OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pidgin (lingüística)

Un pidgin (pronunciat ['pidʒin]) és una llengua caracteritzada per combinar els trets sintàctics, fonètics i morfològics d'una llengua amb les unitats lèxiques d'una altra.
El pidgin no és habitualment el dialecte matern de cap grup ètnic o social; generalment, és el dialecte que empra un immigrant de primera generació en el seu nou lloc de residència, o una lingua franca usada en una zona de contacte intens de poblacions lingüísticament distintes, com un port molt actiu; els pidgins foren freqüents també a les colònies, en què estaven formats per la mescla d'elements de la llengua de la nació dominant amb d'altres de les llengües dels nadius o bé d'esclaus que s'hi havien introduït.
El parlant d'un pidgin empra les estructures formals de la seva llengua materna, les quals completa amb vocables de la llengua del seu interlocutor; tot i ser emprat per mantenir comunicacions entre individus amb competències lingüístiques diferents, la gramàtica normalment es redueix a les estructures més elementals.
Un pidgin pot acabar convertint-se en la llengua estable d'un grup: quan això s'esdevé, hom parla d'un crioll o llengua criolla.
Un exemple d'un pidgin seria el pidgin basc-islandès, parlat a Islàndia durant els segles XVII-XVIII.

## Referències

* 1 2 Baugh i Mey, 2009, p. 214-216.

## Bibliografia

* Mey, Jacob L. «Discrimination and language». A: Concise Encyclopedia of Pragmatics (en anglès). Elsevier, 2009. ISBN 9780080962986.

## Enllaços externs

* Llista de pidgins en ús més o menys oficial en l'actualitat Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine. segons l'Ethnologue (anglès).
# Peà (mitologia)

Peà (en grec antic Παιάν), segons la mitologia grega és, en els cultes de l'època clàssica un epítet ritual aplicat a Apol·lo "guaridor". Però des dels poemes homèrics, hi ha un Peà (de vegades anomenat Peó Πάων) independent d'Apol·lo considerat un déu de la curació. Aquest Peà va tenir cura d'Hades quan va ser ferit per una fletxa disparada per Hèracles. També, durant la guerra de Troia, neteja i fa cicatritzar les ferides d'Ares que havia estat ferit per Diomedes. Aquest déu cura fent servir plantes. A poc a poc es va anar assimilant a Apol·lo i d'altra banda aviat és suplantat per Asclepi.
Homer il·lustrà dos aspectes d'Apol·lo expressats en els himnes anomenats Peà: el del déu sanador o apotropaic i el de la cançó que té un sentit d'agraïment o triomf. Hesíode també separà tots dos conceptes. En la poesia anterior, Peà és invocat com a déu de la curació. És difícil separar Peà en el sentit de "sanador", de peà en el sentit d'"himne".
En una tauleta de lineal B trobada a Cnosos apareix el nom pa-ja-wo, que alguns estudiosos creuen que es un antecedent de Peà.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 421. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Pics de Comalespada

Els Pics de Comalespada, també coneguts com a Pics de Coll Arenós, és una muntanya de cims bessons que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El nom prové «de "spada", espadat».
Els pics, de 2.830,2 metres el nord-oriental i de 2.831,6 el sud-occidental, s'alcen al sud de l'Estany Negre, a l'extrem nord de la carena que separa la Capçalera de Caldes (O) i la Vall de Colieto (E), al nord-nord-oest del Coll Arenós.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 4 juliol 2011].
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Pic sud-occidental de Comalespada. [Consulta: 21/09/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Pic nord-oriental de Comalespada. [Consulta: 21/09/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Pic de Becero

El Pic de Becero és una muntanya de 2.583 metres ubicada en el municipi de Lladorre, a la comarca del Pallars Sobirà. Es troba dintre del Parc Natural de l'Alt Pirineu.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, 2024.

