OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abuelos

Abuelos (també comercialitzada com @buelos, nunca es tarde para emprender) és una pel·lícula de comèdia dramàtica espanyola coescrita i dirigida per Santiago Requejo en el que era la seva opera prima, en la que crida l'atenció la situació laboral de les persones majors de 50 anys. Fou protagonitzada per Carlos Iglesias amb Ramón Barea i Roberto Álvarez, i fou estrenada l'11 d'octubre de 2019.

## Sinopsi

Isidro Hernández és un aturat de 59 anys que va perdre el treball durant la crisi del 2008. Després de dos anys sense rebre ofertes de treball arriba a la conclusió que l'única manera de tornar a treballar i sentir-se útil és muntant el seu propi negoci. Però què pot emprendre algú de la seva edat a qui la societat relega simplement a cura dels seus nets? Amb l'ajuda d'Arturo, un reeixit escriptor de novel·les romàntiques, i de Desiderio, un jubilat amb ganes de ser avi, s'embarcaran en l'ambiciós projecte d'intentar muntar una llar d'infants. Per a desenvolupar-ho, els tres amics s'endinsaran en un 'coworking' replet de joves, on hauran de treure l'emprenedor que porten dins.

## Repartiment

* Carlos Iglesias... Isidro Hernández
* Roberto Álvarez ... Arturo
* Ramón Barea ... Desiderio
* Mercedes Sampietro... Teresa
* Clara Alonso... Violeta
* Ana Fernández ... Amalia
* Eva Santolaria ... Lola
* Raúl Fernández de Pablo ... Bruno
* Javier Lorenzo ... Carlos

## Nominacions i premis

Va guanyar el premi de l'audiència al XVI Festival de Cinema de Comèdia de Tarassona i el Moncayo, i el premi Ciudad de Tudela a la millor pel·lícula al XX Festival Ópera Prima de Tudela. Al Festival Internacional de Cinema Sota la Lluna - Islantilla Cinefórum va guanyar el premi al millor actor, al millor director i a la millor música original.
A les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2019 fou nominada al millor director revelació i va rebre el Premi a la Solidaritat. Als XXV Premis Cinematogràfics José María Forqué fou nominada al premi al Cinema i Edudació en valors.

## Referències

* ↑ Santiago Requejo reivindica en 'Abuelos', su ópera prima, la situación laboral de los mayores de 50 años, La Vanguardia, 7 d'octubre de 2019
* ↑ Abuelos, la primera película de Santiago Requejo llega a la gran pantalla, ABC, 14 d'octubre de 2019
* ↑ LA PELÍCULA “ABUELOS” PREMIO DEL PÚBLICO EN EL FESTIVAL DE CINE DE COMEDIA DE TARAZONA 2019, El Blog del Cine Español, 25 d'agost del 2019
* ↑ 'Abuelos', de Santiago Requejo, gana el XX Festival Ópera Prima de Tudela, Diario de Navarra, 3 de novembre de 2919
* ↑ El Festival Internacional de Cine Bajo la Luna de Islantilla (Huelva) ya tiene finalistas a los 'Premios Luna', Europa Press, 21 d'octubre de 2020
* ↑ ‘El cuadro’, Premio Luna del Festival de Islantilla al mejor largometraje, Huelva Ya, 20 d'agost de 2020
* ↑ José Sacristán recibirá la Medalla de Honor del Círculo de Escritores Cinematográficos (CEC), decine21.com, 21 de gener de 2020
* ↑ Ganadores de la 25ª edición de los Premios José María Forqué, elseptimoarte.net
# Península Meta Incognita

La península Meta Incognita és una península que es troba a l'extrem sud de l'illa de Baffin, a la regió Qikiqtaaluk de Nunavut, Canadà. Es troba limitada entre l'estret de Hudson, a l'oest, i la badia de Frobisher, a l'est. El llogaret de Kimmirut es troba a la costa nord-oest de la península.

