OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Satarques

Els satarques (en llatí satarchae) eren un poble escita que vivia a la costa oriental del Quersonès Tàuric.
Habitaven en coves i forats a terra per protegir-se del fred i es tapaven amb pells fins i tot la cara, deixant només uns forats pels ulls, diu Pomponi Mela. No coneixien l'or ni la plata i comerciaven a base d'intercanvis. Plini el Vell els dona el nom d'escites satarcs (Scythi satarchi). Segons Claudi Ptolemeu posseïen una ciutat anomenada Satarche (Σατάρχη) a la regió, més tard anomenada Matarcha (Μάταρχα), però el relat dels satarques que vivien en coves no sembla compatible amb la construcció de ciutats. L'escriptor Gai Valeri Flac també parla d'una ciutat o districte de nom Satarche, i diu que era rica en bestiar. També diu que els seus habitants tenien el pèl ros.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Satarchae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 agost 2021].
# Universitat de Còrsega Pasquale Paoli

La Universitat de Còrsega Pasquale Paoli és una universitat francesa que allotjà més de quatre mil estudiants des del curs 2005/2006. La seva seu, la mateixa que durant la seva fundació, se situa a Corte, la ciutat de Pasquale Paoli. Va ser oberta en 1765, durant la República de Còrsega. Rousseau, Voltaire, Montesquieu la van visitar. En 1768 va ser tancada, amb l'inici de la dominació francesa a Còrsega.
Durant els anys seixanta fou una de les principals reivindicacions del nacionalisme cors, i després de queixes i protestes va reobrir una altra vegada en 1981.

## Organització

Està dividida en tres campus. El departament d'art (LLASH llengües, lletres, arts i ciències humanes) proposa un diploma professional de tres anys d'estudis de música tradicional corsa. La Facultat de Ciència i Tècnica proposa tres llicenciatures (màster en francès) relacionades amb el medi ambient i les energies renovables:
* GIL, Gestion Intégrée du Littoral
* IngEco, Ingénierie Ecologique (ingenería ecològica)
* SEER, Systèmes Energétiques et Energies Renouvelables (sistemes energètics i energia renovable)

## Els Campus

El Palau Nacional, se situa a la Ciutadella, en el mateix lloc on estava durant la seva primera època. En aquest edifici es troba:
* El degà
* El vicedegà
* El secretari general i dels serveis administratius
El Campus Camaran, del cognom de l'antic amo del terreny, (ho va vendre perquè es construïx el campus). Va ser el primer Campus obert en 1981. Aquest allotja:
* la facultat de Lletres, Llengua, Art o Ciència Humana
* la facultat de Dret, Ciència Social i Economia
* la biblioteca universitària
* els serveis administratius
* el CROUS
* la cafeteria universitària
El Campus Grossetti on estan situats:
* la facultat de Ciència i tècnica
* l'Institut Universitari de Tecnologia
* el departament sanitari

## Enllaços externs

* Universitat de Còrsega Pasquale Paoli - Lloc web oficial
* Facultat de ciència i Tècnica
* WCORTE : Associació dels estudiants de la Universitat Pasquale Paoli Arxivat 2016-01-12 a Wayback Machine.
* Associació dels estudiants del màster SEER Arxivat 2009-06-21 a Wayback Machine.
# Xukurú

El xukurú (Xucuru, Shukurú, Ichikile) és una llengua del Brasil extingida i poc certificada parlada pels xukurús. També es coneix com Kirirí, Kirirí-Xokó, Ichikile. Només es coneix per unes poques llistes de paraules i un esbós de Geraldo Lapenda (1962).
Originalment es parlava a la serra de São José i al riu Meio, riu Capibaribe i riu Taperoa als estats de Pernambuco i Paraíba. Loukotka (1968) informa de les ubicacions més recents com Serra do Ororubá i Cimbres.

## Classificació

Loukotka (1968) considera el xukurú com a part d'una petita família amb el paratió.

