OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ulfanderssonita-(Ce)

La ulfanderssonita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats.

## Característiques

La ulfanderssonita-(Ce) és un silicat de fórmula química (Ce$_{15}$Ca)$_{Σ16}$Mg₂(SiO₄)$_{10}$(SiO₃OH)(OH,F)₅Cl₃. Es tracta d'un nou tipus d'estructura, amb una combinació única d'elements, sent l'únic clorur silicat natural conegut amb ceri, calci i magnesi, tot i que és similar al encara sense anomenar UM2007-39-SiO: ClFHMgREE. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del departament de geociències del Museu Suec d'Història Natural, amb el número de col·lecció NRM 20010323.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Malmkärra, una antiga mina de ferro i ceri situada entre Fagersta i Norberg, al costat nord del llac Sant Malmtjärn, al comtat de Västmanland, a Suècia. Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ulfanderssonite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 juny 2017].
* ↑ «Malmkärra Mine, Norberg, Västmanland, Sweden» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 juny 2017].
# Ajanh

Ajain (en francès Ajain) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 1999 era de 1.034 habitants. Està integrada a la Communauté de communes de Guéret-Saint-Vaury.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1082 | 887 | 932 | 982 | 1034 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean Luc Bernard | |
| 2008- | Jean Boyer | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2013-01-07 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Garbell rotatiu

* Aquest article tracta sobre maquinària industrial. Si cerqueu l'estri tradicional de separació, vegeu «Garbell».
Els garbells rotatius o trommels (de l'alemany trommel, que significa tambor) són cilindres metàl·lics mallats de diversos metres de diàmetre —a vegades travessats per cintes transportadores — que s'utilitzen per a separar materials segons la seva mida. Les seves aplicacions estan lligades al processament mineral i dels residus, com per exemple la separació de la fracció biodegradable dels residus municipals mixtos o la separació de sòlids pedregosos, així com en la producció de compost, sorres, subproductes de molins de fusta i residus municipals.
L'eficiència d'entrada i de separació d'aquesta maquinària està controlada per diversos paràmetres, els més importants dels quals són la grandària de les obertures de la malla cilíndrica, el diàmetre del garbell, la velocitat de rotació, el tipus i el nombre de deflectors i la inclinació del cilindre. Atès que l'àrea de la malla és relativament petita, s'instal·len deflectors i altres acoblaments com murs poligonals (pantalles) a fi de portar els residus el més a dalt possible del garbell per tal que aquest pugui assolir la seva màxima efectivitat. En aquest sentit, un augment d'inclinació del trommel de més de 5 graus provoca un ràpid descens de la ràtio d'eficiència del garbell.
Existeixen alguns models portàtils que s'utilitzen sovint en la producció de components orgànics a partir de diversos tipus de residus. Els contractistes d'excavacions els utilitzen per a segregar les restes del terreny en dues fraccions; una capa superior del sòl vendible per a granges, vivers i llocs de treball, així com una roca neta per agregats o treballs de jardineria. Això permet que el contractista pugui revendre els seus residus en lloc d'incórrer en costos de tractament inespecífic.
Els garbells rotatius també s'utilitzen en la recuperació d'or de sòls rics en minerals. La runa es diposita prèviament en una tremuja, on després de mullar-la amb aigua es passa al garbell. Posteriorment, al garbell es produeix la classificació gràcies a la injecció de més aigua a pressió, que donarà lloc a la sortides de les roques i pedres mentre que els fragments d'or es dipositaran en estores plàstiques especials.

## Referències

* ↑ TERMCAT, Centre de terminologia. Diccionari de gestió ambiental. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 271. ISBN 8441227675.
* ↑ Alter, H. Materials Recovery from Municipal Waste: Unit operations in practice (en anglès). Pollution Engineering and Technology (Volum 3). Nova York i Basilea: CRC Press, 1983, p. 35-38. ISBN 9780824771348.
* 1 2 W. Steadman, D. Hard Evidence: Case Studies in Forensic Anthropology (en anglès). Segona edició. Nova York: Routledge, 2016, p. 300. ISBN 9781317347965.
* ↑ Bilitewski, B; Härdtle, G; Marek, K. Waste Management (en anglès). Nova York: Springer Science & Business Media, 2013. ISBN 9783662033821.
* ↑ Centro de Estudios y Promoción en Ciencias de la Tierra. El Oro (en castellà). Lima: CEPECT, 1990, p. 248.
# Akira Senju

Akira Senju (japonès: 千住明) (Tòquio, 21 d'octubre de 1960) és un compositor, arranjador i director d'orquestra japonès.

## Biografia

Senju va estudiar composició a la Universitat Nacional de Belles Arts i Música de Tòquio i va rebre el seu màster amb honors. Entre 1994 i 2003, va produir sèries d'àlbums de portada Utahime per a la cantant japonesa Akina Nakamori amb més d'un milió de còpies venudes en total.
Entre els crèdits de la composició s'inclouen Mobile Suit Victory Gundam, Rampo, Yomigaeri, Red Garden, Nada Sōsō, Fūrin Kazan, Fullmetal Alchemist: Brotherhood, Tales of Vesperia: The First Strike, el revival d' Iron Chef del 2012 i la versió anime de Battery. Els crèdits de l'arranjament inclouen Hikari. Entre els crèdits d'actuació s'inclouen Handsome Boy, The Snow Queen (Yuki no Joou). El seu germà és Hiroshi Senju, el pintor de Nihonga. La seva germana menor és Mariko Senju, el violinista.

## Obres

* Mama wa Shōgaku 4 Nensei (1992)
* Chibi Maruko-chan: La meva cançó preferida (1992)
* Mobile Suit Victory Gundam (1993-1994)
* Rampo (1994)
* The Silent Service (1996–98)
* B't X (1996)
* Maduixa al pastís (2001)
* La princesa Arete (2001)
* Yomigaeri (2002)
* Tetsujin 28-go (2004)
* Suna no Utsuwa (2004)
* La reina de les neus (2005)
* Red Garden (2006-2007)
* Nada Sōsō (2006)
* Fūrin Kazan (2007)
* Fullmetal Alchemist: Brotherhood (2009-2010)
* Contes de Vesperia: la primera vaga (2009)
* Magic Tree House (2012)
* Valvrave the Liberator (2013)
* Bateria (2016)
* Tsuioku (2017)
* Estratègia del triangle (2021)

## Referències

* ↑ Profile Arxivat 2017-07-09 a Wayback Machine. on the official website.
* ↑ «中森明菜、アルバム売り上げ枚数１５００万枚突破». Sanspo.com (WebArchived). Arxivat de l'original el 2003-12-19.
* ↑ «作曲家の千住明氏と椎名豪氏を支援─ゲーム作品に関わる活動についてソルトとアイキスが業務提携». Gamebusiness.
* ↑ Allmusic.com discography.
# Garding de Tui

Garding va ser un religiós hispanovisigot, originalment arrià, va ser nomenat bisbe de Tui cap a l'any 585 per Leovigild, disputant la diòcesi a Neufila, un religiós sueu catòlic. Convertit al catolicisme amb la conversió general de Recared i tot el regne visigot, va ser el bisbe legítim de Tui aproximadament entre els anys 589 i el 600.
És considerat, almenys inicialment, un bisbe intrús. El 585, el rei visigot Leovigild va annexionar-se l'afeblit regne del seus. Com a arrià, el monarca va dur a terme una persecució dels fidels i bisbes catòlics. En el cas de Garding, religiós de fe arriana, Leovigild el va nomenar bisbe de la diòcesi de Tui, que aleshores estava ocupada per Neufila, un bisbe catòlic d'origen sueu. No obstant això, la mort de Leovigild el 586 va suposar l'ascens d'un nou rei, Recared, que mostrava més simpaties pels catòlics i s'acabà convertint a aquesta confessió poc després d'assumir el tron. La convocatòria del Tercer Concili de Toledo va oficialitzar aquest fet, i van assistir-hi bisbes de totes les diòcesis, entre ells Garding i també Neufila, el que significa que hi havia dos bisbes que ostentaven una mateixa diòcesi. Garding va abjurar de la fe arriana durant el concili i va convertir-se al catolicisme, tal com ho va subscriure a les actes conciliars: Gardingus in Christi nomine Civitatis Tudensis Eps. anathematizans haeresis Arianae dogmata superius damnata, fidem hanc sanctam Catholicam quam in Ecclesiam Catholicam veniens credidi, manu mea de tot corde de subscripsi.
A més, era poca la seva antiguitat, perquè a les actes va precedit de 42 bisbes. A partir del 589, data del concili, Neufila deixa d'aparèixer als registres, per la qual cosa es considera que Garding va quedar com a únic bisbe, fins aproximadament l'any 600. Es desconeix quins bisbes van succeir a Garding fins a l'any 633, moment en què es documenta a Anastasi.

## Referències

* 1 2 3 4 Flórez, 1798, p. 29-30.
* 1 2 «Episcopoloxio da Diocese de Tui-Vigo» (en gallec). Diòcesi de Tui-Vigo. Arxivat de l'original el 2015-06-24. [Consulta: 24 juny 2015].

## Bibliografia

* Flórez, Enrique. España sagrada: theatro geographico-histórico de la Iglesia de España (en castellà). Tom XXII. Madrid: Oficina de la Viuda e Hijo de Marín, 1798.
# Geneviève Jeanson

Geneviève Jeanson (Lachine, Mont-real, 29 d'agost de 1981) va ser una ciclista canadenca. Va guanyar diversos campionats nacionals tant en ruta com en contrarellotge. El 2007 va confessar haver consumit EPO durant la seva carrera.

## Palmarès

* 1998
** Campiona del Canadà júnior en ruta
** Campiona del Canadà júnior en contrarellotge
* 1999
** Campiona del món júnior en ruta
** Campiona del món júnior en contrarellotge
** 1a al Mount Washington Hillclimb
* 2000
** 1a a la Fletxa Valona
** 1a al Tour de Snowy i vencedora d'una etapa
* 2001
** 1a a la Copa del món ciclista femenina de Mont-real
** 1a al Tour de Toona i vencedora de 2 etapes
** 1a al Tour de Gila i vencedora de 4 etapes
** 1a al Redlands Bicycle Classic i vencedora de 4 etapes
** 1a a la Valley of the Sun Stage Race i vencedora de 2 etapes
** Vencedora de 2 etapes al Fitchburg Longsjo Classic
* 2002
** Campiona del Canadà en contrarellotge
** 1a al Tour de Gila i vencedora de 4 etapes
** 1a a la Valley of the Sun Stage Race i vencedora d'una etapa
** 1a al Mount Washington Hillclimb
** Vencedora d'una etapa a la Women's Challenge
** Vencedora d'una etapa al Redlands Bicycle Classic
** Vencedora d'una etapa al Tour del Gran Mont-real
** Vencedora d'una etapa a la Sea Otter Classic
* 2003
** Campiona del Canadà en ruta
** 1a a la Copa del món ciclista femenina de Mont-real
** 1a al Tour de Gila i vencedora de 3 etapes
** 1a al Redlands Bicycle Classic i vencedora de 4 etapes
** 1a a la Valley of the Sun Stage Race
** 1a al Sea Otter Classic i vencedora de 2 etapes
** 1a a la San Dimas Stage Race i vencedora de 2 etapes
** 1a al Mount Washington Hillclimb
** Vencedora de 2 etapes al Tour de Toona
** Vencedora d'una etapa al Tour del Gran Mont-real
* 2004
** 1a a la Copa del món ciclista femenina de Mont-real
** Vencedora d'una etapa al Tour de Toona
** Vencedora de 2 etapes al Redlands Bicycle Classic
* 2005
** Campiona del Canadà en ruta
** 1a a la Copa del món ciclista femenina de Mont-real
** Vencedora d'una etapa al Tour de Gila

## Referències

* ↑ López, Guillermo «"De los 15 a los 23 estuve muerta"». elpais.com, 02-10-2007 [Consulta: 19 abril 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Akola

Akola és una corporació municipal i abans municipalitat de l'Índia (creada el 1868), capital del districte d'Akola, antigament part de l'estat de Berar. És creuada pel riu Morna amb el barri de Tajnapet a l'est. És un centre cultural, polític, religiós, industrial i agrícola a la regió de Vidarbha, a Maharashtra i és considerada la capital del cotó, del que un mercat fou establert ja el 1868 a Tajnapet. Té una població de 443.184 habitants (2007, eren 225.412 el 1981 i 16.000 el 1880) i la superfície de l'administració de la corporació és de 3.487 km². La ciutat disposa d'un aeroport anomenat de Shivani (codi IATA: AKD; codi ICAO: VAAK). Monuments notables són el fort d'Akola i la torre Khandelwal. El temple de Raj Rajeshwar dedicat a Xiva, és un lloc de pelegrinatge. Altres temples locals són: Birla Mandir (Shri Ram) Shreenath Dutta Mandir, Ramdas Peth, i el temple Jainista. Per la seva història vegeu Districte d'Akola. La ciutat fou teatre d'una batalla entre els marathes i les forces del nizam el 1790. Arthur Wellesley hi va acampar el 1803.

## Vegeu també

* Taluka d'Akola, taluka del districte d'Akola

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Agrupació Cultural i Esportiva Bombers

L'Agrupació Cultural i Esportiva Bombers és un club poliesportiu català de la ciutat de Barcelona. De entre les seves seccions la més destacada ha estat la de Voleibol.
El club va ser fundat l'any 1945 amb el nom de Penya Burinot.
El club tenia tretze seccions: natació, futbol, atletisme, ciclisme, golf, motociclisme, muntanya, petanca, aixecament de potència, activitats subaquàtiques, tennis, tir amb arc i voleibol. Participà en els Jocs Mundials de Policies i Bombers celebrats a Indianapolis.
La secció més destacada de l'entitat fou la de voleibol. Fou una de les fundadores del Campionat de Catalunya l'any 1951 i la gran dominadora d'aquesta competició els seus primers anys, amb 9 campionats fins 1962. També fou el primer campió d'Espanya de voleibol l'any 1951, títol que repetí els anys 1955, 1957 i 1958. Durant els anys seixanta, problemes econòmics provocaren el seu declivi a nivell competitiu. Tornà a ascendir a primera divisió la temporada 1975-76 assolint la sisena plaça. La temporada 1988-89 tornà a la Superlliga masculina de voleibol.
Fou una de les seves figures més rellevants Carlos Casanova Pérez.

## Palmarès

* Copa espanyola de voleibol masculina:
** 1951, 1955, 1957, 1958
* Campionat de Catalunya de voleibol masculí:
** 1950-51, 1951-52, 1953-54, 1954-55, 1955-56, 1956-57, 1957-58, 1960-61, 1961-62

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «agrupacio-cultural-i-esportiva-bombers». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «60è Aniversari de la Federació Catalana de Voleibol». Federació Catalana de Voleibol. [Consulta: 18 febrer 2023].
* 1 2 «A por el cuponazo». Mundo Deportivo, 15-12-1983. [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ «Bombers». Mundo Deportivo, 22-10-1987. [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ «Maestro Casanova». Mundo Deportivo, 15-12-1983. [Consulta: 5 desembre 2022].
# Al Carlson

Alvin Harold "Al" Carlson (Oceanside, Califòrnia, 17 de setembre de 1951) és un exjugador de bàsquet nord-americà que va jugar a l'NBA i a la lliga espanyola. Amb 2,11 metres d'alçada, jugava en la posició de pivot.
Va jugar durant la seva etapa universitària en el Southern Califòrnia College, i en la seva última temporada va ser transferit als Ducks de la Universitat d'Oregon. Després de no ser triat en el Draft de l'NBA, va fitxar com a agent lliure el 1975 pels Seattle SuperSonics, amb els que va disputar una temporada com a suplent de Tom Burleson, amb una mitjana 2,6 punts i 2,6 rebots per partit. La temporada 1979-80 va fitxar pel Joventut de Badalona de la lliga espanyola, equip amb el qual va disputar la Copa Korac.

## Referències

* ↑ «Basketball Transactions - Al Carlson» (en anglès). Pro Sports Transactions. [Consulta: 24 maig 2018].
* ↑ «1975-76 Seattle SuperSonics Roster and Stats» (en anglès). Basketball Reference. [Consulta: 24 maig 2018].
# Al Doctor Trueta

Al Doctor Trueta és un monument escultòric situat a la Rambla del Poblenou amb Pere IV, al districte de Sant Martí de Barcelona. Va ser creat el 1978 per Josep Ricart i Maymir. El monument està dedicat al metge català Josep Trueta i Raspall (Barcelona, 1897 - 1977), catedràtic d'Ortopèdia de la Universitat d'Oxford i autor d'una història de Catalunya en anglès, The Spirit of Catalonia (1940).

## Història i descripció

El monument va ser promogut per la Coordinadora d'Entitats del Poblenou, en honor d'aquest il·lustre metge fill del barri, i va ser sufragat amb una subscripció popular, tot just a l'any de la seva mort. Es va encarregar a l'escultor Josep Ricart, també veí del barri i definit per ell mateix com "artista social del poble". L'obra es va col·locar a la Rambla del Poblenou amb Pere IV, on es va inaugurar el 9 d'abril de 1978 amb l'assistència del conseller de Cultura de la Generalitat, Pere Pi-Sunyer i la filla del metge, Amèlia Trueta, esposa del polític Ramon Trias Fargas.
L'obra estava inicialment al tram superior de la Rambla del Poblenou, on destacava la seva frontalitat, però en obrir-se la rambla fins a la Diagonal ha quedat més com una escultura exempta, perceptible per tots els seus costats, que no estaven pensats per aquesta perspectiva i queden així una mica malparats. A la seva part frontal es percep una figura humana de traços estilitzats sostinguda per unes gegantines mans, amb el cap cot i la mà esquerra sobre el pit, amb l'aparença de ser una persona moribunda. Es podria interpretar llavors com la figura de Crist recollida per les mans de Déu, però tenint en compte la tasca de l'homenatjat cal veure-la com un malalt acollit per la Medicina. Aquest conjunt es recolza sobre una peanya de formigó a la part dreta de la qual hi figura un bust en relleu del doctor amb el seu nom inscrit, mentre que a l'esquerra apareixen les dates vitals de Trueta. A la part posterior del monument, deixant de banda els dits de les mans gegantines que sobresurten de l'obra frontal, hi ha un relleu en ferro a la part inferior amb diverses figures humanes esbossades en els seus trets fonamentals, semblants a la iconografia d'algunes esglésies catalanes. Una de les figures porta un caduceu, símbol de la medicina. Al costat d'aquestes figures, a la part dreta, hi ha una roda, una àncora i una espiga de blat, amb la inscripció Al Doctor Trueta.

## Vegeu també

* Art públic de Barcelona

## Referències

* ↑ «Al Doctor Trueta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lecea et al., 2009, p. 325.
* ↑ Jaume Fabre, Josep M. Huertas i Xavier Salas. «Al Doctor Trueta». [Consulta: 30 setembre 2014].

## Bibliografia

* Lecea, Ignasi de; Fabre, Jaume; Grandas, Carme; Huertas, Josep M.; Remesar, Antoni; Sobrequés, Jaume Art públic de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona i Àmbit Serveis Editorials, 2009. ISBN 978-84-96645-08-0.

## Enllaços externs

* Josep Trueta i Raspall | Galeria de Metges Catalans
# Aletes de pollastre

Les aletes de pollastre són un plat estatunidenc de menjar ràpid escombraria consistent en aletes de pollastre fregides i cobertes amb una salsa picant feta de mantega i bitxo. Als Estats Units se serveixen en bars i locals de menjar ràpid, acompanyades d'api i salsa cremosa de formatge blau. La salsa per a les aletes de pollastre conté vinagre, bitxo picant i mantega. En anglès, són conegudes com a Buffalo wings, per la ciutat on són típiques, Buffalo, o bé chicken wings. La salsa de les aletes és una barreja de salsa picant, feta amb vinagre i bitxo, amb mantega o margarina. La quantitat de bitxo pot variar i donar salses més o menys picants. Les ales se seccionen per les articulacions i es fregeixen sense arrebossar, en fregidora o, actualment, de vegades, a la graella o al forn. Després se serveixen en un bol ben barrejades amb la salsa de mantega i bitxo.
L'origen d'aquest plat no se sap del cert, però alguns n'atribueixen la invenció precisament a Teresa Bellissimo, propietària del Bar Anchor de Buffalo, que als anys seixanta hauria tingut la idea de fer aquest nou plat improvisant un sopar ràpid per al seu fill, segons uns, o per fer una tapa barata per als seus clients, segons altres llegendes urbanes, o fins i tot per aprofitar una remesa inesperada d'aletes de pollastre, que haurien arribat per error en comptes de la carn per fer la salsa bolonyesa de la pasta. Altres diuen que l'inventor va ser un home anomenat John Young, també de Buffalo.

## Referències

* ↑ «Chicken Wings, or, Why People Know About Buffalo» (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-12-31. [Consulta: 19 novembre 2011].
* ↑ John Harmon. «Atlas of Popular Culture in the Northeastern U.S. - Buffalo Wings» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-07-28. [Consulta: 19 novembre 2011].
* ↑ «La invenció del Buffalo wing segons l'Anchor Bar». The Anchor Bar. Arxivat de l'original el 2008-01-29. [Consulta: 19 novembre 2011].
* 1 2 Peggy Trowbridge Filippone. «Buffalo Wings History - The origins of Buffalo Chicken Wings» (en anglès). about.com. Arxivat de l'original el 2009-01-25. [Consulta: 19 novembre 2011].
* ↑ Calvin Trillin. An Attempt To Compile A Short History of the Buffalo Chicken Wing (en anglès), 25 agost 1980.
# Tsentralni (Perepràvnaia)

* Per a altres significats, vegeu «Tsentralni».
Tsentralni - Центральный (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Labà. És a 12 km al sud de Mostovskoi i a 170 km al sud-est de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Perepràvnaia.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* Mapa topogràfic soviètic a maps.vlasenko.net
# Marçal Badia i Colomer

Marçal (o Marcial) Badia i Colomer (Reus, 1906 - Buenos Aires, 1986) va ser un escriptor i militant socialista català.
Fill de Marcial Badia Arnal, tipògraf tortosí, en compartia la ideologia socialista avançada. Visqué sempre a Reus, fins a l'any 1939, on exercí diversos oficis. Tenia ploma fàcil i àgil i la majoria dels seus escrits són de contingut ideològic i social. Publicà en diverses revistes i periòdics catalans articles d'opinió i treballs en prosa i en vers. L'historiador reusenc Pere Anguera destaca que al número 1 del setmanari Reus Sports, (14 de maig de 1923) un periòdic de crítica i informació esportiva, va publicar un article "Fem esport" on agermanava l'exercici físic amb la lluita per l'alliberament nacional. Anguera afegeix que semblava una proclama per a preparar-se per la lluita armada. L'any 1924 era secretari de l'Associació d'Obrers de Casa Espinós, una pirotècnica on treballava en la secció de cartonatge. "La Revista Blanca", a la col·lecció "La Novela Ideal", li publicà algunes novel·les entre 1932 i 1935 que van tenir un cert èxit. Durant la República i la guerra civil col·laborà, en l'òrbita del PSUC, en els periòdics reusencs Foment i Diari de Reus. El 1939 s'exilià de Reus amb la seva família. Va viure a França entre el 1939 i el 1953, i va embarcar a Marsella en direcció a Buenos Aires, on va morir el 1986.

## Referències

* ↑ Anguera, Pere. Societat, sociabilitat i ideologia a l'àrea reusenca. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1999, p. 121. ISBN 8492176180.
* ↑ Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. Barcelona: Universitat de Barcelona: Abadia de Montserrat, 2000, p. 148. ISBN 848415243X.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 75.
* ↑ Fernández, Xavier. «El revolucionario de Reus que escribía novelas de amor». Diari de Tarragona, 9-VII-2016. Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 6-XII-2016].