.
El museu té més de 12.000 obres, de les quals 1.000 estan a la disposició del públic. En la planta baixa, el museu té una sala dedicada especialment a l'art de Tours dels segles XV i XVI.
El museu va ser classificat com a monument històric el 27 de juny de 1983.

## Col·leccions

El museu compta amb una gran i prou homogènia col·lecció de pintures, que inclou diverses obres mestres com dues pintures d'Andrea Mantegna, de la predel·la de l'Altarima Sant Zenó:
* Col·lecció de primitius italians mostra obres de Mantegna, Antonio Vivarini, Giovanni di Paolo, Lippo d'Andrea i Lorenzo Veneziano. La pintura italiana dels segles següents està representada per obres de Giovanni Battista Moroni, Mattia Preti, Sebastiano Conca, Francesco Caire i Giuseppe Bazzani.
* Jean-Claude Vignon, Philippe de Champaigne, Jacques Blanchard, Noël Coypel, Eustache Le Sueur, Jean Jouvenet, Charles-André van Loo, Henri-Camille Danger, Hyacinthe Rigaud, Nicolas, Jacint Rigau-Ros i Serra, Nicolas de Largillière.
* La col·lecció de pintura flamenca i holandesa presenta obres d'artistes com Rubens (Virgin and Child), Rembrandt, Frans II Francken, Gerard ter Borch, Bartholomeus van der Helst, David Teniers the Young.
* La pintura moderna està representada amb obres de Maurice Denis o Maria Helena Vieira da Silva.
* Hi ha escultures de Jean-Antoine Houdon, Auguste Rodin, Antoine Bourdelle, Alberto Giacometti i Olivier Debré.

## Fotos

* Crist al jardí de les olives d'Andrea Mantegna, 1459
* La resurrecció d'Andrea Mantegna, 1459
* Paràbola del servent imperdonable de Claude Vignon, oli, 1629
* Apol·lo revelant la seva divinitat davant la pastora Isse de François Boucher, oli, 1750
* Vista panoràmica de Tours de Demachy

## Referències

* ↑ «Musée des Beaux-Arts de Tours» (en francès). Musées des la Région Centre. Arxivat de l'original el 22 març 2011. [Consulta: 13 gener 2011].
* ↑ «Visite du musée des beaux-arts de Tours» (en francès). France 3, 01-01-2010. Arxivat de l'original el 18 juliol 2011. [Consulta: 13 gener 2011].
* ↑ «Le Musée des Beaux-Arts de Tours» (en francès). Webmuseo, 12-12-2008. [Consulta: 13 gener 2011].
* ↑ Bordier, Dominique (en francès) La Nouvelle République, 15-12-2010 [Consulta: 13 gener 2011].
* ↑ Rykner, Didier «Còpia arxivada» (en francès). La Tribune de l'Art, 19-01-2010. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2011 [Consulta: 13 gener 2011].
* ↑ Referència n. PA00098132, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
# Museu de Benalmádena

El Museu de Benalmádena es troba a l'avinguda de Luis Peralta del nucli antic (Benalmádena Poble) del municipi de Benalmádena, a la província de Màlaga. Va ser inaugurat el 5 de maig de 1970 i reformat el 26 d'abril de 2005 i consta de dues col·leccions:

## Col·lecció Precolombina

Alberga la col·lecció d'art precolombí de Felipe Orlando García-Murcià, que ha estat ampliada gràcies a donacions, préstecs i adquisicions per part de l'Ajuntament de Benalmádena. Les peces procedeixen de diversos països hispanoamericans com Mèxic, Nicaragua, Equador, Costa Rica i el Perú.
L'exposició il·lustra els dos grans nuclis de civilització: Mesoamèrica i els Andes Centrals o Antic Perú, així com l'àrea intermèdia que comprèn la baixa Amèrica Central i els Andes del Nord. Cada zona integra una de les 3 sales.
Aquesta col·lecció és una de les majors col·leccions d'art precolombí fora d'Hispanoamèrica.