## Altres idiomes amb aquest nom

Xukuru-Kariri és una varietat del xokó, que pot ser una llengua kariri. El nom Kiriri és compartit amb el dzubukuá, un altre idioma kariri, i pel katembrí. El nom "Kiriri-Xoko" es comparteix amb una altra varietat de Xokó.

## Distribució

Geraldo Lapenda (1962) va informar que els xukuru es van trobar principalment als assentaments de Canabrava i Brejinho a l'"aldeia" de Cimbres, Pesqueira. També es poden trobar assentaments a Cajueiro, Ipanema Velho, Caldeirão, Jitó, Lagoa, Machado, Sitio do Meio, Riacho dos Afetos, Trincheiras, Bem-te-vi, Santana, i São José. Encara que tradicionalment els xukurú ocupaven Serra do Ororobá, també es podien trobar a d'altres municipis de Pernambuco com Caruaru, Brejo da Madre de Deus, Belo Jardim, Sanharó, Poção, Pesqueira, i Arcoverde.

## Fonologia
### Consonants

Consonants xukurú:
| p | | t | | k | |
| b | | d | | g | |
| | f | s | ç | | h |
| | v | z | | | |
| m | | n | | | |
| | | l | | | |
| | | r | j | | |

### Vocals

Vocals xukurú:
| i | u |
| é [e] | ó [o] |
| ê [ɛ] | ô [ɔ] |
| a ||
El xukurú també té vocals nasalitzades. Lapenda (1962) transcriu les vocals nasalitzades com a Vn (vocal ortogràfica seguida de n).

## Morfologia

Els sufixos habituals a Xukuru inclouen -go, que forma verbs, adjectius i substantius, i -men, de significat incert.

## Vocabulari

Vocabulari xucurú de Pompeu (1958), citat de Curt Nimuendajú:
    Portuguès (original)Anglès (traduït)Xucurú homemmanxenúpre mulherwomanmoéla fogofireintôa águawaterteu pedrastonekébra cabeçaheadkreká orelhaearbandulak bôcamouthmãz nariznosekorõzá línguatongueizarágo dentetoothciladê mãohandkereké péfootpoyá casahousesek olho (olha)eye (see)pigó

## Referències

* 1 2 3 4 5 Lapenda, Geraldo Calábria. 1962. O dialecto Xucuru. Doxa (Revista Oficial do Departamento de Cultura do Diretório Acadêmico da Faculdade de Filosofia de Pernambuco da Universidade do Recife), ano X, n. 10, p. 11-23.
* 1 2 Loukotka, Čestmír. Classification of South American Indian languages. Los Angeles: UCLA Latin American Center, 1968.
* 1 2 Pompeu Sobrinho, Thomaz. 1958. Línguas Tapuias desconhecidas do Nordeste: Alguns vocabulários inéditos. Boletim de Antropologia (Fortaleza-Ceará) 2. 3-19.
* ↑ Nimuendajú, Kurt. “Revista do Instituto Arqueológico, Histórico e Geográfico Pernambucano”. ns. 155, 158.
# Niquelblödita

La niquelblödita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de la blödita. Rep el seu nom pel seu contingut de níquel i per ser químicament similar a la blödita.

## Característiques

La niquelblödita és un sulfat de fórmula química Na₂Ni(SO₄)₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Acostuma a trobar-se en forma de cristal·lets plans, de fins a 150 micres, amb formes suaus segurament arrodonides per la solució, i en eflorescències.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la niquelblödita pertany a «07.C - Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: krausita, tamarugita, kalinita, mendozita, lonecreekita, alum-(K), alum-(Na), tschermigita, lanmuchangita, voltaïta, zincovoltaïta, pertlikita, amoniomagnesiovoltaïta, kröhnkita, ferrinatrita, goldichita, löweïta, blödita, changoïta, zincblödita, leonita, mereiterita, boussingaultita, cianocroïta, mohrita, niquelboussingaultita, picromerita, polihalita, leightonita, amarillita, konyaïta i wattevil·lita.

