OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Boteller

Antoni Boteller (Tortosa, segle XV) va ser un escriptor i metge.
El 1474 intervingué en el govern de Tortosa, i al maig del 1475 fou nomenat receptor de la mensa episcopal tortosina. Es coneix que el 1473 es va endur de la biblioteca capitular de Tortosa, per a copiar-los, un Durandus i un Durandellus, dues obres de dret canònic. També s'ha dit que el seu republicanisme i la seva admiració pels romans podria estar inspirat en Francesc Eiximenis.

## L'escala del Paradís
### Història

Va escriure l'obra ascètica L'escala del Paradís que es va publicar en un volum de 28 folis imprès a Barcelona el 27 de novembre de 1495 per Joan Rosenbach. L'únic exemplar conegut es conservava a la biblioteca de Pere Salvà de València fins que es va vendre al comte francès Ricardo Heredia, que el vengué al Museu Britànic de Londres.
El catàleg dels incunables del British Museum el va destacar el 1971 i el 1985 malgrat que els historiadors de la literatura catalana com Otto Denk, Alfred Morel-Fatio o Martí de Riquer el van ignorar.
La novetat del llibre no radica en la temàtica, que ja apareix en Eiximenis o fins i tot en la Summa de Tomàs d'Aquino, sinó en què ho explica en llengua vulgar en un intent de fer-ho fàcil perquè s'entengués. Per això ho va escriure en la seva llengua materna, el tortosí, amb unes particularitats dialectals que l'editor no va tocar. Destaquen els superlatius i adjectius emfàtics per fer més clar les argumentacions.

### Contingut

El llibre comença amb una dedicatòria, un pròleg, els quatre graons de l'escala i finalment un apèndix. A la dedicatòria s'indica que escriu amb respecte al bisbe i "per satisfer les ovelles que de vegades no son com la indica la predicació que haurien de ser" i ho fa perquè diu que el bisbe no pot arribar a tothom i ho fa en una llengua que entengui tothom. Al pròleg parla del pecat que es combat amb el baptisme, els seus efectes en la vida, en la mort i després de la mort, i de virtut. Aquí indica que escriu el llibre "per convidar aquells que amb aquesta escala del paradís voldran pujar, les virtuts viure i els vicis esquivar".
Pel que fa als quatre graons de l'escala del paradís destaca el baptisme, la penitència, la confessió i la justificació. "Per aquests graons d'aquesta escala santa l'home és portat al paradís per fruir de Déu i la seva glòria que consisteix en set dots, tres de l'ànima i tres del cos: veure, comprendre i fruir de Déu, i la impasibilitat, la claredat, l'agilitat, la promtitud i la subltilitat del cos". A l'apèndix indica què es trobaran "els dolents".

## Referències

* 1 2 «Antoni Boteller». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 6 Associació Internacional de Llengua i Literatura Catalanes. Miscel·lània Germà Colón. L'Abadia de Montserrat, 1994, p. 79–93. ISBN 978-84-7826-674-6.
# Gustavo Zapata

Gustavo Zapata (Saladillo, Argentina, 15 d'octubre de 1967) és un exfutbolista i entrenador de futbol argentí. Va disputar 27 partits amb la selecció de l'Argentina.

## Estadístiques

Selecció de l'Argentina :
| Anys | Partits | Gols |
| 1991 | 4 | 0 |
| 1992 | 0 | 0 |
| 1993 | 14 | 0 |
| 1994 | 0 | 0 |
| 1995 | 0 | 0 |
| 1996 | 0 | 0 |
| 1997 | 7 | 0 |
| 1998 | 2 | 0 |
| Total | 27 | 0 |

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Dettifoss

Dettifoss és una cascada que es troba en el Parc Nacional de Vatnajökull al nord-est d'Islàndia, i té fama per ser la cascada més poderosa d'Europa, amb un cabal mitjà de 193 m³/s. Està situada al riu Jökulsá á Fjöllum, que flueix des de la glacera Vatnajökull, i recull l'aigua d'una gran àrea del nord-est del país. Les cascades tenen 100 metres d'ample i una caiguda de 45 metres. Es troba uns centenars de metres aigües avall de Selfoss.

## Accés

Es pot arribar a la cascada per una carretera asfaltada que es va completar l'any 2011. A la riba oest, no hi ha instal·lacions i la vista de la cascada està obstaculitzada per l'aigua en aspersió que aixeca. A la riba oriental, hi ha un panell amb informació que manté el personal de Parc Nacional de Vatnajökull (Vatnajökulsþjóðgarður) i un camí des d'on poder tenir-ne les millors vistes.
Les zones poblades més properes són Vopnafjordur, Mývatn i Húsavík.

