OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Allgemeine Zeitung

L'Allgemeine Zeitung va ser un diari alemany publicat entre el 1798 i el 1929.

## Història

Va ser concebut el 1794 pel conegut llibrer Johann Friedrich Cotta a Tübingen, que convidà Friedrich von Schiller perquè el supervisés. Schiller, tanmateix, va declinar l'oferiment, per la qual cosa va ser Cotta qui va haver d'encarregar-se inicialment de la tasca d'editor cap, fins que Ludwig Ferdinand Huber va ocupar-ne el càrrec. El diari va publicar els seus primers números a Tübingen, el 1798, amb el nom de Neuste Weltkunde. No obstant això, el 8 de setembre de 1798, després de patir una sanció amb aquest nom, va passar a denominar-se Allgemeine Zeitung.
El diari va passar posteriorment per Stuttgart i Ulm. A causa de certes complicacions relacionades amb la censura a Württemberg, va traslladar-se novament a la ciutat d'Augsburg, on ja publicava el 1810, a causa del liberalisme més evident del govern bavarès. En al·lusió al lloc de publicació, Allgemeine Zeitung era denominat amb freqüència a diaris anglesos i francesos com «Augsburg Gazzette» o «Gazette d'Augsbourg». Després de la mort de Huber el 1804, la direcció de l'Allgemeine Zeitung va passar a Karl Joseph Stegmann, que havia estat relacionat amb el servei diplomàtic prussià. L' Allgemeine Zeitung tenia corresponsals a tots els països d'Europa, i diferents governs hi publicaven articles semi-oficials. Els suplements contenien sovint notícies literàries, sobretot sobre publicacions de caràcter polític i breus notes biogràfiques de personatges coneguts. Malgrat la seva bona qualitat, es va afirmar que el diari tenia una tirada reduïda, algunes fonts citaven uns 5.000 exemplars el 1823, mentre que d'altres reduïen aquest nombre als 1.500 o 2.000 exemplars. El 1882 es va traslladar a Múnic, i va publicar-hi el seu últim número el 29 de juliol de 1929.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 Diversos autors, 1833, p. 348.
* 1 2 Diversos autors, 1833b, p. 532.
* 1 2 Chambers, Mortimer H. Georg Busolt: His Career in His Letters. Brill, 1990, p. 65. ISBN 9789004092259.

## Notes

* ↑ En una carta, un facsímil litografiat que va ser annexat en una edició del segle xix de l'obra de Schiller.
# Juan Martín de Ampués

Juan Martínez de Ampiés o de Ampués, també conegut com Juan Martín de Ampíes o Juan de Ampíes o Ampúes (Aragó, segona meitat del segle XV - Hispaniola, 8 de febrer de 1533) va ser un oficial de l'exèrcit espanyol del Segle XVI. Va ocupar els càrrecs de regidor a Santo Domingo i de governador de la província de Veneçuela. Va fundar la ciutat veneçolana de Santa Ana de Coro a l'any 1527.

## Biografia

Es desconeix la seva data de naixement, però sí que era d'origen aragonès. Veterà de diverses campanyes militars, va marxar a Amèrica i es va instal·lar a la Hispaniola el 1511, segons va declarar. Va estar ben relacionat amb altres aragonesos influents presents a l'illa, com el tresorer Miguel de Pasamonte. El 19 de maig del mateix va ser nomenat per reial cèdula factor de la Hispaniola, amb una remuneració de 80.000 morabatins anuals i atorgant-li alhora el càrrec de regidor de la ciutat de Santo Domingo. No obstant això, sembla que abans del nomenament ja disposava del dret de controlar totes les activitats econòmiques a l'illa. En tot cas, ben aviat es va convertir en un home ric propietari de diverses cases, molins, terres de conreu, bestiar i esclaus, molts originaris de Curaçao, tot a expenses de la corona i de la població.
Nomenat primer Governador de Veneçuela, va passar a Terra Ferma amb 60 soldats i es va aliar amb el cacic Manaure (o Mannare) per prosseguir la tracta. A aquest efecte va prendre possessió d'alguns terrenys favorables i el 26 de juliol de 1527 va fundar la ciutat de Santa Ana de Coro la tercera ciutat de Veneçuela després de Nova Cadis i Cumaná, tot i que hi ha historiadors que ho descarten perquè va estar poc temps a la regió.
Va establir a més colònies per explotar els productes de la terra, donant participació als indis i hagués dut a terme una veritable penetració pacífica en aquella terra, si Carles V no ho hagués impedit concedint als banquers alemanys de la casa Welser d'Augsburg, drets i privilegis omnímodes per explotar aquell territori.
Juan Martín va tornar a Santo Domingo i va continuar prestant excel·lents serveis fins a la seva mort del 8 de febrer de 1533.