## Història

En el segon viatge que Martin Frobisher va fer a la recerca del Pas del Nord-oest, el juliol de 1577, reclamà aquestes terres en nom de la reina Elisabet I d'Anglaterra. La Reina va anomenar la zona com a Meta Incognita, en llatí "els límits desconeguts." En el seu darrer viatge a la zona, el 1578, es planejà l'establiment d'una colònia permanent a la zona.

## Referències

* ↑ McDermott, James. Martin Frobisher: Elizabethan privateer. New Haven: Yale University Press, 2001, p. 190. ISBN 0-300-08380-7.
# Província de Pichincha

Pichincha és una de les 22 províncies de l'Equador, situada al voltant de la capital del país, Quito, sobre la línia equatorial al mig del carreró interandí i estenent-se cap a l'occident pels contraforts andins que duen cap a la província d'Esmeraldas. La seva capital és Quito.
Uns 20 km al nord de Quito es troba el monument de la Mitad del Mundo, per on passa la línia equatorial. Cal destacar, a la zona nord de la província, la reserva ecològica Cayambe-Coca i la reserva protegida Mindo-Nambillo i a la zona sud la zona boscosa protegida del Pasochoa. Cap al nord també es troba el jaciment arqueològic de Cochasquí, amb construccions funeràries de les poblacions quitus de la zona, així com les restes de Rumicucho, una fortalesa militar quitu i posteriorment inca. A mig camí de la costa pacífica, al voltant de Santo Domingo de los Colorados, hàbitat tradicional de la comunitat indígena dels tsàtxiles (o colorados), amb la tradicional tintura vermella dels seus cabells.
La província consta de 9 cantons (capital entre parèntesis):
* Cayambe (Cayambe)
* Mejía (Machachi)
* Pedro Moncayo (Tabacundo)
* Pedro Vicente Maldonado (Pedro Vicente Maldonado)
* Puerto Quito (Puerto Quito)
* Quito - Distrito Metropolitano (Quito)
* Rumiñahui (Sangolquí)
* San Miguel de los Bancos (San Miguel de los Bancos)
* Santo Domingo de los Colorados (Santo Domingo de los Colorados)
# Mai Més

Mai Més és una editorial independent especialitzada en els gèneres fantàstic, ciència-ficció, literatura de terror i còmic en català. Va ser fundada per Judit Terradellas i Sergio Pérez el 2019 amb l'objectiu de publicar autories internacionals, tant clàssiques com actuals, fins aleshores inèdites en català, com ara Terry Pratchett, China Miéville o P. Djèlí Clark.

## Història

El nom de l'editorial està inspirat en l'expressió funesta nevermore del poema «El corb» d'Edgar Allan Poe, en referència al futur incert del món del llibre, així com en la fantasia del país de Mai Més de Peter Pan. El logotip de l'editorial és un llibre cremant-se en homenatge a l'argument de la novel·la de ciència-ficció Fahrenheit 451 de Ray Bradbury.
Els dos primers llibres que va publicar van ser la primera part de la trilogia Xenogènesi, d'Octavia E. Butler, i la guanyadora d'un Premi Locus El rastre del llamp, de Rebecca Roanhorse. Aquestes publicacions van anar seguides de Persons non grata, de Cassandra Khaw, d'una novel·la curta i experimental de Tade Thompson, i de La brigada lluminosa de Kameron Hurley. Tanmateix, Mai Més també ha publicat autories nostrades rellevants com Marc Pastor o Tamara Romero amb Els dits de la bruixa que havia estat publicada primer en anglès el 2012.
El 2021, l'editorial va celebrar els dos anys de vida amb l'estrena d'una col·lecció de còmic en català que va inaugurar amb la traducció de Calavera lunar (1996), d'Albert Monteys, en el vint-i-cinquè aniversari de la presentació d'aquest superheroi sense cap superpoder i amb un armament construït a força d'escuradents que prova de derrotar les amenaces que assolen l'univers amb resultats poc favorables.

