OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Winifred Deans

Winifred Deans (New Milton, 9 d'octubre de 1901 - Milltimber, 7 de juny de 1990) va ser una matemàtica britànica, coneguda per les seves traduccions de texts alemanys.
Deans es va graduar en matemàtiques a la universitat d'Aberdeen el 1922. Posteriorment va estudiar al Newnham College de la universitat de Cambridge, obtenint la titulació en matemàtiques el 1925. Després de donar classes a un institut de la vora de Londres durant dos anys, el 1927 va retornar a Escòcia on va ser contractada per l'editorial de Glasgow Blackie & Son com editora científica assistent. Acabada la Segona Guerra Mundial, el 1945, va passar a ocupar una plaça al Institut de Recerca Rowett, on va romandre fins a la seva jubilació el 1966. Deans és recordada per la seva tasca mentre era editora de Blackie & Son, ja que durant els quasi vint anys que hi va ser, va traduir un bon nombre de texts d'importants científics alemanys com Max Born, Erwin Schrödinger, Louis de Broglie, Ludwig Prandtl, Peter Debye, etc.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Winifred Deans» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Macho Stadler, Marta. «Winifred Margaret Deans, matemática y traductora de textos científicos». Mujeres con Ciencia - Euskal Herriko Unibersitatea, 2014. [Consulta: 11 maig 2021]. (castellà)
* «La matemática Winifred Margaret Deans (1901-1990) nació un 9 de octubre». Matemáticos en México - UNAM. Arxivat de l'original el 11 de maig 2021. [Consulta: 11 maig 2021]. (castellà)
* «Winifred Margaret Deans». Family Search. [Consulta: 11 maig 2021]. (anglès)
# Estadi Yakubu Gowon

L'Estadi Yakubu Gowon, anteriorment anomenat Liberation Stadium, és un estadi esportiu de la ciutat de Port-Harcourt, a Nigèria, dedicat a la pràctica del futbol i l'atletisme.
És la seu del club Rivers United FC, i anteriorment del Dolphins Football Club. Té una capacitat per a 16.000 espectadors. L'any 2015 se li canvià el nom, posant-li el nom de l'antic cap d'estat militar, el general Yakubu Gowon.

## Referències

* ↑ «No legacy of performance at the end of Amaechi's administration —Wike», 22 December 2014.
* ↑ «World Cup Qualifier : Nigeria 3 Sudan 0».
* ↑ «Rivers Government renames Liberation Stadium after Gowon». premiumtimesng.com, 6 December 2015. [Consulta: 6 octubre 2016].
# Traubach-le-Haut

Traubach-le-Haut (en alsacià Ewertröibàch) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2008 tenia 448 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 325 | 356 | 360 | 390 | 400 | 448 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| -2001 | Louis Dietmann |
| 2001-2008 | Marc Dietmann |
| 2008- | Jean Michel Finck |
# Anita Ward

Anita Ward (20 de desembre de 1956, Memphis, Tennessee) és una cantant afroamericana. És majorment coneguda a nivell mundial pel seu reeixit senzill de 1979 "Ring My Bell".

## Carrera

Abans de signar un contracte discogràfic, Ward va obtenir el seu títol en psicologia en Rust College en Holly Springs, Mississipi i es va convertir en professora. Mentre enregistrava el que anava a ser el seu àlbum debut, la companyia discogràfica de Frederick Knight li va presentar una cançó, la que més tard seria de Stacy Lattisaw. A Ward no li va agradar aquesta cançó, però Knight insistia que la cançó era necessària per capitalitzar la tendència de música disco, i Ward va acceptar. La cançó, que al principi era una melodia dirigida a adolescents que parlen per telèfon, més tard va ser reescrita amb una lletra dirigida més per a adults, i el resultat va ser "Ring My Bell". El senzill va aconseguir el lloc 1 al Canadà, Estats Units, i en el Regne Unit el 1979.
Discussions amb Frederick Knight, un accident automobilístic, i la lenta desaparició de la música disco a la fi dels anys 70, van declinar la carrera de Ward, la qual cosa la va fer merèixer el títol d'one-hit wonder.Després de l'èxit d'aquest senzill, Ward no va aconseguir-ne un altre. Temps després llança "Don't Drop My Love", que no va aconseguir el mateix èxit, però va aconseguir arribar al lloc 87 en Billboard Hot 100 als EUA.
Durant la Nit de cap d'any del 2002, Ward va interpretar "Ring My Bell" en Times Square, a la ciutat de Nova York davant una gentada com a part de la celebració oficial a la ciutat. En la Nit de cap d'any del 2005, Ward va interpretar el seu únic reeixit senzill en el Beale Street a Memphis, Tennessee i diverses altres cançons disco.
També es va presentar a Zagreb, Croàcia, el 4 de gener de 2006, la nit abans de la Copa del Món d'esquí alpí, amb altres artistes de música disco com Nile Rodgers, Chic, Village People, Thelma Houston i Rose Royce.

## Referències

* ↑ Anita Ward Biography: OLDIES.com
* ↑ Prato, Greg. Biography: Anita Ward. Allmusic [Consulta: 15 abril 2010].
* ↑ Roberts, David. British Hit Singles & Albums. 19a ed.. Guinness World Records Limited, London, 2006, p. 591. ISBN 1-904994-10-5.
# Salvi Julià

Salvi Julià (en llatí Salvius Julianus) va ser un eminent jurista roma del temps d'Hadrià i els Antonins. Alguns historiadors el fan nadiu de Milà (Insuber Mediolanensis), però més modernament se li adjudica el naixement a Hadrumetum, una colònia fenícia a la costa d'Àfrica, ambdues suposicions contràries basades en informacions d'Espartià que diu que l'avi patern de l'emperador que va seguir a Pertinax, Didi Julià, era de Milà i l'avi matern d'Hadrumetum. Salvi Julià va ser avantpassat matern de Didi Julià, però potser n'era el besavi i no l'avi.
La reconstrucció probable de la seva genealogia fins a Didi Julià és:
A) Línia paterna
B) Línia materna
Va néixer als voltants de l'any 100 ja amb Trajà al tron. Vers el 132 era pretor (l'edat per ser pretor era de 30 anys). Va ser també cònsol (dues vegades) i prefecte de la ciutat segons Espartià, però el seu nom com a cònsol no apareix als Fasti. Va exercir també diversos governs provincials. No se sap la data de la seva mort, i va ser enterrat en un mausoleu a la Via Lavicana. Espartià, diu que el cos de l'emperador va ser depositat en aquest mausoleu.
Hadrià quan presidia judicis es rodejava dels juristes més reputats i aprovats pel senat, entre els quals Juvenci Cels, Salvi Julià i Neraci Prisc. De les seves sentències es va formar un compendi publicat com a Edicte per Hadrià per a ús dels seus pretors. La seva autoritat va ser seguida pels següents emperadors fins a Justinià I. Luci Volusi Mecià i Terenci Climent l'anomenen Julianus noster potser perquè en foren deixebles o associats al consell imperial. També el va citar contínuament el jurista Africà que segurament era deixeble seu. Alguns juristes posteriors, Sext Aureli Víctor i Eusebi, i també l'historiador Pau Diaca, el mencionen en els seus escrits. Sext Pomponi diu que Salvi Julià, Aburni Valent i Tuscià, deixebles de Prisc Javolè, el van succeir en la direcció de l'escola sabiniana. El jurista Gai observa que algunes de les opinions de Salvi Julià discrepaven de les de l'escola sabiniana.
Va ser un escriptor amb una gran obra i d'estil fàcil i clar, i la seva opinió va ser molt valorada pels juristes contemporanis seus i posteriors. Al Digest es conserven uns 475 extractes de les seves obres. Els seus principals llibres són:
* 1. Digestorum Libri XC
* 2. Ad Minicium, o Ex Minicio, o Apud Minicium Libri VI, comentaris sobre una obra del jurista Minicus Natalis, que va viure sota Vespasià.
* 3. Ad Urseium Libri IV, un comentari sobre una obra d'Urseu Ferox
* 4. De Ambiguitaibuis Liler Singulares, sobre el sentit legal de paraules ambigües i d'expressions obscures.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/662?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=JulianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 652-655. ]
# Mari Màxim

Luci Mari Màxim Perpetu Aurelià (llatí: Lucius Marius Maximus Perpetuus Aurelianus) va ser un historiador romà que va escriure diverses biografies dels emperadors romans entre Trajà i Elagàbal.
Els autors de la Historia Augusta el mencionen repetidament, i el consideren una font important. Segurament va viure sota Alexandre Sever. En parlen amb gran elogi Ammià Marcel·lí i Flavi Vopisc. Vopisc l'anomena homo omnium verhosissimus qui et mythistoricis se voluminibus implicavit. No es coneix gaire l'estructura de la seva obra.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/1007?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=MaximusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 997-998. ]
# Amblygobius nocturnus

Amblygobius nocturnus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Maldives, el Mar Roig, el Golf Pèrsic, i des de les Filipines fins a les Tuamotu, el sud de la Gran Barrera de Corall, Guam i Kapingamarangi (Micronèsia).

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ «Amblygobius nocturnus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Australia. 623 - 893.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vot a segon torn instantani

El vot a segon torn instantani o vot alternatiu és un tipus de sistema electoral de vot preferencial utilitzat per elegir un sol guanyador d'entre més de dos candidats.
Els votants classifiquen els candidats en ordre de preferència. Inicialment es compta la primera preferència de cada votant. Si un candidat té més de la meitat dels vots, guanya. Si no, el candidat amb menys vots és eliminat, i es compta la segona preferència dels votants que van seleccionar el candidat derrotat com a primera elecció. Aquest procés continua fins que un candidat té més de la meitat de els vots.
Aquest sistema s'utilitza en eleccions nacionals en diversos països. S'utilitza per elegir els membres de la cambra baixa australiana, així com la majoria de cambres baixes dels seus estats i en algunes eleccions locals. També s'utilitza per elegir el President d'Índia, el President d'Irlanda, i el Parlament de Papua Nova Guinea. S'utilitza en molts partits polítics per elegir candidats i en associacions per diversos propòsits, com elegir l'Òscar a la millor pel·lícula.

## Exemple

En aquest exemple senzill, hi ha tres candidats: l'Anna, en Bartomeu i en Carles. I cinc votants: A, B, C, D i E, que classifiquen els candidats en l'ordre que prefereixen. Per vèncer, un candidat ha de tenir majoria, és a dir, almenys tres vots.
En el torn 1, l'Anna i en Bartomeu estan empatats a dos vots, mentre que en Carles només en té un. Com que cap candidat té majoria, cal un segon torn. S'elimina en Carles perquè és l'últim candidat. Llavors, en Bartomeu té tres vots i l'Anna només dos. I, per tant, guanya en Bartomeu.
| | Torn 1 | Torn 1 | Torn 1 | Torn 1 | Torn 1 | Torn 1 | Torn 2 | Torn 2 | Torn 2 | Torn 2 | Torn 2 | |
| Candidat | A | B | C | D | E | Vots | A | B | C | D | E | Vots |
| Anna | 1 | 2 | 3 | 1 | 2 | 2 | 1 | 2 | 2 | 1 | 2 | 2 |
| Bartomeu | 3 | 1 | 2 | 3 | 1 | 2 | 2 | 1 | 1 | 2 | 1 | 3 |
| Carles | 2 | 3 | 1 | 2 | 3 | 1 |

## Referències

* ↑ Robert, Henry. Robert's Rules of Order Newly Revised. 11th. Da Capo Press, 2011, p. 425–428. ISBN 978-0-306-82020-5.
* ↑ «Australian Electoral Commission». Aec.gov.au, 23-04-2014. [Consulta: 30 abril 2014].
* ↑ «Ireland Constitution, Article 12(2.3)». International Constitutional Law. [Consulta: 15 febrer 2008].
* ↑ «Understanding the Limited Preferential Voting system – EMTV Online» (en anglès americà). [Consulta: 18 febrer 2021].
# John Breckinridge

John Breckinridge (anglès: John C. Breckinridge) (Lexington, 16 de gener de 1821 - Lexington, 17 de maig de 1875) fou un polític sudista nord-americà. Fou representant per Kentucky al Congrés el 1851 pels demòcrates, fou vicepresident dels Estats Units amb James Buchanan (1856-1860). Derrotat a les eleccions presidencials del 1860 per Abraham Lincoln, fou senador per Kentucky, però en fou expulsat per forçar el seu estat a unir-se a la Confederació. General de l'exèrcit confederat, lluità a Shiloh, Vicksburg, Wilderness i Shenandoah, i fou el darrer secretari (ministre) de guerra. S'exilà a la Gran Bretanya, però tornà el 1868, i es dedicà a fer d'advocat.

## Enllaços externs

* Biografia (anglès)
# Jarok

Jarok (Localment conegut com a Íreg) és un poble d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra.
El poble va ser esmentat per primer cop el 1113.
El poble s'estén a una altitud de 160 metres i cobreix una àrea de 22.113 km². Té una població d'aproximadament de 1770 persones, aproximadament un 99% d'eslovacs.
El poble té una biblioteca pública, un gimnàs i to de futbol.
A Jarok, hi ha una potent estació de ràdio. Treballa en la freqūència de 1098 kHz i utilitza una torre d'antena de 133 metres. La construcció va començar el 1984 i la inauguració va ser el 1988.