## Formació i jaciments

Aquesta espècie ha estat identificada a partir d'exemplars recollits en dos indrets diferents de l'estat d'Austràlia Occidental: les mines de níquel de Kambalda, al comtat de Coolgardie, i la mina de níquel de Carr Boyd Rocks, al comtat de Menzies. Només ha estat descrita en altres dos indrets a tot el planeta: el dipòsit de sulfats de Sohland an der Spree, a Oberlausitz (Saxònia, Alemanya), i la mina Km-3, a Làurion (Grècia).

## Referències

* ↑ «Nickelblödite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 juliol 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 29 juliol 2017].
* ↑ «Nickelblödite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 5 de març 2016. [Consulta: 29 juliol 2017].
# Corb marí ullgroc

El corb marí de Magallanes (Phalacrocorax neglectus) és un ocell marí de la família dels falacrocoràcids (Phalacrocoracidae) que habita les costes de Namíbia i sud-oest de Sud-àfrica.
# Lithophragma

Lithophragma és un gènere amb dotze espècies de plantes de flors pertanyent a la família Saxifragaceae. Són nativs de l'oest d'Amèrica del Nord.
Té les flors amb els pètals de color blanc brillant, lobulats o dentats. Cada pètal sembla 3-5 pètals, quan s'observa, els lòbuls es fonen a la base formant un sol pètal. La majoria de les espècies es reprodueixen per bulbs en lloc de llavors. L. maximum està inclosa com a espècie en perill d'extinció.

## Espècies seleccionades

* Lithophragma affine
* Lithophragma bolanderi
* Lithophragma campanulatum
* Lithophragma cymbalaria
* Lithophragma glabrum
* Lithophragma heterophyllum
* Lithophragma maximum
* Lithophragma parviflorum
* Lithophragma tenellum
# Spelaeornis

Spelaeornis és un gènere d'ocells de la família dels timàlids (Timaliidae) i l'ordre dels passeriformes.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per 8 espècies
* Spelaeornis caudatus - timàlia caragolet gorja-rogenca.
* Spelaeornis badeigularis - timàlia caragolet dels Mishmi.
* Spelaeornis troglodytoides - timàlia caragolet alabarrada.
* Spelaeornis kinneari - timàlia gorjaclara.
* Spelaeornis chocolatinus - timàlia caragolet xocolata.
* Spelaeornis oatesi - timàlia caragolet d'Oates.
* Spelaeornis longicaudatus - timàlia caragolet de pit lleonat.
* Spelaeornis reptatus - timàlia caragolet ventregrisa.
# Scardinius plotizza

Scardinius plotizza és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 51 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Euràsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Billard, R., 1997. Les poissons d'eau douce des rivières de France. Identification, inventaire et répartition des 83 espèces. Lausanne, Delachaux & Niestlé, 192p.

## Bibliografia

* Crivelli, A.J., 1996. The freshwater fish endemic to the Mediterranean region. An action plan for their conservation. Tour du Valat Publication, 171 p.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tsvetnoi (Calmúquia)

* Per a altres significats, vegeu «Tsvetnoi».
Tsvetnoi (en rus: Цветной) és un poble (un possiólok) de Calmúquia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 49 habitants. Pertany al districte municipal de Priiútnoie.

## Referències

* ↑ «Климат: Амтя Уста». Arxivat de l'original el 2015-02-27.
* ↑ «усн». Arxivat de l'original el 2014-10-17.
* ↑ «L-38 карты Генштаба СССР. Элиста, Черкесск, Пятигорск, Волгодонск». Arxivat de l'original el 2014-10-17.
# Xukavka

Xukavka (en rus: Шукавка) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 593 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# Wilson's Mills

Wilson's Mills és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2008 tenia 1.598 habitants, 465 habitatges i 357 famílies. La densitat de població era de 136,2 habitants per km².

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Wilson's Mills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wilson's Mills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Lion Air

PT Lion Mentari Airlines, que opera com a Lion Air, és l'aerolínia de baix cost més gran a Indonèsia i la primera d'Àsia a oferir vols amb seients tant en classe turista com en preferent. Lion Air també vola a Malàisia, Singapur, Vietnam i l'Aràbia Saudita. La seva base d'operacions principal és l'Aeroport Internacional Soekarno-Hatta, Jakarta. Duu a terme vols regulars de passatgers a la seva extensa xarxa domèstica amb 42 destinacions i 226 vols diaris (desembre del 2009). Igual que moltes altres aerolínies indonèsies, Lion Air està a la llista d'aerolínies prohibides en la Unió Europea a causa de motius de seguretat des de desembre del 2015.

## Història

L'aerolínia va ser fundada el 1999 i va començar a operar el 30 de juny de l'any 2000, quan va iniciar els vols regulars de passatgers entre Jakarta i Pontianak usant un Boeing 737-200. És propietat de Rusdi Kirana i la seva família.
L'any 2010, Lion Air va incrementar el nombre de vols a Jiddah fins a aconseguir les cinc freqüències setmanals. Aquesta ruta estava servida per dos Boeing 747-400 que comptaven amb 496 places cadascun.

### Lion Air Australia

El gener del 2008, Lion Air va anunciar els seus plans de començar a operar des d'Austràlia. La nova aerolínia, que s'anomenaria Lion Air Austràlia, tenia planejat operar com una aerolínia de vols de cabotatge i internacionals. No ha tornat a haver-hi notícies des de llavors.

## Flota

La flota de Lion Air inclou, a mitjans del 2016, compta amb les aeronaus següents (en servei o sota comanda):

## Referències

* 1 2 «World Airlines». Flight International, 03-04-2007, p. 106.
* ↑ Lista de compañías aéreas prohibidas en la UE
* ↑ Lion Air añade vuelos extra a Jeddah
* ↑ «Lion Air volará a destinos australianos como Lion Air Australia». Arxivat de l'original el 2008-12-05. [Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ Flota en Airfleets
* ↑ Airlinerlist
# Spirits in the Forest

Spirits in the Forest – A Depeche Mode Film és una pel·lícula d'un concert i documental de la banda britànica Depeche Mode, dirigit per Anton Corbijn. Es tracta del darrer concert realitzat per la banda dins la gira Global Spirit Tour en el Waldbühne de Berlín (Alemanya), i també hi ha les històries de sis seguidors de la banda. Es va estrenar en cinemes a nivell mundial el 21 de novembre de 2019. Uns mesos després, el 26 de juny de 2020, es va publicar un DVD i un Blu-Ray amb el concert complet titulat LiVE SPiRiTS.

## Producció

Per a la promoció del seu llançament, Depeche Mode va anunciar un concurs en el qual qualsevol seguidor o persona famosa per enviar material relacionat amb la banda: anècdotes, vídeos, fotografies o versions de les cançons. Sis dels guanyadors van ser premiats per ser inclosos en la pel·lícula. Un equip de producció va viatjar a casa de cada una d'aquestes persones per filmar les seves històries i llavors van viatjar al convert final de la gira Global Spirit Tour, que es va celebrar a Berlín (Alemanya). En aquest concert van interpretar un ventall ampli de les cançons del seu repertori, diverses del darrer àlbum, i altres que no tocaven en directe des de feia molts anys.
El mes abans de la seva estrena, el 29 d'octubre de 2019, es va realitzar una preestrena en el Curzon Mayfair de Londres amb la presència del director de la pel·lícula, Anton Corbijn.
La publicació del CD, DVD i Blu-Ray es va realitzar el 26 de juny de 2020, vuitè àlbum de directe de la banda. Per a la seva promoció van llançar una versió en directe de la cançó «Cover Me» quatre dies abans.

## Posició en llistes

| Llista (2020) | Posició |
| Alemanya | 1 |
| Espanya | 3 |
| França | 4 |
| Itàlia | 7 |

## Referències

* ↑ «Spirits in the Forest» (en anglès). SpiritsInTheForest.com. Arxivat de l'original el 2019-12-22. [Consulta: 23 gener 2021].
* 1 2 Grow, Kory. «Depeche Mode Doc ‘Spirits in the Forest’ to Weave Fans’ Stories With Concert Footage» (en anglès). Rolling Stone, 19-09-2019. [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ «Spirits in the Forest» (en alemany). Musik Industrie. [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ «Top 100 Albumes – Semana 27: del 26.6.2020 al 2.7.2020» (en anglès). Productores de Música de España. [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ «Depeche Mode - Spirits in the Forest» (en francès). Infodisc.fr. [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ «Albumit 27/2020» (en italià). HitParadeItalia.it. [Consulta: 3 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Spirits in the Forest - Lloc web oficial
# Scardinius graecus

Scardinius graecus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 40 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud de Grècia.

## Referències

* ↑ Bonaparte C. L. 1837. Iconografia della fauna italica per le quattro classi degli animali vertebrati. Vol. III. Pesci. Roma. Iconografia, v. 3. Fasc. 19-21, puntata 94-103, 105-109.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Muus, B.J. i P. Dahlström, 1968. Süßwasserfische. BLV Verlagsgesellschaft, Múnic, Alemanya. 224 p.

## Bibliografia

* Economidis, P.S., 1995. Endangered freshwater fishes of Greece. Biol. Conserv. 72:201-211.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# San Sebastiano

* Per a altres significats, vegeu «San Sebastiano Curone».
San Sebastiano és una església d'estil renaixentista al sestiere de Dorsoduro de Venècia (Itàlia). La construcció començà el 1506 i acabà el 1548, consagrada finalment l'any 1562.
Sobre el lloc on s'alça l'actual església hi havia anteriorment un hospici fundat pels germans de la Congregació de Sant Jerònim el 1393. Tres anys més tard, al costat de l'hospici s'hi fundà també l'oratori de «Santa Maria plena de gràcia i justícia», que l'any 1455 s'amplià i el 1468 es transformà en una església dedicada a sant Sebastià màrtir.
L'església actual fou iniciada el 1506 sobre projecte d'Antonio Abbondi, anomenat Scarpagnino, i fou acabada el 1548 consagrant-se el 1562. El projecte és sobri en allò essencial, sigui per respecte a les exigències espirituals dels comitents, la regla monàstica dels quals preveia un estil de vida sever i modest, sigui pels reduïts recursos financers posats destinats a l'obra.
L'església presenta un bellíssim cicle de frescs de Paolo Veronese, que decorà el sostre de la sagristia, la nau central, el fris, la part oriental del cor, l'altar major, les portes dels panells de l'orgue i el presbiteri. Entre ells hi ha tres llenços amb escenes de la vida d'Ester. El propi artista es troba sepultat a l'església, al costat de l'orgue.
# Uperoleia minima

Uperoleia minima és una espècie de granota que viu a Austràlia.

## Referències

* Hero, J.-M., Roberts, D. & Horner, P. 2004. Uperoleia minima. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 22 d'abril del 2008.
# Hemiphractus johnsoni

Hemiphractus johnsoni és una espècie de granota que es troba al Brasil, Colòmbia i, possiblement també, al Perú.

## Referències

* Fordham et al (2006). Hemiphractus johnsoni. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 1 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Contard d'Este

Contard d'Este (Ferrara, 1216-Broni, Pavia, 16 d'abril de 1249) fou un noble, eremita i pelegrí. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Contard nasqué a Ferrara, en la família dels marquesos d'Este, senyors de la ciutat. Ja de jove, el noi va sentir la crida de la religió i abandonà les riqueses i els seus drets de successió per viure pobrament segons les directrius evangèliques.
Volent visitar els llocs sants, marxà de Ferrara amb alguns companys per fer pelegrinatge a sant Jaume de Compostela. En arribar a Broni (província de Pavia), emmalaltí i, veient que hi moriria, expressà el desig de ser-hi sebollit. Hi morí el 16 d'abril de 1249.