## Bibliografia

* Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. «Pic de Becero», 2024. [Consulta: 18 maig 2024].
# Istigobius

Istigobius és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Istigobius campbelli (Jordan & Snyder, 1901)
* Istigobius decoratus (Herre, 1927)
* Istigobius diadema (Steindachner, 1876)
* Istigobius goldmanni (Bleeker, 1852)
* Istigobius hoesei (Murdy & McEachran, 1982)
* Istigobius hoshinonis (Tanaka, 1917)
* Istigobius nigroocellatus (Günther, 1873)
* Istigobius ornatus (Rüppell, 1830)
* Istigobius perspicillatus (Herre, 1945)
* Istigobius rigilius (Herre, 1953)
* Istigobius spence (Smith, 1947)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Herre, A. W. C. T. 1927. Gobies of the Philippines and the China Sea. Monographs, Bureau of Science Manila Monogr. 23: 1-352, frontispiece + Pls. 1-30.
* ↑ Rüppell, W. P. E. S. 1828-1830. Atlas zu der Reise im nördlichen Africa. Fische des Rothen Meeres. Frankfurt-am-Main. Atlas zu der Reise im nördlichen Africa. Fische des Rothen Meeres.: 1-141 + 3 pp., col. Pls. 1-35.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Murdy, E.O. i D.F. Hoese 1985. Revision of the gobiid fish genus Istigobius. Indo-Pacific Fishes (4):41 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Molí d'en Xuncla

El Molí d'en Xuncla és una obra de Sarrià de Ter (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al Pla d'en Xunclà, al sector sud de l'autopista de la Mediterrània, en un entorn de notable valor paisatgístic, molt proper al riu Rimau.
Molí fariner de planta lleugerament rectangular amb planta baixa i dos pisos distribuïts en diferents cossos a causa del desnivell del terreny. La construcció, empra parament de maçoneria de rierencs, ràfec d'una filera de rajols i coberta de teula àrab a una vessant. Les obertures són d'arc rebaixat i presenten els maons disposats a sardinell, mentre que en altres, són emmarcades amb restes de moles. Al sector inferior de l'edifici, s'hi situen la boca del carcabà, el rec i la resclosa. La bassa, amb forma triangular, acaba en un pou d'uns 4'5 metres de profunditat i antigament, s'abastia de l'aigua de la resclosa mitjançant una petita séquia paral·lela a la riera.

## Història

El molí d'en Xunclà va ser construït pels volts de 1250 en el tram final de la riera Rimau, en unes terres sota el domini de la pabordia d'en Xunclà de la col·legiata de Sant Feliu de Girona. El primer establiment el va fer Bernat de Torre, de Sarrià, per tres quarteres de blat. Com que, el 1330, el molí estava enrunat, el paborde Guillem de Fornells i Pere de Xunclà, senyor útil del molí, es van comprometre a finançar a parts iguals la seva reedificació. El 1581, el propietari Joan Xunclà va permetre a Joan Eloi Vilar, ferrer de Girona, habilitar en el molí fariner un sistema per esmolar a canvi de contribuir en un terç a la conservació de les rescloses.
Fet d'obra, el molí constava de dues plantes: a dalt hi havia l'habitació del moliner i una cuina i, a baix, l'estança de les moles, una cort i una estança per emmagatzemar el gra. L'element principal era el “carcavà”, on hi havia el rodet i les dues moles. Sobre la mola fixa, anomenada “sotana”, es desplaçava la mola circular, anomenada “volandera”, que triturava el gra que el moliner vessava pel canalet o “tremuja”.
A principi del segle xx, el propietari Lluís Perich va construir amb maons un edifici annex per instal·lar un sistema de classificació de farina.
El 1940, la fàbrica de paper Torras va comprar el molí a la família Perich i el va cedir com a habitatge al treballador Josep Vilella. El molí va continuar funcionant per atendre a les necessitats de la postguerra, tot i que de manera irregular. Amb la inundació d'octubre de 1962, l'immoble va quedar en molt mal estat i l'empresa Torras va decidir traslladar el llogater a una nova casa feta a prop. El molí va quedar abandonant fins a arribar a la ruïna total.
Amb la suspensió de pagaments de la Torras, el 1987, Pere Vilella va comprar el molí que havia ocupat amb els seus pares. El 2004, Pere Torrentà Campoliner va iniciar la restauració de l'edifici amb la finalitat de convertir-lo en un restaurant.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Molí d'en Xuncla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 maig 2020].
# Collision Course

Collision Course és un disc amb un total de sis cançons, les quals són remescles de sons dels dos autors de Linkin Park. Va ser llançat al 30 de novembre de 2004 i el 2006, va ser guardonat amb el Grammy a la millor col·laboració rap. Del disc, se'n va treure un videoclip, el de Numb/Encore, que va ser tret el desembre l'any 2004.
Actualment ha venut un total de més de dos milions de còpies.