## Referències

* 1 2 3 Mira Caballos, Esteban. «Juan Martínez de Ampíes» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Real Academia de la Historia. [Consulta: 13 gener 2024].
* 1 2 3 Goslinga, Cornelis C. A Short History of the Netherlands Antilles and Surinam (en anglès). La Haia: Martinus Nijhoff, 2012, p. 14.
* ↑ Simón, Pedro. Noticias historiales de Venezuela (en castellà). vol. 1. Caracas: Fundación Biblioteca Ayacucho, 1992, p. 86.

## Enllaços externs

* Biografias y vidas (castellà)
* Villa de Sos del rey (castellà)
# Perilla

Perilla és un gènere de plantes dins la família lamiàcia que consta d'unes 23 espècies. És originari de les regions subtropicals d'Àsia.

## Algunes espècies

| Perilla acuta Perilla albiflora Perilla arguta Perilla avium Perilla cavaleriei Perilla citriodora Perilla crispa Perilla elata | Perilla frutescens Perilla fruticosa Perilla hirtella Perilla laciniata Perilla lanceolata Perilla leptostachya Perilla macrostachya Perilla marathrosma | Perilla nankinensis Perilla ocimoides Perilla ocymoides Perilla polystachya Perilla setoyensis Perilla shimadae Perilla urticaefolia |

## Referències

* ↑ «Perilla». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 8 abril 2010].
* He-ci Yu. «Perilla: The Genus Perilla». A: Medicinal & Aromatic Plants, Industrial Profiles. ISBN 90-5702-171-4.
* David Brenner. «Perilla». Purdue University NewCrop Fact Sheet, 1995. [Consulta: 4 abril 2009].
* Gernot Katzer. «Perilla (Perilla frutescens) L. Britton». Spice Pages, 19-09-2006. [Consulta: 17 novembre 2006].
* «Perilla (Japanese, Vietnamese and Korean Shi-So, Zi Su, Beefsteak)». Evergreen Seeds. Arxivat de l'original el 2007-01-05. [Consulta: 17 novembre 2006]. Commercial seed house with pictures of different perilla varieties
# Akosua (cràter)

Akosua és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 6,2 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim àkan, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Akosua». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Montignies-sur-Roc

Montignies-sur-Roc és un nucli del municipi d'Honnelles a la província d'Hainaut a la regió valona de Bèlgica, a la frontera amb França. L'1 de gener del 2006 tenia 550 habitants a una superfície de 308 hectàrees. Es troba a l'antiga via romana de Bavay a Utrecht (Chaussée de Brunehault) i al marge del Petite Honnelle, un afluent del Grande Honnelle a la conca de l'Escalda. L'activitat econòmica principal és l'agricultura. Hi ha hagut unes carreres de marbre, avui tancades.
La situació a la via romana explica la presència de vestigis gal·loromans. El primer esment del poble actual data del segle xi, quan depenia de la prebosteria de Mons. Vers 1600, Montignies dins del comtat d'Hainaut era una senyoria que pertanyia a la nissage dels de Roisin, tot i que hi havia altres propietars, com un mas de l'Abadia de Crespin.

