OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Shenzhen Open

El Torneig de Shenzhen, també conegut com a Shenzhen Gemdale Open, és un torneig de tennis professional que es disputa sobre pista dura. Actualment pertany als torneigs International Tournaments del circuit WTA femení. Se celebra al gener en el complex Shenzhen Longgang Tennis Center de Shenzhen, Xina.
El torneig es va crear l'any 2013 com a preparació del primer Grand Slam de l'any, l'Open d'Austràlia.

## Palmarès
### Individual femení

| Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| WTA 250 ||||
| 2021 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 |
| WTA International ||||
| 2020 | Ekaterina Alexandrova | Ielena Ribàkina | 6−2, 6−4 |
| 2019 | Arina Sabalenka | Alison Riske | 4−6, 7−6(2), 6−3 |
| 2018 | Simona Halep (2) | Kateřina Siniaková | 6−1, 2−6, 6−0 |
| 2017 | Kateřina Siniaková | Alison Riske | 6−3, 6−4 |
| 2016 | Agnieszka Radwańska | Alison Riske | 6−3, 6−2 |
| 2015 | Simona Halep | Timea Bacsinszky | 6−4, 6−2 |
| 2014 | Li Na (2) | Peng Shuai | 6−4, 7−5 |
| 2013 | Li Na | Klára Zakopalová | 6−3, 1−6, 7−5 |

### Dobles femenins

| Any | Campiones | Finalistes | Resultat |
| WTA 250 ||||
| 2021 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 |
| WTA International ||||
| 2020 | Barbora Krejčíková Kateřina Siniaková | Duan Yingying Zheng Saisai | 6−2, 3−6, [10−4] |
| 2019 | Peng Shuai Yang Zhaoxuan | Duan Yingying Renata Voráčová | 6−4, 6−3 |
| 2018 | Irina-Camelia Begu Simona Halep | Barbora Krejčíková Kateřina Siniaková | 1−6, 6−1, [10−8] |
| 2017 | Andrea Hlaváčková Peng Shuai | Raluca Olaru Olga Savchuk | 6−1, 7−5 |
| 2016 | Vania King Monica Niculescu | Xu Yifan Zheng Saisai | 6−1, 6−4 |
| 2015 | Liudmila Kitxenok Nadiia Kitxenok | Liang Chen Wang Yafan | 6−4, 7−6(6) |
| 2014 | Monica Niculescu Klára Zakopalová | Liudmila Kitxenok Nadiia Kitxenok | 6−3, 6−4 |
| 2013 | Chan Hao-ching Chan Yung-jan | Irina Buriatxok Valéria Soloviova | 6−0, 7−5 |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2013-10-19 a Wayback Machine. (anglès) (xinès)
* Perfil del torneig a la WTA (anglès)
Shenzhen :
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020 :
# Harry Reynolds (ciclista)

Harry Reynolds (Balbriggan, 14 de desembre de 1874 - 16 de juliol de 1940) va ser un ciclista irlandès, que va començar a córrer el 1892. Es dedicà al ciclisme en pista de manera amateur i va aconseguir dues medalles, una d'elles d'or, al Campionat del món en Velocitat. Les conseqüències d'una caiguda durant una cursa a Nova York el desembre de 1907 van posar fi a la seva carrera.

## Palmarès

* 1896
** Campió del món amateur en velocitat

## Referències

* ↑ Bevan, Chris «Martyn Irvine: How he won Ireland's first gold in 117 years» (en anglès). BBC Sport, 22-02-2013.
* ↑ «Harry Reynolds the Balbriggan Flyer». [Consulta: 27 octubre 2016].
* ↑ «Bikers Collide in the Big Race». The day, 09-12-1907, pàg. 9. «Reynolds and Benyon so badly injure they couldn't continue struggle»

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Lars Glassér

Lars Glassér (Kungsholm, 4 d'octubre de 1925 - Rättvik, 15 de gener de 1999) fou un piragüista en aigües tranquil·les suec que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del K-2, 1.000 metres del programa de piragüisme. Formà equip amb Ingemar Hedberg.
En el seu palmarès també destaquen sis medalles al Campionat del Món en aigües tranquil·les, cinc d'or i una de plata, entre les edicions del 1948 i 1954.