## En els mitjans

* La composició musical Dettifoss (Op.57) per Jon Leif està inspirada en aquesta cascada.
* La cascada apareix en la pel·lícula de ciència-ficció Prometheus, de Ridley Scott (2012).

## Referències

* ↑ «Northeast Iceland official travel website». Arxivat de l'original el 22 de juliol 2011. [Consulta: 1r març 2011].
* ↑ «Dettifoss» (en anglès). Vatnajökull National Park. Arxivat de l'original el 2015-08-22. [Consulta: 3 agost 2012].
* ↑ «Dettifoss Will Close For Hollywood» (en anglès). The Reykjavik Grapevine. Arxivat de l'original el 2011-07-15. [Consulta: 7 agost 2012].

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de les cascades d'Islàndia
# Fonteyn (cràter)

Fonteyn és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 29 km de diàmetre. Porta el nom de la ballarina de dansa anglesa Margot Fonteyn (1919-1991), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2012.

## Referències

* ↑ «Fonteyn». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 4 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Guido IV Correggio

Guido IV Correggio va ser senyor sobirà de Parma proclamat el 21 de maig del 1341 (associat a altres germans), senyor sobirà de Correggio, i senyor de Fosdondo, Camporotondo, Castel degli Orsi, Campegine, Montanara, Campagnola, Fabbrico, Bodollo, Bosco dell'Argine, Guastalla i Colorno, senyories a les que del 1326 al 1332 va afegir Brescello, que va ocupar altre cop el 1334 i el juliol del 1335 li va ser concedida en feu pels Scaligeri. D'altra banda el cardenal Pogetto li va concedir en feu (juny de 1326) Luzzara, Reggiolo, Suzzara, Borgoforte i San Benedetto Po, però les va haver de cedir al Papa el 1327. L'octubre del 1344 el seu germà Azzo da Correggio va vendre secretament Parma i el 1345 Guido IV es va haver de retirar de la ciutat però va conservar Correggio i els seus annexes, i els feus de Brescello, Gualtieri i Guastalla, i recuperant Castelnuovo di Sotto (gener del 1345). Entre els seus títols va estar el de patrici de Parma i cavaller del Mastino della Scala (armat el juny de 1337)
Va ser capità de l'exèrcit dels Scaligeri el 1324 i el gener del 1334, capità general de l'exèrcit del Papa a Llombardia el juliol del 1326 i fins al 1327. Va exercir com a podestà de Verona (1331 fins a octubre de 1335), podestà de Treviso (1332) i des del 1335 va ser vicari general dels Scaligeri a Parma.
Va morir a Guastalla l'agost de 1345. Estava casat amb Guidaccia della Palù, patrícia de Reggio. El van succeir els seus fills Giberto IV Correggio i Azzo Correggio que van rebre el condomini de Gualtieri, Guastalla i Brescello.
# Three Women (pel·lícula de 1924)

Three Women, també titulada “Die Frau, die Freundin und die Dirne” és una pel·lícula muda dirigida per Ernst Lubitsch i protagonitzada per May McAvoy, Pauline Frederick i Marie Prevost. Estrenada el 18 d'agost de 1924, va ser la segona pel·lícula de Lubitsch per a la Warner Bros, just després de “The Marriage Circle”.

## Argument

Edmund Lamont és un faldiller que, per tal de poder evitar la persecució dels seus creditors, sedueix Mabel Wilton una vídua amb una fortuna de tres milions de dòlars. Ja estan a punt de casar-se i Edmund necessita urgentment 100.000 dòlars que aconsegueix amb moltes reticències per part de Mabel. En aquell moment apareix la filla de Mabel, Jeanne, de 18 anys i Lamont s'assabenta que aquesta heretarà la meitat de la fortuna de Mabel el dia del seu casament. Edmund decideix canviar d'objectiu i seduir Jeanne. Després de posar a Jeanne en una posició compromesa que fa inevitable el matrimoni. Poc després, però, Jeanne descobreix que el seu marit no li és fidel i porta molt de temps involucrat amb una altra dona. La dona, Harriet, fa saber a Jeanne que Lamont ja havia seduït la seva pròpia mare abans de ser el seu amant. Mabel, mentrestant, intenta convèncer Lamont que accepti divorciar-se de Jeanne, però ell amenaça en muntar un escàndol. Mabel acaba matant Edmund, però quan revela els antecedents d'aquest al tribunal, és absolta. Jeanne és ara lliure de casar-se amb l'home que estima realment, el jove doctor Fred Armstrong.

