OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dynamic Heroes

Dynamic Heroes (ダイナミックヒーローズ, Dainamikku Hīrōzu), és un manga japonès basat en diverses obres de Go Nagai, incloent-hi la majoria dels seus robots més famosos, com Mazinger Z, Getter Robot, Great Mazinger i UFO Robot Grendizer, i també diversos personatges d'altres sèries com Cutie Honey i Devilman. L'artista del manga és Kazuhiro Ochi i el disseny dels personatges es basa principalment en les seves encarnacions d'anime.
Va ser publicat originalment a la revista mensual de manga e-manga de Kodansha, del juny de 2004 fins al juliol de 2007. Més tard es va recopilar en tankōbon. El manga ha estat publicat en català per l'editorial Ooso Comics i va sortir a la venda el 30 d'agost de 2019.

## Argument

Un any després de la batalla contra l’Imperi Vega, en Koji Kabuto es pregunta com els deu anar a la Maria i en Duke Fleed. Però just llavors la Maria Fleed pilotant l'spazer arriba a la Terra sent perseguida pels aliens Damdom, en Koji Kabuto anirà ajudar-la tenint el suport d'en Tetsuya Tsurugi pilotant el Great Mazinger, a més a més l'equip Getter Robot també es veurà amenaçat pels mateixos aliens. Per altra banda, en Devilman i la Cutie Honey s'hauran d'aliar per fer front als seus enemics comuns qui també s'han aliat. S'inicia una llarga i dura batalla amb diferents fronts amb el benestar de la Terra en perill. La confiança i el treball entre personatges serà essencial per fer front els dolents.

## Publicació

Ooso Comics va anunciar la llicència de Dynamic Heroes a la Japan Weekend Barcelona el març del 2019 i que arribaria en català com la seva resta de publicacions. El 30 d'agost del mateix any van publicar-ne el primer volum i van finalitzar-ne la publicació el 12 de juliol de 2021 amb el quart volum.
| Volum | Data de publicació en català | ISBN |
| 01 | 30 d'agost de 2019 | ISBN 978-84-949782-3-4 |
| 02 | 15 de gener de 2020 | ISBN 978-84-949782-5-8 |
| 03 | 1 de març de 2021 | ISBN 978-84-949782-7-2 |
| 04 | 12 de juliol de 2021 | ISBN 978-84-949782-9-6 |

## Referències

* ↑ «e-manga news (2004-05-01)» (en japonès). Kodansha, 01-05-2008. Arxivat de l'original el 08-07-2009. [Consulta: 21 desembre 2008].
* ↑ «小説の部屋» (en japonès). mazingerz.hp.infoseek.co.jp. Arxivat de l'original el 10 de juny de 2008. [Consulta: 25 octubre 2015].
* 1 2 3 4 5 6 J. 'Batto', David. «Dynamic Heroes (Edició Català)» (en castellà). Ramen Para Dos. [Consulta: 16 juliol 2022].
* 1 2 Segarrenc, Llop. «Dynamic Heroes». ComiCat, 02-09-2021. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «DYNAMIC HEROES (1) – CATALÀ». Ooso Comics. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «DYNAMIC HEROES (2) – CATALÀ». Ooso Comics. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «DYNAMIC HEROES (3) – CATALÀ». Ooso Comics. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «DYNAMIC HEROES (4) – CATALÀ». Ooso Comics. [Consulta: 16 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Dynamic Heroes a Kodansha Comic Plus (japonès)
* Dynamic Heroes - manga a Moura (japonès)
* Dynamic Heroes - manga a Kodansha e-manga (japonès)
# Ruth Llopis

Ruth Llopis (Ciutadella de Menorca, 20 de març de 1980) és una actriu menorquina.

## Biografia

Va protagonitzar Contratemps l'any 2016 i actua a la sèrie de Netflix de Guillem Clua Smiley de 2022. Prèviament, ja havia participat en una producció de Netfix anomenada Valeria. El mateix any de l'estrena de Smiley, Llopis va formar part de l'elenc de «Sicília sense morts», adaptació de la novel·la homònima de Guillem Frontera, producció duta a terme per IB3 Televisió on compartia cartell amb el seu pare, Blai Llopis, així com a l'actor igualment menorquí Luís Marquès.

## Premis

En l'edició de l'any 2017 va ser nominada en la categoria de millor actriu femenina als premis Gaudí pel seu paper a la pel·lícula El rei borni de Marc Crehuet.

## Referències

* ↑ «'Smiley' ya tiene fecha de estreno y presenta a sus dos protagonistas: Miki Esparbé y Carlos Cuevas» (en castellà). La Vanguardia, 17-11-2022. [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ «e-TALENTA». www.e-talenta.eu. [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ AlloCine. «Ruth Llopis» (en francès). AlloCiné. [Consulta: 10 desembre 2022].
* 1 2 Atienza, Rubén P. «Ruth Llopis, en una nueva serie de Netflix: ‘Smiley’» (en castellà). Menorca, 26-05-2022 [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «El rei borni - IMDb». [Consulta: 11 desembre 2022].
# Díode flyback

Un díode flyback és qualsevol díode connectat a través d'un inductor utilitzat per eliminar el flyback, que és el pic de tensió sobtat que es veu a través d'una càrrega inductiva quan el seu corrent de subministrament es redueix o s'interromp sobtadament. S'utilitza en circuits en què les càrregues inductives són controlades per interruptors, i en fonts d'alimentació de commutació i inversors.
Aquest díode és conegut per molts altres noms, com ara díode amortiguador, díode commutador, díode de roda lliure, díode supressor, díode de pinça o díode de captura.
La figura 1 mostra un inductor connectat a una bateria: una font de tensió constant. La resistència representa la petita resistència residual dels bobinatges del cable de l'inductor. Quan l'interruptor està tancat, la tensió de la bateria s'aplica a l'inductor, fent que el corrent del terminal positiu de la bateria flueixi a través de l'inductor i la resistència. L'augment del corrent provoca un retrocés EMF (tensió) a través de l'inductor a causa de la llei d'inducció de Faraday que s'oposa al canvi de corrent. Com que la tensió a través de l'inductor es limita a la tensió de la bateria de 24 volts, la velocitat d'augment del corrent es limita a un valor inicial de ${dI \over dt}={V_{B} \over L},$ de manera que el corrent a través de l'inductor augmenta lentament a mesura que l'energia de la bateria s'emmagatzema en el camp magnètic de l'inductor. A mesura que augmenta el corrent, es baixa més voltatge a través de la resistència i menys a través de l'inductor, fins que el corrent arriba a un valor estable de $I=V_{B}/R$ amb tota la tensió de la bateria a través de la resistència i cap a través de la inductància.

## Referències

* ↑ «What is a Flyback Diode? - Purpose & Calculations» (en anglès). https://study.com.+[Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ Wilcher, Don. Learn Electronics with Arduino (en anglès). Apress, 2012, p. 74–75. ISBN 978-1430242673.
* ↑ Agarwal, Tarun. «Freewheeling or Flyback Diode Working and Their Functions» (en anglès). ELPROCUS, 26-08-2016. [Consulta: 21 maig 2018].
* ↑ Herrick, Robert J. DC/AC Circuits and Electronics: Principles & Applications (en anglès). Cengage Learning, 2003, p. 879–881. ISBN 0766820831.
* ↑ Jacob, J. Power Electronics: Principles and Applications (en anglès). Cengage Learning, 2001, p. 292–294. ISBN 0766823326.
# El Puig (Sant Feliu Sasserra)

El Puig és una masia situada al municipi de Sant Feliu Sasserra, a la comarca catalana del Bages.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 259.
# ETSI EN 302 291

ETSI EN 302 291 és una normativa de compatibilitat electromagnètica per a equipament de radiofreqüència operant a la banda del 13,56 MHz i amb els requeriments essencials de l'article 3.2 de la directiva europea de l'article 3.2.
Quedará substituïda per la norma EN 300 330 de la directiva Directive 2014/53/EU que aplicarà a dispositius amb freqüències de 9 kHz a 25 MHz.

## Parts de la norma
### ETSI EN 302 291-1 : mètodes de test i característiques tècniques

* Límits de camp magnètic H a 10 m de distància :
| Rang de freqüències (MHz) | Límit d'intensitat de camp H (Hf) dBµA/m a 10 m |
| 13,56 ± 7 kHz | +25 |
| 13,410 a 13,553 i 13,567 a 13,710 | +9 |
| 13,110 a 13,410 i 13,710 a 14,010 | -3,5 |
| 12,660 a 13,110 i 14,010 a 14,460 | -10 |
| Fora de 12,660 a 14,460 | -16 |
* Límit d'emissions espúries :
| Rang de freqüències (MHz) | Potència de qualsevol espuri |
| 47 MHz a 74 MHz 87,5 MHz a 118 MHz 174 MHz a 230 MHz 470 MHz a 862 MHz | Operant : 4 nW e.r.p. En repòs : 2 nW e.r.p. |
| Altres freqüències entre 30 MHz i 1 000 MHz | Operant : 250 nW e.r.p. En repòs : 2 nW e.r.p. |
| Freqüències 9 kHz ≤ f < 10 MHz | Transmetent : 27 dBµA/m descendent 3 dB/oct En repòs : 6 dBµA/m descendent 3 dB/oct |
| Freqüències 10 MHz ≤ f < 30 MHz | Transmetent : -3,5 dBµA/m En repòs : -24,5 dBµA/m |

### ETSI EN 302 291-2 : harmonització amb la directiva europea R&TTE article 3.2
## Vegeu també

* CEM: compatibilitat electromagnètica
* ETSI: Institut Europeu de Normes de Telecomunicacions

## Referències

* ↑ «ETSI - EN 302 291-1 - Electromagnetic compatibility and Radio spectrum Matters (ERM); Short Range Devices (SRD); Close Range Inductive Data Communication equipment operating at 13,56 MHz; Part 1: Technical characteristics and test methods | Engineering360» (en anglès). standards.globalspec.com. [Consulta: 20 abril 2017].
* ↑ «Wireless Device Testing | Applus+ Laboratories» (en anglès). www.appluslaboratories.com. Arxivat de l'original el 2017-04-21. [Consulta: 20 abril 2017].
* ↑ «Short Range Devices (SRD); Radio equipment in the frequency range 9 kHz to 25 MHz and inductive loop systems in the frequency range 9 kHz to 30 MHz; Harmonised Standard covering the essential requirements of article 3.2 of the Directive 2014/53/EU» (en anglès). www.etsi.org. [Consulta: 20 abril 2017].
* ↑ «Electromagnetic compatibility and Radio spectrum Matters (ERM); Short Range Devices (SRD); Close Range Inductive Data Communication equipment operating at 13,56 MHz; Part 1: Technical characteristics and test methods» (en anglès). www.etsi.org. [Consulta: 20 abril 2017].
* ↑ «Electromagnetic compatibility and Radio spectrum Matters (ERM); Short Range Devices (SRD); Close Range Inductive Data Communication equipment operating at 13,56 MHz; Part 2: Harmonized EN under article 3.2 of the R&TTE Directive» (en anglès). www.etsi.org. [Consulta: 20 abril 2017].
# EU-15

EU-15 es refereix als 15 països que formaven la Unió Europea entre 1995 i 2004, quan vuit països europeus centrals i orientals a més de Xipre i Malta es van unir a l'organització. Aquests són:
* Àustria
* Bèlgica
* Dinamarca
* Finlàndia
* França
* Alemanya
* Grècia
* Irlanda
* Itàlia
* Luxemburg
* Països Baixos
* Portugal
* Espanya
* Suècia
* Regne Unit

## Referències

* ↑ Murphy, Alexander B. «The May 2004 Enlargement of the European Union: View from Two Years Out» (en anglès). Eurasian Geography and Economics, 47, 6, 01-01-2006, pàg. 635–646. DOI: 10.2747/1538-7216.47.6.635. ISSN: 1538-7216.
* ↑ «The 1995 enlargement of the European Union: The accession of Finland and Sweden» (en anglès). European Parliament. [Consulta: 26 novembre 2022].
# ETSI ES 203-021

ETSI ES 203-021 és una norma europea de telecomunicacions publicada per l'ETSI. Tot equip telefònic cal que segueixi aquesta normativa per a poder-se connectar a la xarxa telefònica commutada.
ES 203-021 remplaça la norma ETSI TBR21.
Als EUA aquesta norma està a la comissió FCC Títol 47 part 68, que s'encarrega de la connexió directa dels terminals a la xarxa de telefonia pública.

## Parts de la norma ES 203-021
### ES 203-021-1

Aspectes generals.

### ES 203-021-2

Transmissió bàsica i Proteccions de la xarxa.

### ES 203-021-3

Intercomunicació bàsica amb la xarxa telefònica commutada.

## Referències

* ↑ «Norma ES 203-021-1» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2016].
* ↑ «Norma ES 203-021-2» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2016].
* ↑ «Norma ES 203-021-1» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2016].
# E803

La ruta europea E803 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Salamanca (Espanya) i finalitza a Sevilla (Espanya). Té una longitud de 470 km. Té una orientació de nord a sud.
# Salem (Nebraska)

Salem és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 138 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Salem tenia 138 habitants, 65 habitatges, i 39 famílies. La densitat de població era de 85,9 habitants per km².
Dels 65 habitatges en un 18,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,3% hi vivien parelles casades, en un 4,6% dones solteres, i en un 40% no eren unitats familiars. En el 36,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,8% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 29% de 45 a 60 i un 18,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.500 $ i la renda mediana per família de 36.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 19.792 $. La renda per capita de la població era de 13.325 $. Aproximadament el 7,1% de les famílies i el 13,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Salem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Salem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eduard Heine

Eduard Heine (Berlín, 16 de març de 1821 - Halle, 21 d'octubre de 1881) va ser un matemàtic alemany. El seu nom de pila era Heinrich Eduard, però publicava les seves obres amb el nom de Eduard Heine, probablement per a no ser confós amb el gran poeta alemany Heinrich Heine.

## Vida i Obra

Heine, fill d'un banquer, va rebre la seva primera educació de tutors particulars a casa seva. Després va estudiar al Köllnische Gymnasium de Berlín fins al seu ingrés a la universitat de Berlín el 1838. Només hi va romandre un semestre perquè es va traslladar a la universitat de Göttingen per estudiar amb Gauss.
El 1840 torna a la universitat de Berlín, estudiant amb Dirichlet. Manté estretes relacions amb altres matemàtics com els seus professors Johann Encke i Jakob Steiner o com els seus col·legues Weierstrass, Kummer, Borchardt i Kronecker. El 1842 obté el seu doctorat i, després de continuar estudis a la universitat de Königsberg, obté la seva habilitació a la universitat de Bonn el 1844.
Després de vuit anys com a professor associat a Bonn, el 1856 és nomenat professor titular a la universitat de Halle de la qual arribarà a ser rector (1864-1866). El 1881, després d'un patiment sever i prolongat, va morir a Halle on està enterrat amb la seva filla, l'escriptora Anselma Heine.
Heine va publicar una vintena d'articles (la majoria al journal de Crelle) entre els quals destaca el seu article de 1872 Die Elemente der Functionenlehre (Elements de teoria de funcions). En ell, introdueix el concepte de nombre real en termes de seqüències fonamentals havent introduït una relació d'equivalència i ordre. Aquesta aproximació és contemporània amb les de Dedekin i Cantor (aquest darrer havia estat deixeble seu a Halle i seria el seu successor a la càtedra).
El seu llibre fonamental, publicat el 1861 i reeditat nombroses vegades, és el Handbuch der Kugelfunctionen (Manual d'harmònics esfèrics), que va ser utilitzat com text estàndard de funcions esfèriques fins ben entrat el segle xx.

## Referències

* ↑ Dudley, pàgina 78.
* 1 2 Goebel, Richter & Richter, Universitat de Halle.
* ↑ Sinkevich, pàgina 5.
* ↑ Freudenthal, Dictionary of Scientific Biography.

## Bibliografia

* Boniface, Jacqueline. Les constructions des nombres réels dans le mouvement d'arithmétisation de l'analyse (en (francès)). Ellipses, 2002. ISBN 978-2729811426.
* Dudley, R.M.. Real Analysis and Probability (en (anglès)). Cambridge University Press, 2002. ISBN 0-521-00754-2.
* Sinkevich, Galina «On the History of Number Line» (en (anglès)). . Universitat Estatal de Sant Petersburg, 2015.

## Enllaços externs

* «Eduard Heine». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Eduard Heine» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Freudenthal, Hans. «Heine, Heinrich Eduard». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 10 febrer 2017].
* Goebel, M; Richter, Ka; Richter, Ku. «Heinrich Eduard Heine (1821 - 1881)». Universitat de Halle, 2001. [Consulta: 11 febrer 2017].
# Duc d'Indonèsia

El duc d'Indonèsia (Ketupa sumatrana; syn: Bubo sumatranus), és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita la selva humida de la Península Malaia, Sumatra, Borneo, Java i Bali. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Taxonomia

Anteriorment es considerava el duc d'Indonèsia com a pertanyent al gènere Bubo. Però el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 13.1, 2023) decidí traslladar al gènere Ketupa 9 espècies que estaven classificades dins de Bubo, entre les quals el duc d'Indonèsia. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara dins de Bubo.

## Referències

* ↑ «Duc d'Indonèsia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 265. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Barred Eagle-owl. Bubo sumatranus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2022. [Consulta: 17 febrer 2023].
* ↑ «Taxonomic Updates IOC Version 13.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 01-01-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 265. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Schuilingita-(Nd)

La schuilingita-(Nd) és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom de Hendrik Gen Schuiling (1892-1966), enginyer holandès i cap de geologia de la Unió Minera d'Alt Katanga.