## Persones

Podria ser el poble natal del pintor renaixentista Adrià de Montigny (±1570-1615)

## Llocs d'interès

* El Castell de la Motte Baraffe
* L'Església de la Mare de Déu
* L'antic molí d'aigua Gilmant del 1758 al Petite Honnelle
* La fàbrica de cervesa Brasserie des Rocs

## Referències

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Montignies-sur-Roc
* ↑ Piérard, Christiane. «Montigny-sur-Roc». A: Jean-Marie Duvosquel (redacció). Comté de Hainaut III (en francès). vol. 26 dels Albums de Croÿ. Brussel·les: Gemeentekrediet van België, 1990, p. 121. ISBN 2-87193-116-X.
* ↑ Machelart, Félicien. «Adrien de Montigny, peintre de Valenciennes». A: Jean-Marie Duvosquel (redacció). Recueil d'études suivi d'une table générale et d'un index de la collection des albums. Actes du colloque organisé à Chimay et à Fourmies les 7 et 8 mai 1992 (en francès). vol. 26 dels Albums de Croÿ. Brussel·les: Gemeentekrediet van België, 1996, p. 129. ISBN 2-87193-214-X.
* ↑ «Beer of the month: Brasserie des Rocs Triple Imperiale (Cervesa del mes: Brasseries des Rocs Triple imperial)» (en anglès). Chicago Tribune, 28 febrer 2007 (2007-02-28). Arxivat de l'original el 2011-07-17 [Consulta: 7 juliol 2014].
# Pau I de Constantinoble

Pau I de Constantinoble (en llatí: Paulus, en grec antic: Παυ̂λος) va ser patriarca de Constantinoble. És venerat com a sant per l'Església Ortodoxa.

## Biografia

Era nadiu de Tessalònica, jove prevere de l'església de la capital quan va morir Alexandre I de Constantinoble l'any 336 i va ser elegit com a successor, amb suport dels homoosians o ortodoxos, mentre que els arrians volien elegir a Macedoni de Tràcia. Macedoni va tractar d'impedir l'elecció de Pau amb una denúncia per mala conducta, que no va prosperar.
L'emperador (probablement Constanci II) va convocar un concili que va anul·lar-ne l'elecció, i Pau va ser enviat al Pont i el va substituir Eusebi, bisbe de Nicomèdia. Aquest va morir el 342 i el poble va fer restaurar Pau que sembla que s'havia escapat del seu exili i havia anat a Roma; els bisbes arrians van elegir Macedoni; tot això va portar disturbis, mentre l'emperador Constanci era absent; el magister militum Hermògenes, va intentar expulsar a Pau, però va morir a mans de la multitud. Constanci va retornar a la capital i va ordenar l'expulsió de Pau, sense reconèixer però l'elecció de Macedoni.
Pau va anar a Roma on va trobar el suport del papa Juli I, que va enviar una carta als bisbes orientals ordenant la reposició de Pau i altres bisbes expulsats de les seves seus, i acusant als que els havien deposat. Així Pau va tornar a Constantinoble però els bisbes orientals van fer un concili a Antioquia l'any 343 on van desafiar el papa. L'emperador Constanci II, que era a Antioquia, va ordenar altre cop expulsar a Pau, cosa que va encarregar a Filip, prefecte del pretori. Filip va intentar actuar diplomàticament i va enviar un emissari a Pau aconseguint la seva sortida; però quan va voler col·locar a la seu a Macedoni, van esclatar disturbis i van morir tres mil persones. Segons Sòcrates Escolàstic, Pau va anar a Tessalònica i després a l'oest, i li va ser prohibit el retorn a Orient; però una altra versió diu que el van enviar carregat de cadenes a Singara (Sindjar) a Mesopotàmia, i més tard a Emesa a Síria.
La causa de Pau i d'Atanasi va rebre el suport de l'església occidental i de l'emperador Constant, germà de Constanci II. El concili de Sàrdica l'any 347 va decretar la restauració de Pau però Constanci va refusar acceptar aquest resultat; finalment ho va acceptar per un acord amb el seu germà però a la mort d'aquest (350) Pau va ser expulsat altre cop i enviat en exili a Cucusus a Capadòcia, on es diu que va morir a mans dels seus guardians i enterrat a Ancira, però podria haver mort simplement de malaltia.
Va ser considerat un màrtir i les seves restes es van portar després a Constantinoble, sota Teodosi I el Gran, i enterrat a l'església que més tard va prendre el nom de Sant Pau.