## Referències

* 1 2 «Olympedia –Lars Glassér». [Consulta: 15 juny 2023].
* ↑ «Lars Glassér - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 15 juny 2023].
# Jacques Daléchamps

Jacques Daléchamps o D'Aléchamps, Caen 1513- Lyon 1 de març de 1588 va ser un metge, filòleg i botànic francès.
Es doctorà a la universitat de Universitat de Montpeller el 1547. El 1552 s'instal·là a Lió on exercí la medicina.
La seva obra més important porta el títol de Historia generalis plantarum (1586-1687), és una compilació de tots els coneixements botànics de la seva època. També rep el nom de Historia plantarum Lugdunensis perquè descriu la flora de Lió (Lugdunum). Algunes parts d'aquest llibre van ser escrites per Jean Bauhin i Jean Des Moulins. L'obra descriu 2731 plantes.
El 1572 traduí l'obra del metge Galè (Administrations anatomiques de Claude Galien, traduictes fidèlement du grec en françois par M. Jaques Dalechamps, … corrigées en infinis passages avec extrême diligence du traducteur). També traduí altres autors clàssics com Plini el Vell.
Charles Plumier li dedicà el gènere biològic Dalechampia dins la família euforbiàcia
Urospermum dalechampii (amargot) és una altra planta que li és dedicada.

## Publicacions

* Historia generalis plantarum. Lyon, chez Guil. Roville, 1586.
* una edició d'Athénée, amb la traducció al llatí i comentaris, 1598
* Chirurgie Françoise. Avec plusieurs figures des Instrumens nécessaires pour l'operation manuelle: et depuis augmentee d'autres annotations sur tous les chapitres. Ensemble de quelques traictez des operations de chirurgie, facilitees & esclaircies par M. Jean Girault, Chirurgien Juré, fort celebre à Paris: avec les figures des instruments de Chirurgie. París, Olivier de Varennes, 1610. La Chirurgie française de Dalechamps és una obra actualment molt rara.
* Histoire générale des Plantes contenant VIII livres également departis en deux tomes : Sortie latine de la Bibliothèque de Me Jacques Dalechamps puis faite par Françoise par Me Jean des Moulins, mèdecins très-fameux de leur siècle, où sont pourtraités et descrites infinies plantes par les noms propres de diverses Nations, leurs espèces, forme, origine, saison, temperament naturel et vertus convenables à la mèdecine, avec un indice contenu au commencement du second, tome très utile et très nécessaire pour monstrer les proprietez des Simples, et donner guérison à toutes les parties du corps humain. Ensemble les tables des noms en diverses langues. Lyon, Guillaume Rouillé, 1615. Primera edició en francès. Traduïda del llatí al francès per Jean de Moulins.

## Enllaços externs

* Ouvrages de Dalechamps digitalitzada per les SCD de la Universitat Louis Pasteur de Strasbourg Arxivat 2009-11-11 a Wayback Machine.
La seva signatura abreviada com botànic és Daléchamps
# Artediellus ochotensis

Artediellus ochotensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 9 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 4 i 100 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: des de Hokkaido fins al nord del mar del Japó i l'oest del mar de Bering.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S., 1885. A catalogue of the fishes known to inhabit the waters of North America, north of the Tropic of Cancer, with notes on species discovered in 1883 and 1884. Rep. U. S. Fish Comm. v. 13 (1885). 789-973.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H. & C. V. Burke, 1912. Fishes from Bering Sea and Kamchatka. Bull. Bur. Fish. v. 30 (for 1910): 31-96.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Nóvikov, N. P.; Sokolovski, A. S.; Sokolóvskaia, T. G.; Iàkovlev, I. M., 2002. The fishes of Primorye. Vladivostok, Far Eastern State Tech. Fish. Univ., 552 p.
* ↑ Fedorov, V.V., I.A. Chereshnev, M.V. Nazarkin, A.V. Shestakov i V.V. Volobuev, 2003. Catalog of marine and freswater fishes of the northern part of the Sea of Okhotsk. Vladivostok: Dalnauka, 2003. 204 p.
* ↑ Andriyashev, A.P. i N.V. Chernova, 1995. Annotated list of fishlike vertebrates and fish of the arctic seas and adjacent waters. J. Ichthyol. 35(1):81-123.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Sokolovskaya, T.G., A.S. Sokolovskii i E.I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Wellsburg

«Wellsburg» té aquests significats:
* Wellsburg (Iowa).
* Wellsburg (Nova York).
* Wellsburg (Virgínia de l'Oest).
# Sill

En geologia, un sill, dic capa o filó capa (en suec, syll) és una massa tabular de constituïda per roques ígnies, disposat horitzontalment, que ha estat generat per una intrusió lateral entre dues capes de roca sedimentària, capes de lava volcànica o tova volcànica, o fins i tot al llarg de la foliació de roques metamòrfiques. Les làmines estan sempre paral·leles a les capes de roques naturals de la regió. Poden ser confosos sovint amb fluxos de lava quan són vistos des d'un punt de vista geològic, però hi ha una diferència fonamental entre aquests. Quan els fluxos de lava entren a la roca sempre ho fan per la superfície, escalfant només un costat de la roca natural de la regió. Per contra, la intrusió d'un sill a la roca crea un escalfament en ambdós costats.
Les intrusions de capes màfica i ultramàfica són una varietat de làmines que sovint contenen importants dipòsits de mena. Exemples del Precambrià inclouen els complexos de Bushveld, Insizwa, i el Gran Dic a l'Àfrica meridional, el complex intrusiu de Duluth, Minnesota al Districte Superior, i la intrusió de Stillwater en els Estats Units. Els exemples Fanerozoic són usualment més petits i inclouen el complex peridotític de l'Illa de Rum, a Escòcia i la intrusió Skaergaard a l'est de Groenlàndia. Aquestes intrusions sovint contenen concentracions d'or, platí, crom, i altres elements poc freqüents.

## Vegeu també

* Dic: a diferència d'un sill, un dic és una intrusió tabular que sí que travessa els estrats preexistents.

## Referències

* ↑ «Силл» (en rus). Gran Enciclopèdia Soviètica.
Viccionari
# Bòbila de Sugranyes

* Aquest article tracta sobre el jaciment arqueològic. Vegeu-ne altres significats a «Bòbila del Sugranyes».
La Bòbila o forn de Sugranyes és un jaciment arqueològic a Reus, a l'aire lliure, on s'han trobat restes del Paleolític mitjà o període mosterià, vora la carretera de Castellvell, entre el camí de les Ànimes i el camí de la pedrera del Coubi. El 1952, el doctor Salvador Vilaseca en va trobar les restes, sobretot estris confeccionats amb tècnica Levallois, i a partir d'aquest jaciment, va efectuar estudis sobre el període de Würm al camp de Tarragona. Força prop, a la Bòbila dels Cavallets, s'han trobat també estris de pedra. Els dos jaciments tenen expectatives però encara no han estat explorats adequadament. A Reus hi ha una altra bòbila del mateix nom, la Bòbila del Sugranyes o Forn del Manxa, vora la carretera de Tarragona.

## Referències

* ↑ Canal i Roquet, i altres, Josep «Els Mosterians de la plana Upsal-Espolla». Cypsela, IV, 1987, pàg. 177.
* ↑ «Bòbila del Sugranyes». Museu de Reus, 2010(?). Arxivat de l'original el 2015-04-17. [Consulta: 2-IV-2015].
* ↑ Amigó, Ramon. Materials per als noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 572. ISBN 8486387655.

## Vegeu també

* Llista de jaciments arqueològics de Catalunya

## Enllaços externs

* Bòbila Sugranyes o Forn del Sugranyes. Patrimoni.gencat Arqueologia
# Rosemarie Weiß-Scherberger

Rosemarie Weiß-Scherberger (Friburg de Brisgòvia, 19 de juliol de 1935 - Friburg de Brisgòvia, 20 de juliol de 2016)
fou una tiradora d'esgrima alemanya, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on disputà dues proves del programa d'esgrima. Fou quarta en la prova del floret per equips, mentre en la del floret individual quedà eliminada en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, va guanyar la medalla de bronze en la prova del floret per equips.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món d'esgrima de 1959, així com tres medalles a les Universíades, una d'or, una de plata i una de bronze. A nivell nacional va guanyar el títol individual de floret de 1962.

## Referències

* ↑ «Rosemarie Scherberger : Traueranzeige : Badische Zeitung». [Consulta: 13 agost 2023].
* 1 2 «Olympedia – Romi Weiß-Scherberger». [Consulta: 13 agost 2023].
# Stijn Steels

Stijn Steels (Gant, 21 d'agost de 1989) és un ciclista belga, professional des del 2014. Actualment corre a l'equip Sport Vlaanderen-Baloise. És nebot de Tom Steels, antic ciclista professional.

## Palmarès

* 2007
** 1r al Circuit Mandel-Lys-Escaut júnior
** Vencedor d'una etapa a la Kroz Istru
* 2010
** 1r a la Ronde van Vlaams-Brabant
** 1r als Boucles de l'Austreberthe
** Vencedor d'una etapa al Tour de Franche-Comté
** Vencedor d'una etapa al Tour de Moselle
* 2015
** 1r a l'A través de les Ardenes flamenques
* 2016
** 1r al Gran Premi de Lillers-Souvenir Bruno Comini

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Wellsville

«Wellsville» té aquests significats:
* Wellsville (Kansas).
* Wellsville (Missouri).
* Wellsville (Nova York).
* Wellsville (Ohio).
* Wellsville (Pennsilvània).
* Wellsville (Utah).
# Edoardo Garbin

Edouardo Garbin (Pàdua, 12 de març de 1865 - Brescia, 12 d'abril de 1943) fou un tenor italià. Va estar casat amb la soprano Adelina Stehle.
Va estudiar a Milà amb els mestres Alberto Selva i Vittorio Orefice. El 1891 va fer el seu debut a Vicenza com a Don Alvaro a La forza del destino. Dos anys després apareix a La Scala com a Fenton en l'estrena mundial de Falstaff. Posteriorment, es va casar amb Adelina Stehle, amb qui va actuar durant molts anys, principalment en les òperes de Puccini. També va actuar el 1900 a l'estrena de Zazà de Ruggero Leoncavallo com a Dufresne, també a La Scala, on hi va romandre fins al 1918. Altres estrenes on intervingué foren com a Guevara a Cristoforo Colombo d'Alberto Franchetti i a Montemezzi de Giovanni Gallurese. Els seus èxits europeus no es van repetir a Londres, on no va ser ben rebut per la premsa crítica el 1908.
La temporada 1900-1901 va actuar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Biografia a historicopera.com». Arxivat de l'original el 2012-09-19. [Consulta: 18 agost 2012].
* ↑ Biografia a answers.com
# Bòbila de Vacarisses

La bòbila de Vacarisses o bòbila del Clot de Torroella és una construcció del segle XIX per a la fabricació de maons d'argila per a la construcció de la Companyia del Ferrocarril de Saragossa a Barcelona entre Terrassa i Manresa que va entrar en servei en 1859, i per a la que es va posar en servei la cantera del Mimó i un forn de calç a prop del viaducte del Boixadell i una ferreria al costat de la Masia de l'Orpina. Ubicada darrere de l'Estació de Vacarisses-Torreblanca de RENFE, tot seguint un corriol, hi ha aquesta construcció mig abandonada que consta de coberts sostinguts sobre pilars de maó i que conserva part del forn i una xemeneia. Captaires i indigents, sembla volten per aquest espai en temps de poc fred.

## Referències

* 1 2 3 4 «Bòvila. Vacarisses | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 6 desembre 2022].
* ↑ «596 abril 2018 by Vacarisses, balcó de Montserrat - Issuu» p. 26-27. [Consulta: 6 desembre 2022].
# 3a Brigada de Guàrdies Mecanitzats "Kune"

La 3a brigada de guàrdia "Kune" (en croat: 3. gardijska brigada "Kune") fou una brigada mecanitzada fundada l'any 1991 a la ciutat de Vinkovci. És una de les 4 brigades croates més elits de l'Exèrcit croat.
La brigada es va fundar per defendre Vukovar, tot i que va caure a les mans de l'Exèrcit Popular Iugoslau. En el mateix any la unitat amb la força de dos batallons d'infanteria intenta trencar l'encerclament de Vukovar. En 1991 l'últim intent de trencar a Vukovar. Per primera vegada durant la Guerra, tota la brigada va participar en l'acció, fins aleshores la participació era de batallons i grups tàctics.
# Xi Gang

Xi Gang (xinès simplificat: 奚冈; xinès tradicional: 奚岡; pinyin: Xī Gāng), conegut també com a Chunzhang, Tiesheng i Hezhusheng, fou un pintor, artesà de segells per a tinta, escriptor i cal·lígraf que va viure sota la dinastia Qing. Va néixer l'any 1746 a Qiantang, actualment Hangzhou, província de Zhejiang, però no hi ha unanimitat entre els experts, i va morir el 1803.
Fou cèlebre com a paisatgista amb un estil representatiu del sud del país. També pintava “Guanyins” Realitzava les seves pintures amb pinzellades delicades de forma elegant. Pintant flors s'inspirava en l'estil de mestres del període Qin i Han. Va formar part del col·lectiu denomina “Mestres Zhexi” influïts pels Quatre Wang. Entre les seves obres destaquen: “La Dam Xi Shi”, “Paisatge fluvial amb embarcació” i “Muntanya a la tardor”. Es troben pintures a: British Museum, Staatliche Museen de Berlín, Museu del Palau de Pequín i al Museu de Xangai.

## Referències

* ↑ Font: china-on-site i arts.cultural-china.
* ↑ Font: K.Karlsson i P. Luo. Pàg, 176)

## Bibliografia

* Luo Ping: The Life, Career, and Art of an Eighteenth-century Chinese Painter de Kim Karlsson. Tesi Doctoral. ISBN 3-03910-223-0. Pàgs. 90, 102, 176-177 i 184.
* Ding Jing (1695-1765) and the Foundation of the Xiling Identity in Hangzhou” (Capítol 5) de Chak Kwong Lau. UMI núm 3226268. Pàgs. 225-226.
* The Art Book of Chinese Paintings. Editorial Long River Press
* Dictionnaire des peintres, sculpteurs, dessinateurs et graveurs (Dictionnaire Bénézit) d'Emmanuel Bénézit.

## Enllaços externs

* http://arts.cultural-china.com/en/77Arts7088.html Arxivat 2017-05-01 a Wayback Machine.
* http://www.kaikodo.com/index.php/exhibition/detail/fans_of_chinese_painting/447 Arxivat 2014-09-03 a Wayback Machine.
* http://www.china-on-site.com/pages/painter/1134.php Arxivat 2014-09-03 a Wayback Machine.
# Edoardo Martino

Edoardo Martino (Alessandria, Regne d'Itàlia, 20 d'abril de 1910 - Roma, 5 de desembre de 1999) fou un polític italià que va ser membre de la Comissió Rey entre 1967 i 1970.

## Orígens

Va estudiar filosofia i història a l'Escola Superior de Pisa, esdevenint professor de la Universitat Internacional de Ciències Socials de Roma. Durant la Segona Guerra Mundial va participar en la campanya de Rússia, i posteriorment afiliat a la resistència italiana va participar activament en l'alliberament del país mitjançant l'organització de la XI Divisió de Partisans.

## Activitat política

Afiliat l'any 1943 a la Democràcia Cristiana (DC), el 1948 fou escollit diputat al Parlament italià, escó que va mantenir fins al 1963. Va exercir diversos càrrecs de sotsecretari de Defensa i Relacions Exteriors en diversos governs d'Amintore Fanfani, Antonio Segni i Giovanni Leone
La tardor de 1957 fou escollit membre de la delegació italiana de l'Assemblea General de les Nacions Unides, esdevenint l'any següent representant del seu país al Parlament Europeu. El juliol de 1967 abandonà les seves funcions al Parlament per esdevenir membre de la Comissió Rey, sent nomenat Comissari Europeu de Relacions Exteriors, càrrec que va mantenir fins al juny de 1970. Morí de 1999 a la seva residència de Roma.
# Abella de la mel asiàtica gegant

L'abella de la mel asiàtica gegant (Apis dorsata) és una espècie d'himenòpter apòcrit de la família dels àpids (Apidae) originària del sud i sud-est d'Àsia principalment en zones boscoses com el Terai de Nepal. La subespècie amb els individus més grossos és la dels penya-segats de l'Himalaia, Apis dorsata laboriosa, però les abelles obreres típiques d'altres subespècies d'Apis dorsata fan al voltant de 17-20 mm de llargada.

