OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Àulida

Àulida (grec antic: Αὐλίς) és una antiga ciutat portuària de Beòcia, situada en una espaiosa badia, al sud de l'estret d'Eurip i davant de Calcis.
Va ser a Àulida, segons la Ilíada, on es reuniren les naus aquees de l'expedició contra Troia. També és anomenada al Catàleg de les naus de la Ilíada, en el qual la primera posició correspon al contingent beoci, en el que Híria i "la rocosa Àulida", on la flota es va aplegar, apareixen en primer lloc de la llista. Segons Èsquil a la seva obra Agamèmnon i Eurípides a la seva Ifigenia a Àulida, allí hi va sacrificar Agamèmnon la seva filla Ifigenia per aconseguir vents favorables.

## Notes

* ↑ Transliteració i transcripció del topònim al català d'acord amb els criteris dels hel·lenistes catalans, establerts al Diccionari Grec-Català, ἡ, ὁ Αὐλίς -ίδος = Àulida, pàg. 384.
* ↑ «Penèleos i Leit i també Arcesilau, Protoènor i Cloni dirigien els beocis, que habitaven Híria, la rocosa Àulida…». Ilíada, II, 495-496. Traducció de Montserrat Ros, pàg. 73: “Ἀρκεσίλαός τε Προθοήνωρ τε Κλονίος τε, ǁ οἵ θ᾽ Ὑρίην ἐνέμοντο καὶ Αὐλίδα πετρήεσσαν ǁ Σχοῖνόν τε Σκῶλόν τε πολύκνημόν τ᾽ Ἐτεωνόν, ǁ Θέσπειαν Γραῖάν τε καὶ εὐρύχορον Μυκαλησσόν”.

## Referències

* 1 2 Ilíada, FBM, Traducció de Montserrat Ros, nota 45, pàgina 73, de Joan Alberich i Mariné
* ↑ Fossey, J; Morin, J. «Aulis» (html) (en anglès). Pleiades. [Consulta: 28 febrer 2016].
* ↑ «Archeologikos Choros Avlida». Google maps. [Consulta: 28 febrer 2016].
* ↑ Èsquil. Agamèmnon. Trad. de Carles Riba.
* ↑ Eurípides. Ifigenia a Àulida. Trad. de Carles Riba.
* ↑ Eurípides. Ifigenia a Àulida. Trad. de M Rosa Llabrés

## Bibliografia

* Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle II dC (en grec - català). Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015. ISBN 9788441224223.
* Homer; Ros i Ribas, Montserrat (trad.); Alberich i Mariné, Joan (notes). «Cant II (catàleg de les naus)». A: Ilíada. Vol. I. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2005, pàgs. 73 a 92. ISBN 9788472258570 [Consulta: 8 octubre 2017].
* Èsquil; Riba, Carles (trad.). «Agamèmnon». A: Tràgèdies. Volum III. L'Orestea (Agamèmnon. Les coèfores. Les eumènides). Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1934 (edició facsímil de 2008). ISBN 9788448727437.
* Eurípides; Riba, Carles (trad.). «Ifigenia a Àulida». A: Tragèdies *** (Helena / Les fenícies / Orestes / Ifigenia a Àulida / Les bavants / Resos). Barcelona: Curial, 1990 (Clàssics Curial, 4). ISBN 9788472561120.
* Eurípides; Llabrés Ripoll, Maria Rosa (trad.). Ifigenia a Àulida. Martorell: adesiara editorial, febrer de 2013 (col. aetas, 17). ISBN 9788492405589 [Consulta: 28 febrer 2016]. Arxivat 6 de març 2016 a Wayback Machine.
# Hedik

Hedik és un plat de la cuina turca que es fa amb grans de blat i cigrons bullits, com ingredients bàsics. L'Hedik també pot ser dolç, afegint-hi pekmez (pekmezli hedik en turc). A la cultura turca tradicional, quan a un nen li creixen les primeres dents, la família ofereix un dinar als veïns i familiars, el qual ha de tenir el plat de hedik, el que s'anomena diş buğdayı (blat de dent).
A la cuina de Azerbaijan hi ha un plat (sopa o estofat) amb ingredients similars que s'anomena Hədik.
En zones de l'Iran, la paraula hedik es fa servir per anomenar a l'aşure.