## Referències

* ↑ Valenzuela, Jose. «Nosaltres volíem veure si tot aquell que està llegint Sanderson i aquesta mena d’autors podien fer el salt i fer-ho en català» (en castellà). Jot Down Cultural Magazine, 14-10-2020. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ Doncel, Alberto. «Mai Més tiene intenciones de publicar toda la saga del Mundodisco en catalán» (en castellà). La Casa de El, 13-04-2021. [Consulta: 15 maig 2022].
* 1 2 «L'editorial Mai Més, molt més que ciència-ficció i fantàstic en català». L'illa dels llibres, 01-06-2021. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ S. Maquillón, Laura. «Entrevista a Mai Més, editorial de género en catalán» (en castellà). La Nave Invisible, 06-07-2019. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «Cop d'efecte de l'editorial Mai Més pel còmic en català», 22-06-2021. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ Casals, Jordi. «Calavera lunar (2021) – Albert Monteys». El Biblionauta, 09-02-2022. [Consulta: 15 maig 2022].
# Coll de Jou (Ogassa/Ribes de Freser)

El Coll de Jou és un coll situat a 1.637,2 m que comunica els termes d'Ogassa i Ribes de Freser i que separa el Puig de Sant Amand del Taga.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Coll de Jou (Ogassa/Ribes de Freser)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La Setrilla

La Setrilla és una muntanya de 400 metres que es troba al municipi de Castellví de la Marca, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Adelina Chilica

Adelina Chilica és una professora i polític angolesa. Afiliada al Moviment Popular per l'Alliberament d'Angola (MPLA), és diputada d'Angola per la província de Moxico des del 28 de setembre de 2017.
El 1976, Chilico es va unir a les Forças Armadas de Libertação de Angola (Forces Armades per a l'Alliberament d'Angola). Es va llicenciar en geografia i va ensenyar a Luchazes, on també va començar la seva carrera política com a secretària municipal el 1979. Del 2009 al 2011 va ser l'administradora municipal de Luchazes.
A l'Assemblea Nacional, Chilico va ser nomenada membre de la Comissió de Defensa, Seguretat, Ordre Intern, Antics Combatents i Veterans de la Pàtria.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Adelina Chilica» (en portuguès). Assembleia Nacional de Angola, 2018.
* ↑ «Deputados tomam posse na Assembleia Nacional de Angola» (en portuguès). DW, 28-09-2017.
* ↑ «MPLA - Lista de Candidatos a Deputados – Eleições 2017» (en portuguès). Info Angola, 2017. Arxivat de l'original el 2018-03-11. [Consulta: 10 octubre 2020].
# Nikare II

Nikare II fou un faraó que va governar a algun lloc de l'antic Egipte però no es pot ubicar cronològicament. Pot correspondre a qualsevol de les dinasties entre la dinastia XIII i la dinastia XVII però el més probable és que sigui de la dinastia XIV.
Nikare fou el seu nom de regne o nesut-biti, i vol dir "La meva ànima pertany a Ra". El seu nom apareix a diversos escarabats, única prova de la seva existència.
# Philippe Dreyfus

Philippe Dreyfus (París, 4 de novembre de 1925 - Biarritz, 31 de juliol de 2018) fou un informàtic francès. Va ser director del Centre Nacional de Càlcul Electrònic del Groupe Bull als anys 1950, i vicepresident de Capgemini. És considerat un pioner de la informàtica a França.
Graduat a la 66a promoció de l'ESPCI ParisTech, va ser professor d'Informàtica a la Universitat Harvard, on va participar en el desenvolupament de la primera computadora digital, la Harvard Mark I, i va ser nomenat director del Centre Nacional de Computació de l'empresa Bull.
Encara que etimològicament la paraula «informatik» va ser creada per l'enginyer alemany Karl Steinbuch el 1957, va ser el primer a utilitzar la seva traducció francesa «informatique» des de 1962 per la fundació de la Société d'Informatique Appliquée (SIA). La paraula «informàtica» designa la contracció de les paraules «informació» i «automàtica».
El 1965 va ser nomenat director de CAP Europe, i més tard vicepresident de Cap-Gemini Sogeti el 1975.
El 1990, va inventar el terme «Informativité», informativitat.