## Característiques

La schuilingita-(Nd) és un carbonat de fórmula química PbCu(Nd,Gd,Sm,Y)(CO₃)₃(OH)·1.5H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la schuilingita-(Nd) pertany a «05.D - Carbonats amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations grans i de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: alumohidrocalcita, nasledovita, paraalumohidrocalcita, dresserita, dundasita, montroyalita, estronciodresserita, petterdita, kochsandorita, hidrodresserita, sergeevita i szymanskiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kasompi, a Swambo, Katanga (República Democràtica del Congo). En aquest mateix país també ha estat trobada a Kamoto, a la regió de Kolwezi. També ha estat descrita a la mina Peelwood (Nova Gal·les del Sud, Austràlia).

## Referències

* ↑ «Schuilingite-(Nd)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 maig 2016].
* ↑ «Schuilingite-(Nd) Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 27 maig 2016].
# El Serral (el Pla del Penedès-Subirats)

El Serral és una muntanya de 223,1 metres que es troba entre els municipis del Pla del Penedès i de Subirats, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santa Tecla (El Salvador)

Santa Tecla és una ciutat del Salvador, capital del Departament de La Libertad, anomenada Nueva San Salvador des de la seva fundació el 1854 fins al 2003.

## Dades

Amb 131.286 habitants el 2007, el municipi de Santa Tecla ocupa una extensió de 112,2 km$^2$, 9 dels quals són àrea urbana, on viu el 89,3% de la població. Forma part de l'Àrea Metropolitana de San Salvador (AMSS) o Gran San Salvador. Encara que pertany al Departament de la Libertad, només dista 10 km de San Salvador, la capital. Administrativament, el municipi s'organitza en 12 cantons, 51 caserius i 82 colònies.

## Història

La fundació de la ciutat es va produir el 1854, arran d'un terratrèmol devastador que va destruir San Salvador. El govern es va plantejar la necessitat de traslladar la capital a un lloc més segur on els efectes de futurs sismes no fossin tan catastròfics. Hom es va decidir per uns terrenys força plans i de bones possibilitats, només una desena de quilòmetres a l'oest de l'antiga ciutat, a les terres de la hisenda Santa Tecla. El nom que es va proposar per la nova capital fou Nueva San Salvador.
El febrer de 1855 fou nomenada oficialment capital de l'estat. El nomenament va durar fins a gener de 1859 quan un canvi de govern va decidir retornar la capitalitat a l'antiga San Salvador. De tota manera, va mantenir el seu nom original fins al 2003 quan va recuperar el de la primitiva hisenda que va ocupar.

## Terratrèmols del 2001

Al llarg de la seva història, Santa Tecla no s'ha lliurat de l'acció dels diversos terratrèmols que s'han esdevingut al país i, en concret, els del gener de 2001 quan un turó es va desfer i va enterrar el barri sencer de Las Colinas, hi va haver centenars de morts i els edificis del centre històric van quedar molt malmesos.

## Viles agermanades

* Senica, Eslovàquia

## Referències

* ↑ Ressò al diari La Vanguardia, del 15 de gener de 2001 de la notícia i les seves conseqüències. (castellà)

## Enllaços externs

* Santa Tecla - Lloc web oficial
# Santa Susanna de la Trapa

El monestir de Santa Susanna és un antic monestir de Maella (Franja de Ponent), que ha estat de les ordes benedictina, cistercenca, franciscana i trapenca, i que actualment es troba enrunat.
Sembla que al segle VI hi havia hagut un monestir benedictí. El 1227 Jaume I el cedí a l'orde del Cister que hi establí un priorat depenent del monestir d'Escarp. Entre el 1560 i el 1575 fou habitat per franciscans que el retornaren al monestir d'Escarp i es traslladaren al convent de Santa Maria de Maella. Al segle xviii, molt abandonat, servir de caserna i hospital de sang fins que el 1796 fou cedit a una comunitat de monjos trapencs que havien estat expulsats de la França revolucionària. Aquests hagueren de fugir el 1810 durant la Guerra del Francès per refugiar-se a Mallorca (a Sant Josep de la Palomera) i el convent fou saquejat pels francesos, però els monjos hi retornaren el 1817 i s'hi estarien fins a la desamortització de 1835.
L'església és gòtica, però la corona un campanar barroc.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Susanna de la Trapa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Trapa de Santa Susana». Gran Enciclopedia Aragonesa. Arxivat de l'original el 6 de setembre 2016. [Consulta: 9 octubre 2014].