## Vegeu també

* Un helvası

## Referències

* ↑ M. Öcal Oğuz. Turkey's Intangible Cultural Heritage. Ministeri de Cultura i Turisme, 2008. ISBN 978-975-17-3369-6.
* ↑ The Journal of Gastronomy. American Institute of Wine and Food, 1988.
* ↑ Feyzi Halıcı. Beşinci Milletlerarası Yemek Kongresi: Türkiye, 1-3 Eylül 1994. Atatürk Kültür Merkezi Başkanlığı, 1999. ISBN 978-975-16-1111-6.
* ↑ Necat Birinci; Kâzım Yetiş 21. yüzyılın eşiğinde örf ve âdetlerimiz: Türk töresi. Türk Kültürüne Hizmet Vakfı, 1990. ISBN 978-975-7522-02-7.
* ↑ http://www.turkish-cuisine.org/ottoman-heritage-3/iran-mutfagi-49.html
# Hedera pastuchowii

Hedera pastuchowii, és una espècie d'heura que és planta nativa de Transcaucàsia oriental.
És una liana llenyosa de fulla persistent que creix en boscos mixts i pot arribar a fer de 20 a 30 m de llargada.
Les fulles fan 10–12 cm × 6–9 cm, sovint arrodonides i rarament el·líptiques o lobades.
És una espècie relicta del Gran Caucas (regions de Balakan, Zagatala, Gakh, Sheki i Khachmaz), Muntanyes Talix (Astara, Lankaran, Masalli regions). Azerbaijan - Transcaucàsia, Iran.
# Pablo Alarcón Cares

Pablo Andrés Alarcón Cares (Osorno, 16 de maig del 1988) és un ciclista xilè que competeix en equips amateurs.

## Palmarès

* 2016
** 1r al Gran Premi de San José
* 2017
** Vencedor d'una etapa a la Ruta del Centro
* 2018
** Vencedor d'una etapa a la Ruta del Centro
* 2019
** Vencedor d'una etapa a la Volta Ciclista a Chiloé
** Vencedor d'una etapa al Tour de Beauce
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Costa Rica

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Hiroyuki Nakano

Hiroyuki Nakano (中野裕之, Nakano Hiroyuki, nascut el 1958 a Fukuyama, Hiroshima, Japó) és un director de cinema japonès. Va estudiar a la universitat de Waseda.

## Filmografia

* Watching People (1989)
* Spiritual Earth: Aloha Wave (1995)
* Samurai Fiction (1998)
* Pop Group Killers (2000)
* Red Shadow (2001)
* Stereo Future (2001)
* Slow Is Beautiful (2003)
* Return (2003)
* Tajomaru (2009)
* FOOL COOL ROCK (2014)

## Referències

* ↑ Der "Kurosawa von MTV" - Hiroyuki Nakano, Porträt von Dagmar Hotze

## Enllaços externs

* Hiroyuki Nakano - Lloc web oficial
* Hiroyuki Nakano's JMDb Listing (japonès)
# Himilcó (mort 212 aC)

Himilcó (en llatí Himilco, en grec antic Ἱμίλκων) va ser un general cartaginès que va dirigir les forces a Sicília durant la Segona Guerra Púnica.
És esmentat per primer cop quan va dirigir la flota que Cartago va enviar a Sicília l'any 214 aC, en el moment que el cònsol Marc Claudi Marcel va arribar a l'illa. Sembla que va estar inactiu al cap Paquinos, esperant a veure què feia l'enemic, però sense fer res de positiu, diu Titus Livi.
Després va retornar a Cartago on se li va encomanar de seguir la guerra ara amb energia. Se li va donar el comandament de 25000 homes més i tres mil cavallers, forces amb les que va desembarcar a Heraclea Minoa i es va fer amo d'Agrigent. Aquí se li va unir Hipòcrates de Siracusa. Claudi Marcel es va retirar i Himilcó el va seguir fins a la vora del riu Anapus, però no va poder forçar el campament romà que estava molt ben defensat.
Llavors Himilcó va dirigir la seva atenció contra altres ciutats de Sicília, de les que moltes es van declarar a favor de Cartago. Murgàntia on eren el magatzems romans, va ser entregada a Himilcó pels seus habitants i Enna no va seguir el mateix camí perquè el romans (per ordre del governador Luci Pinari), van fer una matança preventiva dels seus habitants l'any 213 aC.
A la primavera següent (212 aC) Marcel va sorprendre Epipoles, un barri de Siracusa, i es va apoderar de gran part de la ciutat. Himilcó va veure la necessitat de fer aixecar el setge d'aquesta ciutat i va avançar cap a la zona junt amb Hipòcrates però els romans van rebutjar el seu atac. La pesta una vegada més va atacar als cartaginesos i el mateix Himilcó i Hipòcrates de Siracusa van morir per aquesta causa.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Himilco». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 29 juliol 2022].
# Himilcó (Primera Guerra Púnica)

Himilcó (en llatí Himilco, en grec antic Ἱμίλκων) va ser un general cartaginès de les forces de Lilibèon durant la Primera Guerra Púnica.
Apareix com a comandant d'aquesta ciutat després de la victòria del cònsol Luci Cecili Metel sobre Àsdrubal l'any 250 aC. Metel va assetjar la ciutat i Himilcó va preparar la defensa amb els seus deu mil homes. Els romans, dirigits pels cònsols Gai Atili Règul Serrà i Luci Manli Vulsó Llong, eren deu vegades més. La lluita era enèrgica per ambdós costats. Hanníbal fill d'Amílcar va aconseguir portar socors a la ciutat amb uns 50 vaixells i deu mil homes. Himilcó va renovar els atacs contra les obres dels assetjadors i va fer una sortida en la que va ser rebutjat però va aconseguir cremar els enginys de guerra romans; el setge es va convertir en un bloqueig però els bloquejats van poder mantenir les comunicacions per mar.
L'any 249 aC la victòria d'Adhèrbal a Drèpana va fer els cartaginesos amos de la mar. Himilcó apareix cooperant amb Cartal després d'aquesta batalla, quan van intentar destruir un esquadró romà que vigilava prop de Lilibèon, operació que no va tenir un èxit complet però amb el que es van obrir completament la comunicació de Lilibèon per mar, abans precària.
L'any 248 aC apareix lluitant contra els consols Luci Cecili Metel i Numeri Fabi Buteó. No torna a ser esmentat i més tard apareix com a comandant de Lilibèon el general Giscó que la governava al final de la guerra. D'aquest Himilcó en parlen Polibi, Diodor de Sicília i Joan Zonaràs.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Himilco». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 28 juliol 2022].
# Xiuladora degollada

La xiuladora degollada (Pachycephala nudigula) és un ocell de la família dels paquicefàlids (Pachycephalidae).
Habita els boscos de les terres baixes de les illes de Sumbawa i Flores (Indonèsia) a les illes Petites de la Sonda occidentals.

## Referències

* ↑ «Xiuladora degollada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/04/2022(català)
# Xiuladora de les Louisiade

La xiuladora de les Louisiade (Pachycephala collaris) és un ocell de la família dels paquicefàlids (Pachycephalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de l'Arxipèlag Louisiade, prop de la costa oriental de Nova Guinea.