## Referències

* ↑ Butler, Alban. «St. Paul, bishop of Constantinople, martyr». The lives of the saints, vol. VI. [Consulta: 24 juny 2023].
# Porzuna

Porzuna és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Inclou les entitats locals menors d'el Torno, el Trincheto, las Casas del Río, las Rabinadas, los Puentes de Piedralá, el Bonal, el Cepero, las Tiñosillas, las Betetas i el Citolero.
# Aleksàndrovski (Gubkin)

* Per a altres significats, vegeu «Aleksàndrovski».
Aleksàndrovski - Александровский (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 41 habitants. Pertany al districte (raion) de Gubkin.

## Referències

* ↑ «Генеральный план Губкинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Kladovoye» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-10. [Consulta: 10 març 2022].
# Juan Martín Toribio

Juan Martín Toribio (Cantallops, 12 de gener de 1943 - Vilanova i la Geltrú, 15 d'agost de 2005) fou un polític català.

## Biografia

Es llicencià a l'Escola Normal de Magisteri d'Àvila, després com a perit industrial a l'Escola Universitària Politècnica de Vilanova i la Geltrú i es llicencià en ciències físiques a la Universitat de Barcelona. Des de 1963 ha treballat en el sector de l'ensenyament i de 1981 a 1984 fou director de l'Institut Politècnic de Formació Professional de Vilanova i la Geltrú.
Amb l'establiment de la democràcia fou membre del Comitè Nacional de Centristes de Catalunya-UCD i regidor a l'ajuntament de Vilanova i la Geltrú (1979-1983) fins que el partit es va dissoldre el 1982, i aleshores ingressà en el Centro Democrático y Social, del que en formà part de la gestora de Catalunya. Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1988. Quan el CDS es va ensorrar a Catalunya va ingressar a Unió Democràtica de Catalunya. Fou novament escollit regidor de Vilanova i la Geltrú a les eleccions municipals espanyoles de 1987. Ha estat vicepresident del Consell Comarcal del Garraf (1988-1991) i membre del Consell Superior d'Esports.
Posteriorment fou coordinador de centres d'innovació i formació professionals en la Direcció General d'Ocupació. El 2000 fou destituït en ser relacionat amb l'escàndol protagonitzat per l'empresari Fidel Pallerols i Montoya (l'anomenat cas Pallerols), i també fou suspès de militància a UDC. El 2002 fou imputat pel Jutjat núm 9 de Barcelona juntament amb Lluís Gavaldà, ex director general de Treball, tanmateix, va morir abans de sortir el judici.

## Referències

* ↑ Mor l'ex regidor vilanoví Juan Martín Toribio a Eixdiari
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la III Legislatura p. 123
* ↑ Mandat corporatiu 1979-1983
* ↑ Sobre la presumpta utilització de fons destinats a cursos de formació i que, suposadament, van servir per finançar Unió Democràtica de Catalunya
* ↑ La notícia Arxivat 2010-10-02 a Wayback Machine. a anuaris.cat el 13-6-2000
* ↑ Notícia a anuari.cat 31-1-2002
* ↑ Un dels acusats del cas Treball exculpa l'ex-conseller Farreras de corrupció a vilaweb

## Enllaços externs

* Diputats al Parlament de Catalunya a La Vanguardia, 1 de juny de 1988
# Pekka Himanen

Pekka Himanen (Hèlsinki, 19 de novembre de 1973) és un filòsof finlandès, doctor per la Universitat de Hèlsinki.
Ha treballat com a investigador a Finlàndia i Anglaterra i a les universitats nord-americanes de Stanford i Berkeley. Ha actuat com a assessor en temes sobre la societat de la informació en els diferents governs finlandesos, i en companyies com Nokia. En la seva obra més difosa, L'ètica del hacker i l'esperit de l'era de la informació, els fonaments i conseqüències de l'ètica hacker. També és autor de L'Estat del benestar i la societat de la informació: El model finlandès (2002), obra que comparteix en autoria amb Manuel Castells. En aquest llibre, Castells i Himanen analitzen el cas de Finlàndia, com a exemple reeixit d'inserció en un món globalitzat de la mà del desenvolupament de la societat de la informació, mantenint el contracte social entre l'estat i la societat amb la seva població i una distribució d'aquests beneficis de forma bastant homogènia. Així doncs, demostren com, en contraposició als Estats Units, la globalització de la seva economia no es tradueix en una desigualtat social que es reflecteix en l'augment de la marginalitat dels individus més desprotegits per l'estat. A la metamorfosi finlandesa, es demostren com a elements clau, la identitat ciutadana finlandesa reforçada pel informacionalisme, l'habilitat de l'estat per conjugar el desenvolupament d'aquesta identitat mitjançant la promoció de la societat de la informació i les seves sinergies amb els sectors privats i públics així com aquests últims.

## Referències

* ↑ Luukka, Teemu. Pekka Himanen tekee valtiolle selvityksen kulttuurin tulevaisuudesta (en finès). Helsingin Sanomat, 1/9/2009.
* ↑ «Suomen Thinkers 20 – listaus maamme 20 suurimmasta bisnesajattelijasta». A: Nordic Business Report (en finès). Nordic Business Forum, 2012, p. 42–54.

## Enllaços externs

* Web oficial de Pekka Himanen Arxivat 2006-12-05 a Wayback Machine.
# Llebre de mar negra

La llebre de mar negra (Aplysia fasciata) és una espècie de mol·lusc gastròpode marí de la família Aplysiidae.

## Morfologia

Poden arribar a fer fins a 40 cm de llargada. El color normalment és negre o marró fosc amb una línia vermell o taronja.
* Exemplar nedant a la Costa brava.
* Llebre de mar nedant en un toll d'aigua creat per la marea a Póvoa de Varzim, Portugal

## Alimentació

Són herbivors, s'alimenten d'algues

## Referències

* 1 2 Gofas, S. (2012). Aplysia fasciata Poiret, 1789. Accessed through: World Register of Marine Species at http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=138755 on 2012-03-31
* Abbott, R.T. (1974). American Seashells. 2nd ed. Van Nostrand Reinhold: New York, NY (USA). 663 pp.
* Vine, P. (1986). Red Sea Invertebrates. Immel Publishing, London. 224 pp.
* Turgeon, D.; Quinn, J.F.; Bogan, A.E.; Coan, E.V.; Hochberg, F.G.; Lyons, W.G.; Mikkelsen, P.M.; Neves, R.J.; Roper, C.F.E.; Rosenberg, G.; Roth, B.; Scheltema, A.; Thompson, F.G.; Vecchione, M.; Williams, J.D. (1998). Common and scientific names of aquatic invertebrates from the United States and Canada: mollusks. 2nd ed. American Fisheries Society Special Publication, 26. American Fisheries Society: Bethesda, MD (USA). ISBN 1-888569-01-8. IX, 526 + cd-rom pp. (look up in IMIS)
page(s): 122
* Gofas, S.; Le Renard, J.; Bouchet, P. (2001). Mollusca, in: Costello, M.J. et al. (Ed.) (2001). European register of marine species: a check-list of the marine species in Europe and a bibliography of guides to their identification. Collection Patrimoines Naturels, 50: pp. 180-213 (
* Martinez E. & Ortea J. (2002). On the synonymy between Aplysia winneba Eales, 1957 and Aplysia fasciata Poiret, 1789 (Mollusca: Opisthobranchia: Anaspidea). Iberus 20(2): 11-21
* Rolán E., 2005. Malacological Fauna From The Cape Verde Archipelago. Part 1, Polyplacophora and Gastropoda.
* Rosenberg, G., F. Moretzsohn, and E. F. García. 2009. Gastropoda (Mollusca) of the Gulf of Mexico, Pp. 579–699 in Felder, D.L. and D.K. Camp (eds.), Gulf of Mexico–Origins, Waters, and Biota. Biodiversity. Texas A&M Press, College Station, Texas.
# Motiu (art)