## Cançons

* «Dirt Off Your Shoulder/Lying From You» - 4:04
* «Big Pampin/Papercut» - 2:36
* «Jigga What/Faint» - 3:31
* «Numb/Encore» - 3:35
* «Izzo/In The End» - 2:44
* «Points Of Autority/99 Problems/One Step Closer» - 4:55
# E45

La ruta europea E45 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Alta (Noruega) i finalitza a Gela (Itàlia). Té una longitud de 5190 km. Té una orientació de nord a sud i passa per Noruega, Finlàndia, Suècia, Dinamarca, Alemanya, Àustria i Itàlia. És la ruta europea més llarga amb direcció nord/sud.
# Kōdōkan

Kōdōkan (讲道 馆) o Institut Kodokan, és la seu central de la comunitat mundial de judo. Va ser fundada el 1882 per Jigoro Kano, creador del judo, i se situa actualment en un edifici de vuit plantes a Tòquio (Japó).
L'institut té com a funció impartir classes als que volen aprendre i professionalitzar-se en el judo. El programa d'estudi és autoritzat com el d'una escola no regular segons el Govern Metropolità de Tòquio. El curs inclou l'estudi teòric i pràctic de judo, igual que temes d'educació general.
Actualment posseeix 1.206 estores de tatami, agrupades en cinc dojos: principal, escola, internacional, dones i nens, i hi ha dojos especials per judokes retirats i per a l'estudi de tècniques especials.

## Vegeu també

* Judo Kosen
* Judo Tenri

## Enllaços externs

* Web oficial(anglès)
# Rothenburg (Lucerna)

Rothenburg és un municipi del cantó de Lucerna (Suïssa), situat al districte de Hochdorf.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# La Mola d'Amunt

La Mola d'Amunt és un gran casal ribagorçà del terme municipal de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà. Fins al 1972, però, era formava part de l'antic terme de Benés, de l'Alta Ribagorça.
És a 1,7 km al sud-est del cap del seu antic municipi, al costat nord de l'entreforc del riu de Manyanet amb la Valiri.
És accessible des de Sarroca de Bellera seguint cap al nord-oest la carretera L-521, i, al cap d'1 quilòmetre, quan està a punt d'entroncar amb la N-260, surt cap al nord una pista rural asfaltada que mena a Xerallo, Castellgermà, les Esglésies i la Mola d'Amunt, on arriba en uns 900 metres.
Havia estat Casa del comú del terme. Hi ha una petita capella dedicada a sant Corneli.

## Etimologia

L'etimologia de la Mola d'Amunt és fàcil de deduir del significat directe en català actual dels mots que el formen. Això indica també la relativa modernitat del topònim. Es tracta d'un molí que, respecte d'altres, era més amunt, a la vall del riu de Manyanet o de les Esglésies.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Rufí (poeta segle IV)

Rufí, en llatí Rufinus, fou un poeta romà el nom del qual apareix al costat d'un poema titular Pasiphces Fabula ex omnibus Metris Horatianis, que, com indica el títol, inclou un exemple de cadascun dels metres emprats per Horaci.
Fou publicat per primera vegada l'any 1579. L'autor és desconegut però probablement es tracta del gramàtic d'aquest nom nascut a Antioquia que va escriure De Metris Comicis, en part en prosa i en part en vers. Probablement va viure al segle iv, perquè cita Firmià, Gai Mari Victorí, Albinus i Donat.

## Referències

* ↑ 3.Rufinus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 668
# Rudolf Peierls

Rudolf Peierls (alemany: Rudolf Ernst Peierls) (Berlín, 5 de juny de 1907 - Oxford, 19 de setembre de 1995) fou un físic britànic nascut a Alemanya en una família jueva.
Rudolph Peierls va tenir un paper important al programa nuclear de Gran Bretanya, col·laborant amb el Projecte Manhattan, però també va tenir un paper destacat en moltes ciències modernes. El seu impacte sobre la física pot ser probablement millor descrit per la seva obituari de Physics Today: "Rudolph Peierls ... un actor important en el drama de la irrupció de la física nuclear en els assumptes del món ..."".