## Col·lecció arqueològica

Està integrada per objectes procedents d'excavacions arqueològiques realitzades en el municipi des de la Prehistòria fins a l'Imperi Romà.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2015-05-18 a Wayback Machine.
# Natació als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - 4x50 iardes relleus lliures

La prova de les 4x50 iardes relleus lliures fou una de les que formà part del programa de natació que es disputà als Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904.
Aquesta fou la primera vegada que es feia una prova de relleus en el programa dels Jocs Olímpics i l'única en què la iarda s'emprà com a mesura i que la distància a recórrer fou els 50. En posteriors ocasions es disputaran relleus sobre 100 o 200 metres.
Hi van prendre part 4 equips formats per 4 corredors cadascun, tots ells estatunidencs.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Estats Units Joseph Ruddy Leo Goodwin Louis Handley Charles Daniels | Estats Units David Hammond William Tuttle Hugo Goetz Raymond Thorne | Estats Units Amedee Reyburn Gwynne Evans Marquard Schwarz William Orthwein |

## Resultats

| Posició | Nom | Equip |
| | Joseph Ruddy, Leo Goodwin, Louis Handley i Charles Daniels | New York Athletic Club |
| | David Hammond, William Tuttle, Hugo Goetz i Raymond Thorne | Chicago Athletic Association |
| | Amedee Reyburn, Gwynne Evans, Marquard Schwarz i William Orthwein | Missouri Athletic Club |
| 4. | Edgar Adams, David Bratton, George van Cleaf i David Hesser | New York Athletic Club |

## Referències

* De Wael, Herman. «Herman's Full Olympians», 2000. [Consulta: 26 agost 2012].
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich», 1999. Arxivat de l'original el 2009-02-16. [Consulta: 26 agost 2012]. (polonès)
# Nemacheilus anguilla

Nemacheilus anguilla és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Annandale, N., 1919. The fauna of certain small streams in the Bombay Presidency. v. Notes on freshwater fish mostly from the Satara and Poona districts. Records of the Indian Museum (Calcuta) v. 16 (pt 1): 125-138, Pl. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
# Tucuxi

El tucuxi, dofí d'estuari sud-americà, dofí fluvial o sotàlia (Sotalia fluviatilis) és un dofí que viu als rius de la conca de l'Amazones. El mot «tucuxi» (pronunciat com tucuixi) deriva del mot tupí tuchuchi-ana i ha estat adoptat com a nom comú de l'espècie. Tot i que viu en llocs similars als dofins de riu autèntics com ara el dofí de l'Amazones, el tucuxi no té una relació estreta amb ells, sinó que pertany al grup dels dofins oceànics.

## Noms populars

La sotàlia també rep els noms bufeo gris o bufeo negro en el castellà del Perú, i en portuguès, de boto-preto o pirajaguara al Brasil.

## Referències

* ↑ «Tucuxi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «sotàlia». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Borobia, Mônica; Siciliano, Salvatore; Lodi, Liliane; Hoek, Wyb «Distribution of the South American dolphin Sotalia fluviatilis». Canadian Journal of Zoology, 69, 4, pàg. 1025–1039. ISSN: 0008-4301.
* ↑ Cunha, H.A.; da Silva, V.M.F.; Lailson-Brito, J; Santos, M.C.O.; Flores, P.A.C. «Riverine and marine ecotypes of Sotalia dolphins are different species» (en anglès). Marine Biology, 148, 2, 01-12-2005, pàg. 449–457. DOI: 10.1007/s00227-005-0078-2. ISSN: 0025-3162.
* ↑ Echegaray Skontorp, Mónica; Reyes Robles, Julio. Los bufeos residentes de la provincia de Pisco. Información básica para docentes de Primaria (pdf) (en castellà). ACOREMA, 2018.
* ↑ Ferreira, Aurélio Buarque de Holanda. Novo dicionário Aurélio da língua portuguesa : [conforme a nova ortografia]. 4. ed., atualizada e rev. Curitiba: Editora Positivo, 2009. ISBN 978-85-385-2825-8.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :