OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palau Comtes de Berenguer

El Palau Comtes de Berenguer, Molí de Benages o Cal Comte és un edifici del municipi de Bescanó (Gironès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El palau dels comtes de Berenguer també conegut com a molí de Benages és una casa senyorial formada per diferents cossos adossats. Consta de planta, pis i segona planta. La coberta és de teula àrab a doble vessant. Les obertures del primer pis són balcons amb baranes de ferro, en algun cas n'hi dos de junts i d'altres independents. A la segona planta hi ha finestres allargades. En un costat s'obre un pas a través de l'edifici en forma d'arc rebaixat. En aquest mateix costat hi ha un cos que sobresurt en forma de torratxa.
La capella-mausoleu adossada a la casa és un edifici de planta circular amb absis i dues capelles laterals. Està coberta amb cúpula rebaixada. A la part alta del mur s'obren quatre finestres d'arc de mig punt amb columnes que s'alternen amb 4 fornícules. Les capelles contenen les tombes de la família Berenguer. A l'exterior el perímetre és recorregut per dents de serra i arcuacions llombardes. El campanar d'espadanya s'aixeca al costat dret. La façana és un cos rectangular que repeteix els motius decoratius i té una portalada d'arquivoltes de mig punt. La interessant construcció utilitza elements propis de la tipologia del romànic però interpretant-los de manera diferent

## Història

L'origen d'aquesta casa es remunta al 1603. Durant el segle xviii, el mas va ser el centre administratiu de les propietats feudals heretades pels Benages. Al segle xix l'edifici és reformat i de llavors ençà és conegut com cal Comte.
La capella fou bastida, per exprés desig de la comtessa Dolors de Llobet, per acollir les despulles del comte, Joaquim de Berenguer i de Camps de Benaiges, que morí 1879. Actualment es troba en un estat d'abandonament lamentable i amenaça ruïna, ja que ja cedit part de la coberta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Palau Comtes de Berenguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2016].
# Haplochromis pharyngalis

Haplochromis pharyngalis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Edward (Àfrica).

## Referències

* ↑ Hilgendorf, F. M. 1888. Fische aus dem Victoria-Nyanza (Ukerewe-See), gesammelt von dem verstorbenen Dr. G. A. Fischer. Sitzungsber. Ges. Naturf. Freunde Berlín 1888: 75-79.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Haplochromis phytophagus

Haplochromis phytophagus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Victòria (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Haplochromis plagiodon

Haplochromis plagiodon és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Victòria (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Papa Esteve

Papa Esteve és el nom dels següents personatges:
* Papa Esteve I, Papa de l'Església Catòlica entre els anys 254 i 257
* Esteve II (papa no consagrat), capellà romà que fou escollit Papa de Roma el 23 de març de 752 però que va morir tres dies després
* Papa Esteve II, papa de l'Església Catòlica (752 - 57)
* Papa Esteve III (Siracusa, ? – Roma, 772), Papa de l'Església catòlica del 768 al 772
* Papa Esteve IV (Roma, ? – 817), Papa de Roma del 816 al 817
* Papa Esteve V (Roma, ? – 891), Papa de l'Església Catòlica des del 885 fins al 891
* Papa Esteve VI (Roma, ? – 897), Papa de l'Església catòlica del 896 al 897
* Papa Esteve VII (Roma, ? - 931), Papa de l'Església Catòlica de 928 a 931
* Papa Esteve VIII (Roma, ? – 942), Papa de l'Església Catòlica del 939 al 942.
* Papa Esteve IX (Lorena, ? – Florència, 1058), papa de Roma (1057 - 58)
# Papir 73

El papir 73 (amb la numeració Gregory-Aland) és una còpia del Nou Testament en grec. És un manuscrit papir de l'evangeli de Mateu. Els textos que s'hi conserven de Mateu són els versos 25:43; 26: 2-3. El manuscrit paleogràficament ha estat assignat al segle VII.
El text grec d'aquest còdex és un representant del tipus de text bizantí, però el text és massa breu per a tenir-ne certesa. Aland la va situar a la categoria V.
Actualment, està allotjat a la Bibliotheca Bodmeriana (L) de Colònia.

## Referències

* 1 2 Aland, Kurt; Erroll F. Rhodes (trans.). The Text of the New Testament: An Introduction to the Critical Editions and to the Theory and Practice of Modern Textual Criticism. Grand Rapids: William B. Eerdmans Publishing Company, 1995, p. 101. ISBN 978-0-8028-4098-1.
* ↑ «Liste Handschriften». Institute for New Testament Textual Research. [Consulta: 27 agost 2011].

## Bibliografia complementària

* Kurt Aland, Neue Neutestamentliche Papyri II, NTS 9 (1962-1963), pp. 303–316.
# Batagayita

La batagayita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom per la ciutat de Batagay, situada a uns 50 km de la localitat tipus.

## Característiques

La batagayita és un fosfat de fórmula química CaZn₂(Zn,Cu)₆(PO₄)₄[PO₃OH]₃·12H₂O, sent el primer hidroxofosfat natural de calci i zinc trobat a la natura. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017, sent publicada per primera vegada el 2018. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del museu mineralògic de la Universitat Estatal de Sant Petersburg (Rússia), amb el número de catàleg: 19659/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Kester, situat al massís d'Arga-Ynnakh-Khaya, dins el districte de Verkhoyansk (Sakhà, Rússia), sent l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Batagayite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 juny 2021].
# HaKiriya Arena

El HaKiriya Arena (en hebreu: היכל טוטו הקריה) és una instal·lació esportiva situat al centre de la ciutat d'Asdod (Israel). Es la seu del club de basquet masculí Maccabi Asdod BC i del femení Maccabi Bnot Asdod. El pavelló també s'utilitza per a partits d'handbol.
El pavelló es va inaugurar l'any 2000. Inicialment tenia una capacitat de 1200 places. El 2014, es va construir una gran galeria nord de 1000 seients.

## Vegeu també

* Maccabi Asdod B.C.
# Ha Seok-jin

    En aquest nom coreà, el cognom és Ha.
Ha Seok-jin (en coreà 하석진) (Seül, 5 de març de 1982), és un reconegut actor de cinema sud-coreà.

## Filmografia
### TV

| Any | Títol | Paper |
| 2005 | Sad Love Story | |
| 2005 | Princess Lulu | Seok-jin |
| 2006 | Dr. Kkang | Kim Jin-kyu |
| 2006 | Korea Secret Agency | |
| 2007 | If in Love... Like Them | Kang-deo |
| 2007 | Hello! Miss | Hwang Chan-min |
| 2007 | Drama City | Park Jung-woo |
| 2008 | I am Happy | Kang-seok |
| 2009 | What's for Dinner? | Kim Yoon-soo |
| 2010 | The Great Merchant | Kang Yoo-ji |
| 2010 | Once Upon a Time in Saengchori | Jo Min-sung |
| 2011 | Can't Lose | Lee Tae-young |
| 2011 | If Tomorrow Comes | Lee Young-gyun |
| 2012 | Standby | Ha Seok-jin |
| 2012 | Childless Comfort | Ahn Sung-ki |
| 2013 | Shark | Oh Joon-young |
| 2013 | Thrice Married Woman | Kim Jun-goo |
| 2014 | Legendary Witches | Nam Woo-suk |
| 2015 | D-Day | Han Woo-jin |
| 2016 | Iron Lady | Park-ryeok |
| 2016 | Drinking Solo | Jin Jung-suk |
| 2016 | 1% of Anything | Lee Jae-in |
| 2017 | Radiant Office | Seo Woo-jin |

### Cinema

| Any | Títol | Paper |
| 2006 | See You After School | Kang Jae-koo |
| 2006 | Sexy Teacher | Kim Tae-yo |
| 2007 | Unstoppable Marriage | Wang Ki-baek |
| 2008 | Summer Whispers | Yoon-soo |
| 2016 | Like for Likes | Kang Min Ho |
# Gustav Wetterström

Gustav Wetterström (Norrköpings Hedvig Parish, 15 d'octubre de 1911 - Norrköping, 16 de novembre de 1991) fou un futbolista suec de la dècada de 1930.
Fou 7 cops internacional amb la selecció sueca amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1938.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de IK Sleipner Norrköping.

## Referències

* ↑ Gustav Wetterstrom Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Kultur - Randig nostalgi» (en swedish). Norrköpings Tidningar, 16-06-2009.
* ↑ Gustav Wetterström a National-Football-Teams.com (anglès)
# Partamasiris

Partamasiris o també Partamasir va ser rei d'Armènia de l'any 113 al 114. Era fill de Pacoros II de Pàrtia.
L'any 113 el rei part Khusro (Osroes I) va deposar al rei Axidares i va col·locar al tron al seu nebot, un fill de l'antic rei part Pacoros II, de nom Partamasiris.
Tot i que Axidares no era ben vist a Roma, aquesta deposició es va entendre com un trencament del tractat de Rhandeia. Trajà va declarar la guerra a l'Imperi Part i va entrar a Armènia. A la ciutat d'Elegeia (Ilidja, prop d'Erzerum) el rei d'Armènia el va anar a visitar i a demanar la investidura però Trajà es va negar a reconèixer-lo i el va expulsar del campament i el va enviar a Pàrtia. Pel camí Partamasiris va desaparèixer, i alguns autors pensen que Trajà el va fer assassinar o què al marxar, la seva escolta, que considerava que estava en desgràcia, el va matar.
Trajà va declarar Armènia província romana i en va confiar el govern a Luci Catili Sever, besavi del futur Marc Aureli. Una columna romana sota el comandament de Quint Lusi Quiet va creuar l'Araxes i va entrar a territori part pel país dels Mardes (Gilan) i per l'Atropatene. Tanmateix Trajà va establir una aliança amb els pobles del Regne del Pont, dels Henioques i dels Makhelons, i va entronitzar un nou rei d'Albània.

## Referències

* ↑ Yarshater, E. (et al.). The Cambridge History of Iran Seleucid Parthian vol. 3. Cambridge: Cambridge University Press, 1983, p. 87. ISBN 9781139054959.
* ↑ Cassi Dió. Historia romana (Ῥωμαικὴ ἱστορία), XLVIII, 17, 19-20
* ↑ Grousset, René. Histoire de l'Arménie : des origines à 1071. París: Payot & Rivages, 1995, p. 110. ISBN 9782228889124.
# Parada de Sangueta del TRAM d'Alacant

Sangueta és una estació de les línies 1, 3, 4 i 5 del TRAM Metropolità d'Alacant que actuava com a bescanviador entre aquestes. Es troba propera al barri de Sangueta, al Club de Regates i al Centre Comercial Plaza Mar II, malgrat que no disposa d'accés a ell.

## Característiques

Aquesta estació compta amb tres vies i dues andanes. Per dos d'aquestes circulen trens amb direcció a Estels o a diferents punts del nord de la ciutat d'Alacant i de la província. La via més propera al mar, únicament és usada quan s'estableixen serveis especials des de/fins a Porta del Mar i l'accés dels trens i tramvies als tallers de la Marina.
Compta amb dos accessos des de l'Avinguda de la Vila Joiosa.

## Línies i connexions

Línies deTRAM que presten servei en l'estació :
| << Capçalera | < Estació | Estació > | Capçalera >> |
| Estels | MARQ-Castell | La Illeta | Benidorm |
| Estels | MARQ-Castell | La Illeta | el Campello |
| Estels | MARQ-Castell | La Illeta | Plaça de La Corunya |
| Porta del Mar | La Marina | La Illeta | Plaça de La Corunya |

## Referències

* 1 2 «Nuevo acceso a la parada del TRAM en La Sangueta» (en castellà). Información, 09-09-2011. [Consulta: 24 juny 2020].
# Hancockita

La hancockita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'epidota. Va ser anomenada originalment el 1899 en honor d'Elwood P. Hancock (maig de 1835 – 5 de novembre de 1916), paisatgista. Hancock va començar la col·lecció de minerals cap al 1854 i la seva col·lecció va ser llegada a la Universitat Harvard el 1916. El nom va ser canviat per la Subcomissió Epidota de la CNMMN el 2006 a epidota-(Pb), sent restaurada a l'actual per l'IMA el 2015.

## Característiques

La hancockita és un sorosilicat de fórmula química {CaPb}{Al₂Fe$^{3+}$}(Si₂O₇)(SiO₄)O(OH). Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hancockita pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), clinozoisita, dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, manganipiemontita-(Sr), ferrial·lanita-(Ce), clinozoisita-(Sr), manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe2+), okhotskita, pumpel·lyïta-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyïta-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Mg), pumpel·lyïta-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres obtingudes a la mina Franklin, a la localitat homònima del comtat de Sussex (Nova Jersey, Estats Units). També ha estat descrita a Suècia, Noruega i Macedònia del Nord.

## Referències

* ↑ «Hancockite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 desembre 2019].
# Riofrío (Granada)

Riofrío és una localitat de la província de Granada. Pertany al municipi de Loja. Compta amb una població propera als 300 habitants. Està situat a una distància de 60 quilòmetres de la ciutat de Granada.
És un dels llocs de la província amb més afluència de turistes rurals al llarg de l'any. Això es deu a diversos factors. El primer d'ells la bellesa natural al seu voltant. Compta amb extensos camps, frondosos boscos i una variada flora i fauna.
Altres dels factors importants és la seva viver de truites, un dels més importants del país.
Però, sens dubte, el seu principal atractiu gastronòmic és el caviar. De qualitat beluga està produït amb mètodes ecològics, sent l'únic producte d'aquesta qualitat a Espanya. Una mostra d'això és que és exportat a més de deu països.

## Referències

* ↑ «Qué visitar en Riofrío» (en castellà). Clubrural. [Consulta: 14 gener 2018].
# Frans de Munck

Frans de Munck (Goes, 20 d'agost de 1922 - Arnhem, 24 de desembre de 2010) fou un futbolista neerlandès de la dècada de 1950 i entrenador.
Pel que fa a clubs, va destacar a 1. FC Köln, Fortuna '54, DOS Utrecht, Veendam, Cambuur Leeuwarden i Vitesse Arnhem. Fou internacional amb Holanda entre 1949 i 1960.

## Referències

* ↑ Frans DE MUNCK (1969-1971) Arxivat 16 November 2010$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.. clubbrugge.be
* ↑ Perfil a national-football-teams
* ↑ Notice of death of Frans de Munck Arxivat 2010-12-27 a Wayback Machine.. rnw.nl. 25 desembre 2010
# Hernán del Solar

Hernán del Solar (Santiago de Xile, 19 de setembre de 1901 – Santiago de Xile, 22 de gener de 1985) fou un crític, assagista, poeta, novel·lista i creador de contes infantils xilè. Fou guardonat amb el Premi Nacional de Literatura de Xile el 1968.

## Referències

* ↑ «Hernán del Solar Aspillaga (1901-1985) - Memoria Chilena» (en castellà). [Consulta: 13 agost 2021].
# Reserva índia de Skull Valley

La reserva índia Skull Valley és una de les reserves dels goshute situada a 45 milles al sud-oest de Salt Lake City. Pertany a la tribu reconeguda federalment de la banda Skull Valley d'indis Goshute de Utah.

## Territori

La reserva comprèn 28,187 milles quadrades (73,004 km²) de terra al centre-est del comtat de Tooele (Utah), adjacent al cantó sud-oest del Bosc Nacional Wasatch-Cache a les Muntanyes Stansbury. La reserva es troba al sud del Skull Valley, i limita a l'oest amb les Muntanyes Cedar. Segons el cens dels Estats Units de 2000 viuen a la reserva 31 persones. És el lloc proposat per a una instal·lació d'emmagatzematge temporal per a combustible nuclear usat (a vegades també coneguts com a residus radioactius), causant una gran controvèrsia entre alguns nadius goshute, alguns dels funcionaris del govern de Utah i molts grups de suport locals. La instal·lació va ser autoritzada pel Comissió de Regulació Nuclear dels Estats Units, però la Bureau of Indian Affairs i l'Oficina d'Administració de Terres dels Estats Units es va negar a donar el permís necessari perquè la instal·lació funcioni.
Durant l'incident de les ovelles de Dugway el 12 d'abril de 1968, 6.000 ovelles foren mortes a Skull Valley pel gas VX llançat en una prova del proper camp de proves de Dugway de l'Exèrcit dels Estats Units. Dugway i Skull Valley han aparegut als films Rage, L'amenaça d'Andròmeda, Outbreak i Species.
El camp de proves de Dugway es troba al sud de Skull Valley. A l'est es troba la instal·lació d'emmagatzematge de gas nerviós i al nord la planta de la Magnesium Corporation que ha donat nombrosos problemes mediambientals. La reserva fou un lloc proposat de 820 acres (3 km²) per a un embalatge nuclear per a 40.000 tones de deixalles nuclears. Només se li han atribuït 120 acres (0,49 km²) i la resta de la terra és una zona d'amortiment.