## Taxonomia

Considerat dins algunes classificacions una subespècie de Pachycephala pectoralis

## Referències

* ↑ «Xiuladora de les Louisiade». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/04/2023(català)
* ↑ Handbook of the Birds of the World and BirdLife International (2022). Handbook of the Birds of the World and BirdLife International digital checklist of the birds of the world. Version 7. http://datazone.birdlife.org/userfiles/file/Species/Taxonomy/HBW-BirdLife_Checklist_v7_Dec22.zip.
# Pacov

Pacov (pronunciació txeca: [ˈpatsof]) és una ciutat a la Regió de Vysočina (República Txeca), amb una població d'aproximadament 5.000 habitants. Hi ha un château (originàriament un castell del segle xii, i reconstruït en château el segle xvi). A principis del segle xviii va ser reconstruït com a monestir. Durant el regnat de Josep II el monestir va ser cancel·lat i va esdevenir un château de nou. El segle xix part d'aquest château va ser aprofitat per a edificis destinats a mestres; el poeta txec Antonín Sova hi va néixer el 1864. Durant el comunisme el château va ser aprofitat per a barraques i fou greument damnat, per això ha hagut de ser reparat. A Pacof hi ha també una església, construïda el 1719.
Durant l'època de l'Imperi Austrohongarès Pacof també es coneixia com a Patzau en alemany.
# Ors (Nord)

Ors és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 685 habitants. Limita al nord amb Bousies i Fontaine-au-Bois, al nord-est amb Landrecies, a l'est amb La Groise, al sud amb Catillon-sur-Sambre, al sud-oest amb Bazuel i al nord-oest amb Forest-en-Cambrésis i Pommereuil.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 743 | 744 | 683 | 630 | 697 | 712 | 685 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jacky Duminy | |

## Referències

Viccionari
# Ors (Torí)

Ors (italià Oulx, piemontès Ols) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 3.119 habitants. Està situat a la Vall de Susa, una de les Valls Occitanes. Forma part de la Comunitat Muntanyenca Alta Vall de Susa. Limita amb els municipis de Bardonescha, Cesana, Exilhas, Névache (Alts Alps), Prajalats, Salbertran, Lo Sause d'Ors i Sestrieras.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Mauri Cassi | Llista cívica |

## Enllaços externs

* Oulx.org - Història, fotos i monuments
# Papa Conó

Conó (Sicília, 630 - Roma, 21 de setembre de 687) fou el 83è Papa de Roma entre 21 d'octubre de 686 i el 21 de setembre de 687.
Nascut en una data desconeguda, sembla que era fill d'un oficial de tropa de Tracesis o de Tràcia. Va ser educat a Sicília i ordenat sacerdot a Roma. Quan morí el seu antecessor, el Papa Joan V, el clergat romà es mostrà partidari de l'elecció de l'ardiaca Pasqual, i la milícia, de l'arxiprest Teodor.
La seva edat, aspecte venerable i caràcter senzill van fer que els clergues i els soldats de Roma, que estaven en desacord sobre l'elecció, deixessin de banda els seus candidats i l'elegissin papa. Va ser consagrat el 21 d'octubre del 686.
Va rebre els missioners irlandesos Quilià i els seus companys i va consagrar-lo bisbe i va encarregar-lo a ell i altres de predicar la fe a Francònia.
Va morir a causa d'una llarga malaltia, el 21 de desembre del 687. Va ser enterrat a la basílica de Sant Pere del Vaticà. Alguns diuen que fou enverinat a Roma per ordres de la cort de l'Imperi Romà d'Orient.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Mann, Horace K. «Pope Conon». A: Catholic Encyclopedia (en anglès). vol. 4. Nova York: The Encyclopedia Press, 1913.
* 1 2 «Conon» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 28 desembre 2022].
# Bataixiürt

Bataixiürt (en rus: Баташюрт) és un poble de la república del Daguestan, a Rússia. Segons el cens del 2010 tenia 3.298 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 30 juliol 2022].
* 1 2 Село Ортатюбе на карте
# Beril·lita

La beril·lita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom de la seva composició química, contenint beril·li.