## Referències

* ↑ Ibekwe, Fidelia. European Origins of Library and Information Science (en anglès). Emerald Group Publishing, 2019-04-23. ISBN 978-1-78756-717-7.
* ↑ «Histoire de l'informatique» (en francès). UPMC. Arxivat de l'original el 17 de maig 2011. [Consulta: 30 octubre 2015].
# Província de Pavlodar

La província de Pavlodar (en kazakh Павлодар облысы Pavlodar oblısı, پاۆلودار وبلىسى) és una província del Kazakhstan. La seva població és de 744.860 habitants repartits en una àrea de 124.800 km². La seva capital és la ciutat de Pavlodar, la població de la qual és de 300.200 habitants.
La província de Pavlodar limita amb la Federació Russa al nord, i també limita amb les següents províncies del Kazakhstan: Província d'Akmolà (a l'oest), Província del Kazakhstan Oriental (al sud-est), província del Kazakhstan del Nord (al nord-oest), i província de Kharagandí (al sud). Degut a la colonització de Terres Verges de Nikita Khrusxov, una gran població, especialment ucraïnesos, va immigrar a Pavlodar. El riu Irtix flueix des del Massís de l'Altai de la Xina cap a la Federació Russa a través de la província; el Canal Irtix-Kharagandí travessa la part occidental de la província, prenent part de les aigües del riu a Ekibastuz i Kharagandí.
Dins d'ella es localitza el Parc Nacional de Bayanaul, situat a 100 quilòmetres de la ciutat d'Ekibastuz.

## Demografia i grups ètnics

La província de Pavlodar acull una gran quantitat de grups ètnics:
* Kazakhs - 44,7%
* Russos - 39,2%
* Ucraïnesos - 6,8%
* Alemanys - 3,2%
* Tàtars - 2,1%
* Belarussos - 0,9%
* Moldaus - 0,4%
* ingúixos - 0,25%
* Txetxens - 0,25%
* àzeris - 0,25%
* Baixkirs - 0,2%
* Altres - 1,75%.

## Divisió administrativa

La província es divideix administrativament en deu districtes i les ciutats de Pavlodar, Aksu, i Ekibastuz.
* Districte d'Aktogay, amb el centre administratiu en el poble d'Aktogay;
* Districte de Bayanaul, el poble de Bayanaul;
* Districte d'Ertis, el poble d'Ertis;
* Districte de Kashyr, el poble de Kashyr;
* Districte de Lebyazhye, el poble d'Akku;
* Districte de May, el poble de Koktobe;
* Districte de Pavlodar, la ciutat de Pavlodar;
* Districte de Sharbakty, el poble de Sharbakty;
* Districte d'Uspen, el poble d'Uspenka;
* Districte de Zhelezin, el poble de Zhelezinka.
Tres localitats de la província de Pavlodar tenen categoria de ciutat: Pavlodar, Aksu, i Ekibastuz.

## Referències

* ↑ «SKETCH SOBRE LA IRRIGACIÓ DE PAVLODAR» (en anglès). Arxivat de l'Pavlodar Region Statistics original el 2008-04-24.
* ↑ «Cities and areas akimats». The official portal of akimat of Pavlodar region. [Consulta: 25 novembre 2012].
* ↑ «Население Республики Казахстан» (en russian). Департамент социальной и демографической статистики. Arxivat de l'original el 2013-02-27. [Consulta: 25 novembre 2012].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la regió
# Coll de Joux Plane

El coll de Joux Plane és un port de muntanya que es troba a la Savoia, a Arpitània, i que culmina a 1.691 metres d'altitud. Administrativament forma part de l'Alta Savoia. El port connecta Morzena amb Samoëns i ha estat escalat en nombroses ocasions en curses com el Tour de França i el Dauphiné Libéré.

## Detalls de l'ascensió

El coll té dues vessants, tot i que la més dura és la que partint des de Samoëns condueix cap a Morzena. Per aquest costat el coll té una llargada d'11,6 quilòmetres en què se superen 989 metres de desnivell al 8,5% de mitjana i alguns trams que arriben fins al 12,5% abans del primer quilòmetre.
Fent la ruta a la inversa el coll té una llargada de 10,9 quilòmetres amb una mitjana del 6,5% i trams que arriben fins a l'11%.