## Publicacions

* Bird of passage: Recollections of a Physicist, Princeton university press (1985) ISBN 0-691-02416-2. Autobiografia.
* Atomic histories - A walk through the beginnings of the atomic age with one of its true pionner, collection Masters of modern physics, Springer-Verlag/AIP Press (1997) ISBN 1-56396-243-8. Recull d'assajos no tècnics
* The laws of nature, The Scientific Book Guild (1955).
* Surprises in theoretical physics, Princeton university press (1979) ISBN 0-691-08242-1
* More surprises in theoretical physics, Princeton university press (1991) ISBN 0-691-02522-3
* R. H. Dalitz (dir.) et Sir Rudolf Peierls (dir.), Selected Scientific Papers of Sir Rudolf Peierls (with commentary), World Scientific Series in 20th Century Physics (Volume 19), World Scientific (1997) ISBN 981-02-2693-4

## Referències

* ↑ Edwards, Sam. "Rudolph E. Peierls". Physics Today. February 1996. January 27, 2004. <http://search.ebscohost.com/login.aspx?direct=true&db=aph&AN=9602090338&site=ehost-live>. 74, 75

## Enllaços externs

* Sir Rudolf Peierls: Selected Private and Scientific Correspondence Volume 1, by Sabine Lee (University of Birmingham, UK).
* Rudolph Peierls own biographical notes from Els Alamos National Laboratory as a pdf
* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Rudolf Peierls» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# La primera noche (pel·lícula colombiana)

La primera noche és una pel·lícula dramàtica colombiana dirigida per Luis Alberto Restrepo i protagonitzada per Carolina Lizarazo, John Alex Toro, Hernán Méndez, Enrique Carriazo, Andrea Castaño i Julián Román. La pel·lícula va guanyar 18 premis internacionals i va ser la representant de Colòmbia per als Premis Oscar de 2004 en la categoria de Millor Pel·lícula de Llengua Estrangera. A pesar que la pel·lícula va ser molt aclamada, després de ser llançada en alguns festivals arreu dels Estats Units, mai va arribar als grans cinemes. Després de tres anys de presentació en sales, la pel·lícula va ser llançada en DVD als Estats Units el 30 de gener de 2007.

## Sinopsi

La primera noche conta la història d'un parell de camperols que han estat desplaçats del seu territori, en el qual han viscut la seva infància i la seva joventut, i han estat brutalment enviats a enfrontar els carrers d'una ciutat desconeguda, enorme i despietada. Els conflictes d'aquest país condemnen a Toño i Paulina, els protagonistes, a l'exili. Cadascun d'ells se sent només, incapaç d'assumir el dolor de l'altre i molt menys veure's a si mateixos com a part d'una parella.

## Repartiment

* Carolina Lizarazo
* John Alex Toro
* Hernán Méndez
* Enrique Carriazo
* Andrea Castaño
* Julián Román

## Nominacions i premis

* Festival de Cinema Llatinoamericà de Tolosa de Llenguadoc de 2003: Premi Rail d'Oc.
* Festival Internacional de Cinema de Cartagena de Indias de 2003: Premi Índia Catalina d'Or al millor actor (Jhon Alex Toro), a la millor fotografia i a la millor opera prima
* Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata de 2003: Premi Roberto Tato Miller
* Festival de Cinema Hispà de Miami 2004: Premi Garsa d'Or.

## Referències

* ↑ La realidad del país no permite finales felices, cinefagos.net
* ↑ Fundación Patrimonio Fílmico Colombiano, Largometrajes Colombianos En Cine y Video: 1915-2004 p. 213
* ↑ Triunfa corto mexicano en los encuentros de cine de Toulouse, La Jornada, 30 de març de 2003
* ↑ Nuestra tragedia, nuestro dolor, Crítica de 'La primera noche', por Juan Carlos González. Publicada a Séptimo Arte d'El Tiempo (Colòmbia), el 19 de setembre de 2003
* ↑ La primera noche: una guerra interminable Arxivat 2021-12-16 a Wayback Machine. Canal22.org, de Mèxic
* ↑ La película colombiana de Luis Alberto Restrepo obtuvo el premio Garza de Oro en el Festival Latino de Miami., La Nación, 2 d'abril de 2004

## Enllaços externs

* la primera noche a Ibermedia Digital
* Primera part de la pel·lícula a YouTube
# La pescadera