## Repartiment

* May McAvoy (Jeanne Wilton)
* Pauline Frederick (Mrs. Mabel Wilton)
* Marie Prevost (Harriet)
* Lew Cody (Edmund Lamont)
* Willard Louis (Harvey Craig)
* Pierre Gendron (Fred Armstrong)
* Mary Carr (la mare)
* Raymond McKee (l'amic de Fred)
* Jane Winton (convidada al ball)
* Max Davidson (joier, no acreditat)
* Charles Farrell (nen de l'escola, no acreditat)
* George J. Lewis (nen de l'escola, no acreditat)
* Tom Ricketts (criat, no acreditat)
* Rolfe Sedan as Nightclub patron (uncredited)

## Referències

* ↑ «“Three Women”-Warner Bros.-». Photoplay Magazine, 01-11-1924, pàg. 141.
* ↑ «Production Chart with review dates». Exhibitor's Trade Review, 08-11-1924, pàg. 41.
* ↑ «Save twenty dates for the new Warner Twenty». Exhibitor's Trade Review, 13-09-1924, pàg. 1.
* ↑ «“Three Women”». Variety, 08-10-1924, pàg. 27.

## Enllaços externs

* “Three Women” al catàleg de l'American Film Institute
# Novak Đukić

Novak Đukić (10 d'abril de 1955, Donja Kola, Banja Luka), és un antic general serbi de Bòsnia, comandant de l'Exèrcit de la República Sèrbia a la regió de Tuzla durant la Guerra de Bòsnia. Detingut el 2007, va ser jutjat per crims de guerra pel Tribunal de Bòsnia i Hercegovina, i condemnat 25 anys de presó el 2 de juny de 2009, sentència que la seva defensa ha apel·lat. Se l'acusa d'haver ordenat la matança de Tuzla, el 25 de maig de l'any 1995, quan les seves unitats van disparar un míssil d'artilleria contra el centre de Tuzla, Kapija, on hi havia una reunió de joves locals. L'explosió va produir 71 morts i 140 ferits.

## Referències

* ↑ «Bosnian Serb jailed for 25 years for town massacre» (en anglès). Reuters, 12-06-2009. [Consulta: 8 març 2010].
* ↑ «X-KR-07/394-Đukić Novak. Case Information» (en anglès). Tribunal de Bòsnia i Hercegovina. [Consulta: 8 març 2010].
# Boiler Room

Boiler Room és una plataforma global de difusió de música en línia que endega i realitza sessions de música electrònica en directe per tot el món.
Fundada a Londres el 2010, Boiler Room ha acollit espectacles a més de 100 ciutats d'arreu, des d'Estocolm fins a Xangai. Disposa de sessions regulars a Londres, Amsterdam, Nova York, Berlín, Lisboa, São Paulo, Ciutat de Mèxic, Cracóvia, Tòquio, Sydney, Lima i Los Angeles i produeix una mitjana de 30 espectacles nous cada mes. La seva programació musical es va centrar originalment en música electrònica com house, techno i dub, però es va expandir ràpidament per incloure gèneres addicionals com grime, hip-hop, experimental i jazz.
Segons The Guardian, el 2015 Boiler Room havia emmagatzemat més de 3.500.000.000 minuts de música, amb audiències de fins a 400.000 usuaris en streaming.

## Referències

* ↑ «how boiler room works | read | i-D». i-D. Arxivat de l'original el 28 d’agost 2016. [Consulta: 25 maig 2016].
* ↑ Dazed. «East London 2012: Blaise Bellville – Boiler Room». Dazed. [Consulta: 10 desembre 2014].
* 1 2 McQuaid, Ian. «Stream team: how Boiler Room changed the face of live music». The Guardian, 30-11-2015. [Consulta: 24 maig 2016].
* ↑ «Cities Archive». Boiler Room. [Consulta: 10 desembre 2014].
* ↑ «Boiler Room Is Going to China for the First Time | Thump». Thump. [Consulta: 24 maig 2016].
* ↑ «building a music empire with boiler room's blaise and sofie | read | i-D». i-D. Arxivat de l'original el 28 d’agost 2016. [Consulta: 24 maig 2016].
* ↑ «How Boiler Room streams live gigs to more than a million fans worldwide using a webcam (Wired UK)». Wired UK. [Consulta: 25 maig 2016].
* ↑ «Sergei Prokofiev 'would support classical music and younger audiences'». London Evening Standard, 16-10-2015. [Consulta: 24 maig 2016].
* ↑ Reidy, Tess. «Classical music breaks out and joins the youth underground». The Guardian, 04-10-2014. [Consulta: 24 maig 2016].
* ↑ «jazz plus picks | 02.03.16 – jazz plus». jazzplus.org. [Consulta: 24 maig 2016].

## Enllaços externs

* Boiler Room a Barcelona
* Boiler Romm a València
# Tribelàcies

Tribelàcia (Tribelaceae) és una família de plantes amb flor.
En el sistema de classificació filogenètic APG II s'ubica en el clade Euasterid II sense assignar acap ordre en concret.
En el sistema Cronquist la família s'ubica en l'ordre de les Rosales
La família de les Tribelàcies conté dues espècies Tribeles australis i T. philippi en un sol gènere: Tribeles
La distribució d'aquesta família és a la regió neotropical i antàrtica a les Pampes i els Andes de l'Amèrica del Sud.
Són arbusts prostrats de fulles de disposició alternada. Flors hermafrodites, solitàries. Fruit en càpsula amb moltes llavors.
# Zaki Khan Zand

Zaki Khan Zand (Muhammad Zaki Khan-e Zand) fou un membre de la dinastia Zand segurament cosí de Karim Khan Zand. Sota aquest fou governador d'Isfahan. A la mort de Karim es va oposar a la successió dels seus dos fills Abu l-Fath Khan Zand i Muhmmad Ali Khan Zand i va reclamar el poder. Zaki Khan era del llinatge budaq (i originalment oposat a Abu l-Fath) va agafar les regnes del poder. Llavors es va revoltar a Bàssora el germà de Karim, Muhammad Sadik Khan Zand que es va dirigir a Xiraz. Zaki Khan va fer empresonar a Abu l-Fath per sospitar que tenia simpaties per l'oncle rebel i va proclamar a Muhammad Ali Khan (que era el seu gendre) com únic sobirà. Un altre pretendent es va alçar poc després, el nebot de Zaki Khan, Ali Murad Khan. Zaki Khan va morir en una revolta popular a Izadkhvast el 14 de juny de 1779. Abu l-Fath fou alliberat i restaurat al tron a Shiraz el 19 de juny de 1779 però amb la condició de compatir les decisions amb Muhammad Sadik Khan Zand.
Va deixar dos fills i una filla:
* Akbar Khan-e Zand, assassinat el 1782 a Shiraz per ordre d'Ali Murad Khan Zand
* Muhammad Khan-e Zand, va fugir de Pèrsia a la mort de Luft Ali Khan però després va tornar i va disputar al tron a Agha Muhammad Shah. Fou capturat i cegat amb el seu nebot (fill de l'anterior) per Fath Ali Shah qadjar el 1798 i va morir uns deu anys després deixant només filles.
* Una filla casada amb Muhammad Ali Khan-e Zand fill de Karim Khan.

## Referències

* Genealogia

## Bibliografia

* J. Malcolm, History of Persia, Londres, 1829
* J. R. Perry, Karim Khan Zand, A History of Iran, 1747-79, Chicago, 1979
# Xerraire d'orelles argentades

El xerraire d'orelles argentades (Trochalopteron melanostigma) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc, matolls i bambú al sud-oest de la Xina al sud de Szechwan i oest i sud-oest de Yunnan, nord-oest de Tailàndia, nord-est de Laos i nord del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Xerraire d'orelles argentades». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Xerraire d'Elliot

El xerraire d'Elliot (Trochalopteron elliotii) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i matolls a l'Himàlaia, a l’oest de la Xina des del de Kansu, est de Tsinghai, sud de Shensi i oest de Hupeh, cap al sud, a través de Szechwan fins sud-est del Tibet i nord-oest de Yunnan.

## Referències

* ↑ «Xerraire d'Elliot». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Xerraire cul-roig

El xerraire cul-roig (Pterorhinus gularis) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Viu a la vegetació secundària i boscos de les terres baixes al nord-est i est de l'Índia a l'est de Bhutan i des d'Arunachal Pradesh cap al sud fins al sud-est de Bangladesh, Manipur i Nagaland, nord de Myanmar i nord i cente de Laos.

## Referències

* ↑ «Xerraire cul-roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Xerraire de Biet

El xerraire de Biet (Ianthocincla bieti) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita les espesures de bambú als boscos dels Himàlaies del sud-oest de la Xina, al sud-oest de Szechwan i nord-oest de Yunnan.

## Referències

* ↑ «Xerraire de Biet». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# William Wilson Hunter

Sir William Wilson Hunter (Glasgow, 15 de juliol de 1840 – Oaken Holt, 6 de febrer de 1900) fou un historiador britànic, recopilador d'estadístiques, compilador i membre del Servei Civil de l'Índia. Va compilar diverses publicacions pel govern britànic, sent la seva obra principals l'Imperial Gazetteer of India; va escriure també algunes obres d'història de l'Índia. Fou vicepresident de la Royal Asiatic Society.
# William Wilde

William Wilde (1815 - 19 d'abril de 1876) va ser un cirurgià otorrinolaringòleg - oftalmòleg irlandès, a més a més de l'autor d'importants obres sobre medicina, arqueologia i folklore, especialment amb relació a la seva Irlanda natal. És conegut per ésser el pare d'Oscar Wilde.

## Biografia

William Wilde va néixer a Kilkeevin, a la vora de Castlerea, al Comtat de Roscommon i va començar la seva educació en l'Escola Diocesana d'Elphin, al comtat de Roscommon i posteriorment, el 1837, va aconseguir la seva titulació en medicina al Royal College de Cirurgians d'Irlanda. Li va ser atorgat el títol de cavaller el 1864 per la seva contribució a la medicina i la seva implicació en l'elaboració del cens a Irlanda -havia estat nomenat comissari mèdic del cens irlandès de 1841. Va dirigir el seu propi hospital l'Hospital Oftalmològic de Sant Marc per a Malalties de l'ull i l'oïda- a Dublín i va ser elegit per exercir la funció d'oculista de la reina Victòria. En un moment donat, Wilde operaria el pare d'un altre famós dramaturg irlandès, George Bernard Shaw.
Wilde va tenir molt d'èxit a l'exercici de la medicina, sent ajudat pel seu fill il·legítim, Henry Wilson, que havia estudiat a Dublín, Viena, Heidelberg, Berlín, i París. La presència de Wilson va donar a Wilde l'oportunitat de viatjar, arribant a visitar Escandinàvia. A Uppsala va rebre un grau honorífic, i va ser rebut a Estocolm per Retzius, entre d'altres. Carles XV de Suècia li va atorgar la Nordstjärneorden (Order of the North Star).
Wilde va contreure matrimoni amb la poetessa Jane Frances Agnes Elgee el 1851, que escrivia i publicava sota el pseudònim de «Speranza». La parella va tenir dos fills: Willie i Oscar Wilde, i una filla, Isola Francesca, que va morir durant la infantesa. A més a més de Henry Wilson, William Wilde va tenir d'altres dues filles il·legítimes de relacions anteriors, Emily i Mary Wilde, les quals van morir en un tràgic incendi accidental el 1871. Va morir a l'edat de 61 anys.

## Publicacions

* The Narrative of a Voyage to Madeira, Teneriffe, and Along the Shores of the Mediterranean, 1840.
* The beauties of the Boyne and the Blackwater, 1849
* Lough Corrib, its Shores and Islands, publicat per primera vegada el 1867.
* The closing years of the life of Dean Swift.
* The Epidemics of Ireland.

## Referències

* ↑ Richard Ellmann, ‘Oscar Wilde’, Vintage Books, New York, 1988 ISBN 978-0-394-75984-5
* ↑ Terence de Vere White, 'The Parents of Oscar Wilde' London: Hodder & Stoughton (1967)

## Enllaços externs

* Text online de Lough Corrib Arxivat 2003-02-07 a Wayback Machine.
* Wilde in the Journal of the American Academy of Pediatrics
* Wilde in the Oxford Dictionary of National Biography
# Aníbal Ciocca

Aníbal Ciocca (Montevideo, 23 de juliol de 1915 - 7 de novembre de 1981) fou un futbolista uruguaià de la dècada de 1930.
Fou 21 cops internacional amb la selecció de l'Uruguai. Guanyà el campionat sud-americà de 1935 i 1942.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Nacional durant 15 temporades.

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2010-01-26. [Consulta: 7 desembre 2009].
* ↑ Aníbal Ciocca en NacionalDigital.com
* ↑ Aníbal Ciocca a National-Football-Teams.com (anglès)
# Harpocratió

Harpocratió és el nom dels següents personatges:
* Harpocratió d'Argos, filòsof platònic grec.
* Harpocratió de Mendes, escriptor grec.
* Eli Harpocratió, retòric grec.
* Valeri Harpocratió, escriptor grec.
# Antonio Ferrer del Río

Antonio Ferrer del Río (Madrid, 1814-El Molar, 22 d'agost de 1872) va ser un historiador, periodista i escriptor espanyol, enquadrat en el Romanticisme.