## Govern tribal

La seu de la tribu es troba a Grantsville (Utah).
La tribu té un total de 134 membrs, dels quals entre 15 i 20 viuen a la reserva. La policia tribal té jurisdicció en la reserva.

## Història

El 12 d'octubre de 1863 la banda va signar el seu primer tractat amb el govern federal dels Estats Units. En 1917 el president Woodrow Wilson va signar l'ordre executiva establint la reserva.

## Referències

* 1 2 3 4 "Skull Valley Band Goshute Tribal Profile." Arxivat 2013-06-04 a Wayback Machine. Utah Division of Indian Affairs. Retrieved 2 June 2013.
* ↑ «Feds finally admit that nerve agent was found near 1968 sheep kill». Salt Lake Tribune [Consulta: 7 desembre 2007].

## Bibliografia

* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1

## Enllaços externs

* Skull Valley Reservation, Utah Arxivat 2020-02-11 at Archive.is, United States Census Bureau
* Nuclear Native America
* Private Fuel Storage Arxivat 2009-06-11 a Wayback Machine., consorci de vuit companyies elèctriques comercials que volien desar el fuel a la reserva Goshute.
# Riccardo Cassin

Riccardo Cassin (San Vito al Tagliamento, 2 de gener de 1909 - Piani dei Resinelli, 6 d'agost de 2009) va ser un muntanyenc italià, que va destacar sobretot per les seves ascensions pioneres en els Alps els anys 30, i a l'Himàlaia els 50 i 60; encara que va escalar per tot el món. També va fundar la seva pròpia empresa de material de muntanya.

## Biografia

Va néixer a la regió de Friül, però la mort del seu pare quan era un adolescent va fer que es traslladés a Lecco i comencés a treballar. A Lecco també va començar la seva afició a les muntanyes, primer les properes a la seva ciutat amb el grup conegut com a Ragni di Lecco, però aviat va començar a obrir vies difícils als Alps, com la primera ascensió en 1934 a la Picolissima de les Tres Cims de Lavaredo, l'obertura de la cara nord-est del Piz Badile el 1937, o la primera ascensió de la cara nord de les Grandes Jorasses (massís de Mont Blanc) el 1938.La Segona Guerra Mundial va aturar la seva activitat alpinista i va lluitar contra els nazis com a partisà.
Després de la guerra, el 1954, estava a punt de figurar en l'expedició italiana que finalment va pujar per primera vegada el K2, però va ser apartat per Ardito Desio, el líder de l'expedició, segons Cassin perquè Desio se sentia amenaçat per ell.
El 1958 va dirigir l'expedició al Gasherbrum IV en la qual Walter Bonatti i Carlo Mauri van coronar el cim per primera vegada. El 1961 va culminar una de les seves ascensions més conegudes, la de la Denali per la cara sud, una via molt tècnica que va rebre el seu nom (Cassin). El 1975 va ser el cap d'expedició en l'intent frustrat d'ascensió al Lhotse. Va seguir escalant fins als 80 anys.
Va ser nomenat el 1980 com a Gran Oficial de l'Orde al Mèrit de la República Italiana, i el 1999 com Cavaller de Gran Creu de la mateixa Orde.

## Referències

* ↑ Manneto F. «Obituario: Riccardo Cassin, decano de los alpinistas europeos». El País, 20-08-2009.
* 1 2 3 Valabrega F. «Riccardo Cassin - The Full Interview» (en anglès). Arxivat de l'original el 2008-12-26. [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ Cassin Company. «Riccardo Cassin» (en anglès). Arxivat de l'original el 2006-04-04. [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ Presidenza della Republica. «Grande Ufficiale Ordine al Merito della Repubblica Italiana Cassin Riccardo su iniziativa della Presidenza del Consiglio dei Ministri» (en italiano).
* ↑ Presidenza della Republica. «Cavaliere di Gran Croce Ordine al Merito della Repubblica Italiana Cassin Riccardo su iniziativa del presidente della Repubblica» (en italià).