## Característiques

La beril·lita és un nesosilicat de fórmula química Be₃(SiO₄)(OH)₂·H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la beril·lita pertany a «9.AE - Nesosilicats amb anions addicionals (O,OH,F,H₂O); cations en coordinació tetraèdrica [4]» juntament amb els següents minerals: euclasa, sverigeïta, hodgkinsonita, gerstmannita, clinohedrita, stringhamita, katoptrita, yeatmanita i esferobertrandita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1954 al mont Karnasurt, al massís de Lovozero, a l'óblast de Múrmansk (Districte Federal del Nord-oest, Rússia). També ha estat descrita a l'àrea del Taseq i a l'altiplà de Kuannersuit, ambdues localitzacions al complex intrusiu d'Ilímaussaq, a Narsaq (Kujalleq, Groenlàndia).

## Referències

* ↑ «Beryllite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r octubre 2016].
* ↑ «Beril·lita». TERMCAT, Centre de Terminologia. Departament de Cultura. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 maig 2024].
# Gustav Wiedemann

Gustav Heinrich Wiedemann (2 d'octubre de 1826 – 24 de març de 1899) va ser un físic alemany.

## Biografia

Wiedemann nasqué a Berlín. Després d'estudiar a al Gymansium Cölnische Humanistische entrà a la Universitat de Berlín el 1844 on esw doctorà sota la supervisió de Heinrich Gustav Magnus. La seva tesi doctoral va ser sobre química orgànica
El 1854 va ser professor ode física a la Universitat de Basilea, després va anar a les universitats de Braunschweig i el 1866 a la Politècnica de Karlsruhe. El 1871 acceptà la càtedra de física-química de la Universitat de Leipzig. Amb Rudolph Franz, Wiedemann desenvolupà la Llei de Wiedemann–Franz sobre conductivitat. Morí a Leipzig el 24 de març de 1899. August Hagenbach va ser un dels seus estudiants.

## Obra escrita

El 1877 va emprendre l'edició dels Annalen der Physik und Chemie succeint Johann Christian Poggendorff. També va publicar Die Lehre van der Elektricitat, o també titulat Lehre von Galvanismus und Elektromagnetismus el 1861.

## Referències

* ↑ Chisholm, 1911, Wiedemann, Gustav Heinrich.
* EB1911|wstitle=Wiedemann, Gustav Heinrich

## Enllaços externs

* de-ADB|55|67|70|Wiedemann, Gustav Heinrich|Reiger|ADB:Wiedemann, Gustav Heinrich
* Gustav Wiedemann al Mathematics Genealogy Project.
# Batalla de Vólkhov

«Batalla de Vólkhov» té aquests significats:
* Primera Batalla de Vólkhov o Batalla d'Udàrnik, ofensiva alemanya de la Segona Guerra Mundial del 14 al 22 d'octubre del 1941
* Segona Batalla de Vólkhov o Batalla de la posició intermèdia, contraofensiva soviètica de la Segona Guerra Mundial del desembre del 1941
* Tercera Batalla del Vólkhov o Batalla de Liuban, contraofensiva soviètica de la Segona Guerra Mundial del 1942
# Parada dos Montes

Santa Einés de Parada dos Montes és una parròquia i localitat del municipi gallec d'A Pobra do Brollón, a la província de Lugo. Limita amb les parròquies de Saa al nord-oest, Vilamor al nord-est i est, Salcedo al sud, i Lamaigrexa i Saa a l'oest.
El 2015 tenia 31 habitants agrupats en 4 entitats de població: Couso, Parada dos Montes i Río de Bois.
Entre el seu patrimoni destaca l'església de Santa Einés, del segle xix. Les festes se celebren en el mes de gener en honor de Santa Agnès (Santa Einés).