## Tour de França

El coll de Joux Plane ha estat superat en onze ocasions pel Tour de França des de la seva estrena el 1978. En tots els casos l'etapa ha finalitzat a Morzena. La darrera vegada que el Tour de França hi va passar Floyd Landis va ser el primer a coronar-lo, abans de guanyar l'etapa.
| Any | Etapa | Categoria | Inici | Final | Primer al cim |
| 1978 | 17 | 1 | Grenoble | Morzine | Seznec, ChristianChristian Seznec (FRA) |
| 1981 | 17 | 1 | Serre-Chevalier | Morzine | Martínez, MarianoMariano Martínez (FRA) |
| 1981 | 18 | HC | Tonon | Morzine | Alban, RobertRobert Alban (FRA) |
| 1982 | 17 | 1 | Bourg-d'Oisans | Morzine | Winnen, PeterPeter Winnen (NED) |
| 1983 | 18 | 1 | L'Aup d'Uès | Morzine | Michaud, JacquesJacques Michaud (FRA) |
| 1984 | 19 | 1 | La Plagne | Morzine | Arroyo, ÁngelÁngel Arroyo (ESP) |
| 1987 | 22 | HC | La Plagne | Morzine | Chozas, EduardoEduardo Chozas (ESP) |
| 1991 | 18 | HC | Bourg-d'Oisans | Morzine | Claveyrolat, ThierryThierry Claveyrolat (FRA) |
| 1997 | 15 | HC | Courchevêl | Morzine | Pantani, MarcoMarco Pantani (ITA) |
| 2000 | 16 | HC | Courchevêl | Morzine | Virenque, RichardRichard Virenque (FRA) |
| 2006 | 17 | HC | Sent-Jian-de-Môrièna | Morzine | Landis, FloydFloyd Landis (USA) |

## Referències

* 1 2 3 Friebe, Daniel; Goding, Pete. Ascensiones míticas : 50 puertos de leyenda que deberías coronar. Barcelona: Lunwerg, 2012, p. 70-73. ISBN 9788497858618.
* ↑ (francès) Le dico du Tour - Le col de Joux-Plane dans le Tour de France depuis 1947
* ↑ «El Joux Plane a memoire-du-cyclisme.eu». Arxivat de l'original el 2014-04-21. [Consulta: 20 abril 2014].
# La llegenda del llac màgic

La llegenda del llac màgic (títol original: The Water Babies) és una pel·lícula poloneso-britànica dirigida per Lionel Jeffries, estrenada el 1978. Ha estat doblada al català. És l'adaptació d'una novel·la de Charles Kingsley: The Water-Babies, A Fairy Tale for a Land Baby.

## Argument

Sotmès a la tirania de dos individus sense escrúpols, Tom, un noi de dotze anys, es veu obligat a treballar d'escura-xemeneies. Però aconsegueix escapar d'aquesta tirania, entrant, amb la seva amiga Ellie, en un món de fantasia poblat d'éssers estranys com els «nens aquàtics». Es tracta del "Llac Màgic", un lloc la llegenda del qual atreu nois tan intrèpids i valerosos com Tom i Ellie.

## Repartiment

* James Mason: Mr. Grimes / la veu del tauró assassí
* Bernard Cribbins: Mastermanet / la veu de l'anguila
* Billie Whitelaw: Mrs. Doasyouwouldbedoneby / vella bruixa / Mrs. Tripp / dona de negre / guardià dels Water Babies
* Joan Greenwood: Lady Harriet
* David Tomlinson: Sir John
* Tommy Pender: Tom
* Samantha Gates: Ellie / Adriane, la Water Baby
* Paul Luty: Sladd
* Jon Pertwee: Saumon / Kraken
* Olive Gregg: veu
* Lance Percival: veu
* David Jason: Cyril la morsa
* Cass Allan: veu
* Liz Proud: veu
* Una Stubbs: veu

## Referències

* ↑ esadir.cat. La llegenda del llac màgic. esadir.cat.
* ↑ «The water babies». The New York Times.
# Albert Danès Tejedor