Un motiu en arts visuals és un tema bàsic a desenvolupar. Pot ser un element d'un patró o una imatge. Pot repetir-se, com al cas dels estampats, ratlles, punts o arabescos, o ocórrer una sola vegada. Pot ser un arquetip, una al·legoria, un mite, un logotip o un element iconogràfic, per exemple. Poden buscar crear efectes emocionals, com típicament als anuncis i al cinema. Per exemple, el cinema negre sol utilitzar motius visuals per a establir estats d'ànim. Altres exemples de motius són la jove i la bèstia, i la mort i la donzella, ambdós típics del renaixement i del romanticisme. L'art ornamental o decoratiu pot descompondre's en diferents elements, que poden ser anomenats motius. Tal com passa en l'art tèxtil, el motiu pot ser repetit diverses vegades en un estampat.
Viccionari
# Península d'Azuero

La península d'Azuero (en espanyol Península de Azuero) és la península més gran de la República de Panamà i la més meridional de l'Amèrica Central. Situada al sud-oest del país, s'endinsa a l'oceà Pacífic entre el golf de Panamà a l'est i el de Montijo a l'oest.
Fou batejada en memòria de Vicente Azuero (1787-1844), advocat i polític liberal colombià del segle xix (aleshores el Panamà formava part de Colòmbia).

## Geografia

Fa uns 90 km de nord a sud i uns 100 km d'est a oest. El punt culminant és el mont Canajagua, de 935 m d'altitud. A la punta Mariato se situa la terra continental més meridional de l'Amèrica Central.
La part oriental de la península comprèn la totalitat de les províncies d'Herrera i Los Santos; la part occidental s'inclou dins la província de Veraguas. Les localitats principals es concentren al litoral, especialment a la costa oriental; en destaquen Chitré, Las Tablas i Pedasi.

## Bandera

És una de les regions de Panama que tenen bandera però no està pensada per la península sinó pel que fou l'antiga província d'Azuero, després dividida en les d'Herrera i Los Santos. Fou dissenyada per representar el sentiment regional azuerense el dia 8 d'abril de 1998 per Roberto Pérez-Franco, un jove universitari nascut a Chitré i resident a Los Santos. Es va presentar públicament el 14 d'octubre de 1998 i confeccionada per primer cop en tela el 24 d'octubre de 1998 sent beneïda el 15 de novembre de 1998 a Los Santos.

## Vegeu també

* Província d'Azuero
# Poráč

Poráč és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1277.
# Aleksàndrovski

«Aleksàndrovski» té aquests significats:
* Aleksàndrovski (Krasnodar), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Aleksàndrovski (Baixkíria), localitat de la república de Baixkíria, a Rússia
* Aleksàndrovski (Rostov), localitat de l'óblast de Rostov, a Rússia
* Aleksàndrovski (Gubkin), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
* Aleksàndrovski (Xebékino), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Kiià

Kiià (en rus: Кия) és un poble (un possiólok) del krai de Khabàrovsk, a l'Extrem Orient de Rússia. El 2012 tenia 169 habitants. Pertany al districte rural de Lazó.

## Referències

* ↑ Закон Хабаровского края от 14.03.2005 № 264 «Об административных центрах сельских поселений и муниципальных районов Хабаровского края»
# Weatherford (Texas)

Weatherford és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 19.000 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Weatherford tenia 19.000 habitants, 7.442 habitatges, i 5.045 famílies. La densitat de població era de 351,3 habitants per km².
Dels 7.442 habitatges en un 31,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,9% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 32,2% no eren unitats familiars. En el 27,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 13% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 10,6% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 16,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.714$ i la renda mediana per família de 47.152$. Els homes tenien una renda mediana de 35.690$ mentre que les dones 24.938$. La renda per capita de la població era de 19.787$. Aproximadament el 6% de les famílies i l'11,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Weatherford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Weatherford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].