## Veneració

En morir, ningú no sabia qui era, però segons la llegenda, alguns esdeveniments inexplicables succeïren: quan morí, les campanes del lloc començaren a repicar soles i el cos del mort desprengué llum, com unes flames. La gent de Broni, en veure-ho, venerà el cos com a sant i l'enterrà a l'església, després convertida en basílica menor de San Pietro Apostolo. El culte popular fou aprovat per Pau V i confirmat per Urbà VIII.
Cada 16 d'abril es fa la festivitat litúrgica, i a Broni, on és el patró, l'últim dissabte d'agost es fa una processó per celebrar la translació del cos a la basílica.

## Notes

* ↑ Les genealogies de les branques de marquesos i ducs governants a la ciutat, però, no l'esmenten: probablement nasqués d'una branca lateral, vinculada a la dels marquesos de Ferrara, però no en seria descendent directe. Algunes fonts, com Sologeneaologia el donen com a fill d'Azzo VII d'Este i Giovanna, però això voldria dir que el seu pare el va concebre només amb onze o menys anys i abans de casar-se.

## Bibliografia

* SAN CONTARDO D'ESTE.
* Genealogia dels senyors de Mòdena i Ferrara.
# Abarema piresii

Abarema piresii és una espècie de llegum del gènere Abarema de la família Fabaceae. L'espècie es troba a l'estat de Pará, al nord del Brasil.

## Referències

* ↑ Barneby & Grimes (1996), ILDIS (2005)

## Bibliografia

* Barneby, R.C. & Grimes, J.W. (1996): Silk Tree, Guanacaste, Monkey's Earring: A generic system for the synandrous Mimosaceae of the Americas. Part I. Abarema, Albizia, and Allies. Memoirs of the New York Botanical Garden 74(1): 1-292. ISBN 0-89327-395-3 (anglès)
* International Legume Database & Information Service (ILDIS) (2005): Genus Abarema (anglès)
# Aimé Jacquet

Aimé Jacquet, és un exfutbolista professional francès i actual entrenador d'equips de futbol. Va néixer a Sail-sous-Couzan (Departament del Loira), el 27 de novembre de 1941. Durant la seva curta trajectòria com a futbolista, va militar en dos clubs de França: AS Saint-Etienne (de 1961 a 1973) i Olympique de Lió (de 1973 a 1976), on hi feia de migcampista defensiu.
Després de la seva retirada, va dedicar el seu temps a la Direcció tècnica, arribant a dirigir la selecció del seu país, amb la qual obtingué el seu èxit més recordat: la Copa del Món de Futbol de 1998, celebrada precisament a França. Actualment, es troba allunyat de l'ambient futbolístic, del qual es va retirar després de l'obtenció del títol mundial amb la selecció francesa.

## Referències

* ↑ «Aimé Jacquet» (en francès). Pari-Et-Gagne.com. [Consulta: 17 abril 2013].
* ↑ «Aimé Jacquet». Football Database.eu. [Consulta: 17 abril 2013].
* ↑ «"Classic Football: France 1998"». Arxivat de l'original el 2007-03-13. [Consulta: 24 setembre 2006].. FIFA. Consultat 17 abril 2013.
* ↑ «Jacquet to become France technical director». ESPN Soccernet, 17-07-1998 [Consulta: 28 setembre 2014]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 1999-04-17. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «Aimé JACQUET» (en francès). FFF. Arxivat de l'original el 27 de maig 2013. [Consulta: 17 abril 2013].

## Enllaços externs

* Història d'Aime Jacquet Arxivat 2009-02-16 a Wayback Machine.