## Referències

* ↑ Dades de l'Institut Gallec d'Estadística (IGE)
# Parada do Monte

Parada do Monte és una freguesia portuguesa del concelho de Melgaço, amb 27,32 km² de superfície i 487 habitants (2001). La seva densitat de població és de 17,8 hab/km².

## Galeria

* Església de Parada do Munti.
# Biolixiviació

Biolixiviació és l'extracció de determinats metalls de les seves menes utilitzant bacteris. És un procés més net que el tradicional de lixiviació minera que utilitza cianur. La biolixiviació és una de les aplicacions tradicionals de la biohidrometal·lúrgia i es fan servir diversos mètodes per a recuperar coure, zenc, plom, arsènic, antimoni, níquel, molibdè, or, i cobalt.
Comparat amb altres mètodes d'extreacció de metalls és més ecològic però més lent.

## El procés

Per extreure or de la seva mena hi estan implicats nombrosos bacteris oxidants de ferro i sulfur incloent Acidithiobacillus ferrooxidans i Acidithiobacillus thiooxidans (abans coneguts com a Thiobacillus). Per exemple els bacteris catalitzen la ruptura del mineral anomenat arsenopirita (FeAsS) oxidant el sulfur i el metall (en aquest cas ions d'arsènic). Això permet al producte soluble dissoldre's.
Aquest procés ocorre a la membrana cel·lular del bacteri.
El procés pel coure és molt similar, el material de partida és la calcopirita.

## Biolixiviació amb fongs

Es poden utilitzar diverses espècies de fongs que poden créixer en substrats molt diferents. Aspergillus niger, Penicillium simplicissimum) són capaços de mobilitzar diversos elements del 65% al 95%.

## Referències

* ↑ «Flotation technique cleaner than heap leaching». Arxivat de l'original el 2017-11-27. [Consulta: 12 novembre 2009].

## Bibliografia

* Bioleaching, BioMineWiki Arxivat 2008-06-10 a Wayback Machine.
* Bactech
* T. A. Fowler and F. K. Crundwell - 'Leaching of zinc sulfide with Thiobacillus ferrooxidans'
* BioHeap Arxivat 2009-10-30 a Wayback Machine. - Bioleaching process developed by Pacific Ore Ltd
* Brandl H. (2001) Microbial leaching of metals. In: Rehm H.J. (ed.) Biotechnology, Vol. 10. Wiley-VCH, Weinheim, pp. 191-224
* Bioleaching microbes (bacteria, archea, fungi, lichens), BioMinewiki Arxivat 2008-06-04 a Wayback Machine.
* Bioleaching reactions, BioMineWiki Arxivat 2008-06-04 a Wayback Machine.
ing
# Bityita

La bityita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de les miques. Rep el nom pel mont Ibity, un massís de 2292 m d'alta muntanya, un punt de referència proper a la zona de la localitat tipus.

## Característiques

La bityita és un silicat de fórmula química LiCaAl₂(AlBeSi₂O$_{10}$)(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bityita pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Maharitra, a la regió de Vakinankaratra (Província d'Antananarivo, Madagascar). També ha estat descrita posteriorment en altres indrets de l'illa, així com al Brasil, el Canadà, els Estats Units, Finlàndia, Alemanya, Itàlia, Noruega, Polònia, Suècia, Rússia, Uganda, Zimbabwe i Austràlia.

## Referències

* ↑ «Bityite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 abril 2019].
# Ictiòfags

Ictiòfags (del grec antic: Ἰχθυοφάγοι al llatí Ichthyophagi, o "menjadors de peixos") és el nom donat a l'època clàssica a alguns pobles de la vora de la mar Roja. El nom era degut al fet que el seu principal aliment era el peix. Vivien al sud dels poble troglodites (que vivien en coves).

## Referències

* ↑ R. Bloch, «Ichthyophagoi», dins Der Neue Pauly. Altertum. Stuttgart-Weimar, Verlag J. B. Metzler, vol. 5, 1998
# Boguslàvets

Boguslàvets (en rus: Богуславец) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 874 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»