## Referències

* ↑ «obce Slovensko».
* ↑ «Slovakregion | Celoslovenský informačný portál». [Consulta: 1r octubre 2020].
# Raó (desambiguació)

«Raó» té aquests significats:
* Raó, aptitud que consisteix a aplicar normes i lògica en el pensament per obtenir judicis, observacions comprovables o servir de base per a teories
* Raó geomètrica, comparació de dos quantitats pel seu quocient, la raó indica quantes vegades conté una quantitat a l'altra
* Raó (matemàtiques), relació entre dos nombres que indica quantes vegades el primer nombre conté el segon
* Raó àuria, proporció entre dos segments a i b (o per extensió, entre dues quantitats a i b) que
* Raó d'estat, expressió que significa assumir i actuar d'acord amb els interessos propis de l'Estat (per exemple, de la seva pervivència o enfortiment)
* Raó doble o raó anharmònica, eina en geometria, especialment en geometria projectiva
* Raó il·lustrada
* Culte de la Raó i de l'Ésser suprem, conjunt d'esdeveniments i festes cíviques i religioses ocorregudes entre 1792 i 1794 durant la revolució francesa
* José Ortega y Gasset#Raó vital)
* Temple de la Raó, creat sota la Revolució francesa el 1793, temple del culte de l'Ésser suprem, una nova religió considerada per a reemplaçar el cristianisme
* Partit de la Raó, partit polític d'Alemanya fundat el 30 de maig de 2009 pel periodista Oliver Janich
* Vilanova de Raò, poble i municipi al Rosselló, a la Catalunya del Nord
# Catamnesi

Catamnesi (del grec kata, després de, i mnasthai, acordar) és el terme emprat en medicina per referir-se a les dades obtingudes d'un pacient, després de la seva sortida de l'hospital o de la clínica que permeten estudiar l'evolució de la seva malaltia i establir un pronòstic. És, doncs, la història de vigilància dels pacients després que han estat donats d'alta del tractament o de l'hospital.

## Referències

* ↑ Catamnesi Medicopedia. Diccionari Mèdic Interactiu.
* ↑ «Diccionari mèdic-biològic, històric i etimològic.». Arxivat de l'original el 2010-09-26. [Consulta: 13 maig 2012].
* ↑ Diccionari Enciclopèdic Il·lustrat de Medicina Dorland (8 ª ed en espanyol). Mèxic: Interamericana, 1986.
* ↑ Medciclopedia
* ↑ Diccionari Terminològic de Ciències Mèdiques (13 ª ed, 3 ª reimpressió). Barcelona: Masson; 1998.
* ↑ Diccionari Mèdic Roche. Barcelona: Doyma, 1993.

## Vegeu també

* Anamnesi
* Diagnòstic mèdic
# Centre de connexions

* «Hub» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Hub (desambiguació)».
Un centre de connexions o també anomenat hub és un aeroport en el qual una aerolínia utilitza com un punt de partida per operar els seus vols. La paraula hub prové de l'anglès hub and spoke, el qual fa referència a un model de transport aeri equivalent als radis d'una roda de bicicleta: tots els moviments dels radis tenen relació amb el centre; és a dir, totes les freqüències que opera l'aerolínia parteixen des d'un aeroport, el qual tenen en comú totes les seves línies. Algunes aerolínies utilitzen un sol centre de connexions tot i que, moltes companyies utilitzen diferents aeroports. Normalment aquests mateixos aeroports utilitzats com a hubs per al transport de passatgers, ho solen ser també per al transport de mercaderies de la mateixa aerolínia.
Alguns exemples serien:
* Aeroport de Barcelona - el Prat utilitzat per Vueling
* Aeroport Internacional de Singapur-Changi utilitzat per Singapore Airlines
* Aeroport Internacional Ministro Pistarini utilitzat per Aerolíneas Argentinas
* Aeroport de Frankfurt utitlitzat per Lufthansa
* Aeroport de Madrid-Barajas utilitzat per Iberia
* Aeroport Internacional Lester B. Pearson utilitzat per Air Canada
* Aeroport de París-Charles de Gaulle utilitzat per Air France
* Aeroport Internacional John F. Kennedy utilitzat per American Airlines
* Aeroport d'Amsterdam-Schiphol utilitzat per KLM
* Aeroport Internacional Atatürk utilitzat per Turkish Airlines
* Aeroport Internacional Hartsfield-Jackson utilitzat per Delta Air Lines
* Aeroport Internacional de Tòquio utilitzat per Japan Airlines
* Aeroport Internacional de Dubai utilitzat per Emirates
* Aeroport de Roma-Fiumicino utilitzat per Alitalia
* Aeroport Internacional El Dorado utilitzat per Avianca
# Ramón Eguiazábal Berroa

Ramón Eguiazábal Berroa (Irun, 14 d'abril de 1896 - Lió, 1939) fou un futbolista basc, guanyador d'una medalla olímpica.