## Biografia

Deixeble d'Alberto Lista i amic de Manuel José Quintana, va viure de jove a Cuba i va col·laborar en la premsa de l'Havana. El seu discurs d'ingrés en la Reial Acadèmia de la Llengua Espanyola va versar sobre l'oratòria sagrada al segle xviii. Va dirigir La América i fou redactor d' El Laberinto, Revista Española de Ambos Mundos i El Heraldo.
A vegades va usar el pseudònim El Madrileño. Compusà drames històrics com La senda de espinas (1859) o Francisco Pizarro (1861), sobre les circumstàncies de la mort de Francisco Pizarro. El seu discurs en contestació al d'Antonio García Gutiérrez en el seu ingrés a l'Acadèmia (1862) té interès a tractar sobre el refranyer com a condensació de la filosofia de la història espanyola. Va traduir la Historia universal (1847-1850) de César Cantú. Participà en la col·lecció costumrista El sombrero (1855). Va escriure diverses obres històriques, entre les quals destaca Historia del reinado de Carlos III (1856). La seva Galería de la literatura española (1846) conté nombroses anècdotes i valuosos judicis sobre els principals autors romàntics.
Figura en la col·lecció de quadres costumistes Los españoles pintados por sí mismos amb tres treballs excel·lents de summe interès social. "El indiano" al·ludeix a la pobresa de Galícia i Astúries que obliga als seus habitants a emigrar a Amèrica i estudia el comportament de l'emigrant al seu retorn. En "El diputado a Cortes" comenta irònicament la rapidesa de les revolucions a Espanya que fa que les Corts apareguin i desapareguin com per art de màgia, i analitza el funcionament interior de la institució, les seves intrigues, els seus discursos pomposos, el vot dirigit. "El ciego" és vist com un transmissor de notícies polítiques i de literatura de cordill, sense oblidar el seu paper de murri i captaire.

## Vegeu també

* Romanticisme

## Bibliografia

* Ricardo Navas Ruiz, El Romanticismo español. Madrid: Cátedra, 1982 (3.ª ed.).

## Enllaços externs

* Obres digitalitzades d'Antonio Ferrer del Río a la Biblioteca Digital Hispánica de la Biblioteca Nacional d'Espanya
# Antoní Gemin

Antoní Gemin (llatí: Antoninus Geminus) fou un príncep romà, fill de Marc Aureli i Faustina, germà bessó de l'emperador Còmmode. Va morir molt jove, quan només tenia quatre anys.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown, & Comp., 1867, p. 238. ]
# Zhang Ruishu

Zhang Ruishu (Jianzha, Yutai, Shandong, 21 de febrer de 1893 - 31 de desembre de 1968) fou un brigadista internacional xinés, en actiu des de novembre del 1936 fins a març del 1938.
Tot i ser xinés, emigrà a França durant a la dècada del 1910, treballant a la Renault i unint-se al PCF el 1925. S'uneix a les brigades internacionals el 1936, juntament amb Liu Jingtian. La intenció d'ambdós era la d'entrar a la secció de metralladores, però pel fet de tindre més de quaranta anys, foren sanitaris. De Zhang Ruishu se'n destacà la valentia, i vou ferit en tres ocasions en rescatant ferits del front.
El setembre del 1937 aparegué a la portada de la revista Estampa, i Mao Zedong els va enviar un estandard de seda via el diari de París Jiuguo Shibao, que actualment s'exhibeix al Museu de la Revolució de Beijing.
Ruishui caigué en l'alcoholisme, tornà a la Xina, i fou víctima de la Revolució Cultural.

## Referències

* 1 2 3 «ZHANG, Ruishu». SIDBRINT. [Consulta: 4 abril 2021].
* 1 2 «The Chinese volunteers who fought in the Spanish civil war - their amazing courage and obscure fates». South China Morning Post, 15-07-2016. [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ «El desconocido centenar de brigadistas chinos que combatió en la Guerra Civil contra Franco». Público, 28-10-2019. [Consulta: 4 abril 2021].
* 1 2 3 4 5 Geli, Carles. «Private Xie Weijin versus General Francisco Franco». El País, 17-06-2013. [Consulta: 4 abril 2021].