L'escultura urbana coneguda pel nom La pescadera, ubicada a la plaça Trascorrales, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Sebastián Miranda y Pérez-Herce, i està datada la seua inauguració l'any 2005.
Realment l'estàtua és una reproducció, en bronze fos a la cera perduda, d'una obra de menor grandària que era una de les deu escultures que conformaven un lot d'escultures de Sebastián Miranda adquirit per l'Ajuntament d'Oviedo. La còpia en escaiola es va realitzar després de morir el seu autor.
L'obra està dedicada a "Saturnina Requejo, la Cachucha", una dona de Cimadevilla, que apareix també en el "Retablo del Mar" obra igualment de Sebastián Miranda y Pérez-Herce, que es troba al Museu Casa Natal de Jovellanos a Gijón.

## Referències

* 1 2 3 «Escultura «La pescadera»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 27 desembre 2018].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 27 desembre 2018].
* ↑ CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* ↑ SOTO CANO, María, "El escultor y dibujante Sebastián Miranda (1885-1975)", (tesis doctoral inédita). Universidad de Oviedo, 2007
* ↑ guiasderuta. «La Pescadera Trascorrales Oviedo» (en espanyol europeu), 02-08-2011. [Consulta: 27 desembre 2018].
# 143

El 143 (CXLIII) fou un any comú començat en dilluns del calendari julià.

## Esdeveniments

* El metge romà Antil duu a terme la primera arteriotomia.

## Necrològiques

* Esmirna (Àsia Menor): Polemó Antoni, sofista i retòric grec, de suïcidi de fam.
# Rágama

Rágama és un municipi de la província de Salamanca, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 349 | 326 | 302 | 275 |
# Rábida

* Per a altres significats, vegeu «La Rábida».
Rábida (pronunciat [ˈraβiða] en castellà) és una de les illes Galápagos. L'illa de 5 km² també s'ha anomenat Jervis, en les fonts britàniques, batejada en honor a l'almirall britànic del segle xviii John Jervis. A l'Equador es coneix oficialment com a Isla Rábida.
A més dels flamencs i la colònia de lleons marins, també s'hi reporta la presència de pelicans, ànecs de les Bahames, Sula i nou espècies de pinsans. La rica fauna atrau nombrosos creuers turístics.
L'any 1971 el Servei de Parcs Nacionals va erradicar les cabres de Rábida amb èxit. Aquesta espècie introduïda alterava el medi natural i provocà l'extinció de diverses criatures natives, com ara Phyllodactyllus, iguanes terrestres i Nesoryzomys.
Durant el gener de 2011 el Parc Nacional Galápagos va eliminar rosegadors invasors a l'illa, amb l'ajut d'Island Conservation per beneficiar els pingüins de les Galápagos i Scalesia stewartii (una espècie arbòria, un possible equivalent vegetal d'un dels pinsans de Darwin).

## Referències

* ↑ Eaton, Caroline. «The Red Beaches of Rabida Island». ecoventura.com, 07-08-2014. [Consulta: 6 juny 2017].
* ↑ «Rábida». Galapagos Conservancy. galapagos.org. [Consulta: 6 juny 2017].
* ↑ «RÁBIDA ISLAND (JERVIS), GALAPAGOS». animalcorner.co.uk. [Consulta: 6 juny 2017].
* ↑ «Galápagos Restoration Project Achieves Conservation Milestone». [Consulta: 6 novembre 2018].
# Roc de Fontviva

El Roc de Fontviva és una muntanya rocosa de 1.766,2 m d'altitud situada en el vessant nord-est del Massís del Carlit, en el límit dels termes comunals de Font-rabiosa i de Puigbalador, tots dos de la comarca del Capcir, a la Catalunya del Nord.
Està situat al nord del terme de Font-rabiosa i al sud del de Puigbalador, tots dos aproximadament a la zona central del terme respectiu.

## Referències

* ↑ El Roc de Fontviva en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «68 - Font-rabiosa». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «120 - Puigbalador». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Font-rabiosa i Puigbalador». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Roc de Forellac

El Roc de Forellac és una muntanya de 628 metres que es troba entre els municipis de Gelida, a la comarca de l'Alt Penedès i de Corbera de Llobregat, a la comarca del Baix Llobregat.
# L'Auriòu de Liuron

L'Auriòu de Liuron (en francès Loriol-sur-Drôme) és un municipi francès del departament de la Droma, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.

## Referències

* ↑ Topònims del Droma