## Biografia

Va néixer el 14 d'abril de 1896 a la ciutat d'Irun, població situada a Guipúscoa.
Va morir en una data sense determinar de 1939 a la ciutat de Lió (França).

## Carrera esportiva
### Trajectòria per clubs

Fou membre del Reial Club Deportiu Espanyol de Barcelona la temporada 1918-1919, moment en el qual passà a formar part del primer equip del Real Unión Club de Irun, amb el qual aconseguí guanyar dues Copes d'Espanya els anys 1918 i 1924.

### Trajectòria amb la selecció espanyola

Va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a Anvers (Bèlgica) amb la selecció espanyola, on va jugar tres partits i aconseguí guanyar la medalla de plata en el campionat olímpica. En finalitzar els Jocs no tornà a ser seleccionat.

## Notes

* ↑ Diferentes fons escriuen el cognom del jugador Equiazábal, entre elles la base de dades del Comitè Olímpic Internacional
* ↑ «En Irún». Mundo Deportivo, 31-10-1916 [Consulta: 30 octubre 2011].
* ↑ «En honor de los Campeones». Mundo Deportivo, 22-05-1918 [Consulta: 30 octubre 2011].
* ↑ «Español 1 - Atlètic Sabadell 0». Mundo Deportivo, 22-10-1918 [Consulta: 30 octubre 2011].
* ↑ «Indiscreciones». Mundo Deportivo, 08-05-1919 [Consulta: 30 octubre 2011].
# Joaquim Pla i Cargol

Joaquim Pla i Cargol (Girona, 5 de novembre de 1881 - Girona, 22 d'abril de 1978) va ser un editor, llibreter, publicista i erudit gironí que va dirigir l'editorial Dalmau Carles Pla fundada pel seu sogre, el pedagog Josep Dalmau i Carles, i regentà, amb la seva esposa, Caterina, la popular llibreria Pla Dalmau de la Rambla.

## Biografia

Pla i Cargol va viure a la casa número 5 del carrer de Sant Josep; es titulà com a mestre i cursà estudis de ciències a la Universitat. Exercí el magisteri, feu de publicista, desenvolupà tasques editorials i regentà una llibreria a la Rambla de Girona. Destacà com a historiador fins a esdevenir cronista oficial d'aquesta ciutat. Tot plegat anà conformant una personalitat erudita, que desenvolupà una activitat cultural intensa.
Fou l'ànima de la Comissió Provincial de Monuments, membre de la Societat Econòmica d'Amics del País i de l'Ateneu de Girona, fundador i directiu de l'Institut d'Estudis Gironins (1946). A la revista d'aquesta institució, Anales, hi publicà un article de referència de l'urbanisme gironí: Proceso del desarrollo urbano de Gerona a través de los tiempos (1947).
Ultra això, la seva bibliografia és molt extensa. En destaquen els llibres aplegats a la col·lecció Biblioteca gerundense de estudios e investigaciones, popularment coneguts com «els llibres del senyor Pla», obres de síntesi i divulgació del passat gironí: Gerona Histórica (1940), Gerona Arqueológica y Monumental (1943), La provincia de Gerona (1945), Biografías de gerundenses (1948), La Guerra de la Independencia en Gerona y sus comarcas (1953), entre d'altres.
Fruit del seu treball editorial a la casa Dalmau Carles, Pla, SA, publicà gran nombre d'obres pedagògiques, des de les ciències naturals a la història de l'art, que conegueren una àmplia difusió per les escoles espanyoles i hispanoamericanes.

## Obres

Les seves obres comprenen aquests títols:
* Proses (1914)
* Art popular i de la llar a Catalunya (1926)
* El bon company (1927)
* La terra catalana (1932, edició: 12a), Biblioteca Pedagògica Catalana - Editors, Dalmau Carles, Pla. S. A. Girona
* Empúries i Roses (1934)
* Gerona histórica (1940)
* Els setges de Girona el 1808 i el 1809 (1962)

## Referències

* 1 2 «Joaquim Pla i Cargol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Punt Avui - Notícia: Joaquim Pla i Cargol».
* ↑ «Societat Catalana de Geografia : directori : semblances : Joaquim Pla i Cargol». Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 19 juny 2013].

## Enllaços externs

* «Joaquim Pla i Cargol». Revista de Girona, 1978. [Consulta: 19 juny 2013].