## Història natural

Fan els nius principalment en llocs exposats lluny del sòl, en branques d'arbres o en penya-segats i de vegades en edificis. Mai no s'ha domesticat Apis dorsata. Cada colònia consta d'una sola bresca vertical. Quan són molestades les abelles mostren com a defensa un comportament col·lectiu en forma d'onades sincronitzades (com es fa en els estadis esportius).
Són abelles tropicals i en la majoria de llocs són migradores i sembla que tornen als mateixos llocs any rere any.
Malgrat que són agressives els pobles indígenes n'aprofiten la mel i la cera, en una pràctica tradicional coneguda com cacera de la mel.

## Subespècies

Michael S. Engel va reconèixer les següents subespècies:
* Apis dorsata dorsata; principalment a l'Índia
* Apis dorsata binghami Cockerell; Malàisia i Indonèsia
* Apis dorsata breviligula Maa; Filipines
* Apis dorsata laboriosa Fabricius; Dels penya-segats d'Himàlaia, també a Myanmar, Laos, i sud de la Xina

## Referències

* ↑ «Abella de la mel asiàtica gegant». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Michael S. Engel «The taxonomy of recent and fossil honey bees (Hymenoptera: Apidae: Apis)». Journal of Hymenoptera Research, 8, 1999, pàg. 165–196.
* ↑ «BioLib - Apis dorsata» (en anglès). [Consulta: 18 agost 2023].

## Enllaços externs

* Communication and defense behaviour of Asian Giant Honeybee Apis dorsata — a research project in Nepal in 2009 Arxivat 2017-09-17 a Wayback Machine.
# Mare de Déu de les Ares

La Mare de Déu de les Ares és un santuari del terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme de la Mancomunitat dels Quatre Pobles.
És un santuari modern, de factura d'imitació del romànic, que substituí un de més antic. Fou reconstruït el 1960. S'hi venera la Mare de Déu que dona nom al santuari, amb un aplec de força concurrència de persones de la comarca que se celebra el 7 de juliol.
Al seu nord-oest, a prop i a l'altre costat de la carretera C-28, hi ha el Refugi de les Ares.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Son». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Col·lecció d'imatges antigues del santuari i del Port de la Bonaigua
* La Mare de Déu de les Ares en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* Mare de Déu de les Ares, façana NE.
* Mare de Déu de les Ares, des de l'O.
* Mare de Déu de les Ares, façana SO.
* Mare de Déu de les Ares, porta a la façana SE.
* Mare de Déu de les Ares, material d'espoli.
* Mare de Déu de les Ares, material d'espoli.
# Jean Nouguès

Jean Nouguès (Bordeus, Aquitània, 25 d'abril de 1875 - París, Illa de França, 28 d'agost de 1932) fou un compositor francès.
Alumne del col·legi de Basats (Gironda), a l'edat de vint-i-un anys estrenà en el Grand Theatre de Bourdeus la seva primera òpera Le Roi de Papegai, completant després els estudis a París, tenint com un dels seus professors Massenet. El 1904 es representà Thamyris; l'any següent Maeterlinck li encarregà la música per la seva obra La mort de Tintangiles (representada a París el 1905) i Henryk Sienkiewicz la música per Quo vadis? (1909, també representada al Gran Teatre del Liceu el 27 de novembre de Barcelona el 1920).
A més de les mencionades va compondre, les obres següents:
* Chiquito, (1909)
* L'Auberge rouge, (1910)
* La Vendetta, (1911)
* L'Aigle, (1912)
* La danseuse de Pompei, (1913)
* Narkiss, (1913)
* Cyrano de Bergerac, (1919)

## Referències

* ↑ Dada a La Vanguardia del 3 d'octubre de 1920

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apendix núm 7, pàg. 1128 (ISBN 84-239-4577-4)