Albert Danès Tejedor (Barcelona, 1942) és un arquitecte català. Estudia a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona on es llicencia el 1969. Compagina la seva tasca d'arquitecte amb la docència a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona i del Vallès, entre d'altres. Al llarg de la seva carrera ha realitzat diversos edificis d'habitatges i oficines en equip o com arquitecte independent. Entre el 1982 i el 1985 treballa a la Direcció General d'Arquitectura i Habitatge de la Generalitat de Catalunya on des del 1983 és cap del Servei de Promoció de l'Habitatge. El 1991 crea l'empresa Gesdar/91 SL dedicada a l'arquitectura, urbanisme, restauració, interiorisme i disseny industrial. Entre els seus dissenys cal destacar el banc Pedrera (1995), obra que va obtenir un Delta de Plata de l'ADI/FAD, una taula d'oficina o un lavabo de vidre i acer inoxidable.

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].
# Can Forrellat

Can Forrellat és una obra eclèctica de Castellbell i el Vilar (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici situat al carrer de Sant Jeroni. Es tracta d'una construcció en forma de U, formada per dues naus longitudinals (fàbrica) i un darrer buc horitzontal, suposadament destinat a la zona d'habitatges.
Les naus longitudinals tenen cobertes a dues aigües amb careners perpendiculars a les corresponents façanes principals. Aquestes, que donen al carrer Sant Jeroni, s'uneixen a través d'un mur i presenten la mateixa composició: una obertura d'arc escarser amb emmarcament de maó i una finestra d'ull de bou decorada amb gelosia, també de maó. Ambdues façanes estan rematades per una franja d'arrebossat que ressegueix l'entaulament. El parament de les naus és de pedra vista.
L'accés al conjunt es realitza a través d'una porta de ferro forjat situada al centre del mur que separa les dues naus, i està flanquejada per dos pilars de secció quadrangular i de maó coronats per elements decoratius esfèrics.
El darrer edifici, aquell destinat a habitatges, té una planta rectangular i està format per diversos cossos a diferents nivells. Quan hom accedeix a l'immoble, ho fa a través d'un primer volum de planta baixa i pis i coberta a dues aigües que precedeix el cos principal. Aquest últim presenta unes golfes i un pis més, quedant la planta baixa per sota del nivell del carrer a causa del fort desnivell del terreny. La coberta, a dues aigües i amb carener perpendicular a la façana principal, queda trencada per una torre de secció quadrada que sobresurt un nivell respecte al cos principal i que té una coberta plana.
Al lateral esquerre del volum principal s'aixeca un altre cos, de planta baixa i dos pisos i una coberta a dues aigües amb carener paral·lel respecte a la façana principal. Els diferents volums estan arrebossats i pintats amb la mateixa tonalitat a excepció de les plantes baixes, que presenten pedra vista. Totes les cobertes són fetes de teula àrab.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Forrellat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
# Punt de McBurney

El punt de McBurney es troba en la línia que uneix l'espina ilíaca anterosuperior dreta amb el melic, a una distància respecte al melic equivalent a dos terços de la distància entre el melic i l'espina ilíaca. És especialment sensible a la pressió en casos d'apendicitis.
| « | La seu del major dolor, determinat per la pressió d'un dit, es pot trobar amb prou precisió entre una polzada i mitja i dues polzades des de l'espina anterior de l'Ílium en una línia recta traçada des de l'espina fins al melic | » |
Per la seva part el signe de McBurney, fa referència al dolor generat per la palpació del lloc ja descrit anteriorment. És una troballa sensible que fa pensar en apendicitis.

## Vegeu també

* Palpació
* Tacte rectal

## Referències

* ↑ Experience with early operative interference in cases of disease of the vermiform Appendix. New York Medical Journal, 1889, 50: 676-684. Page 678

## Enllaços externs

* Punto de McBurney a MedlinePlus (castellà)
# Semidistricte de Raron Oriental

El Semidistricte de Raron Oriental (en alemany Östlich Raron i en francès Rarogne Oriental) és un mig districte del cantó suís del Valais, situat a la part germanòfona d'aquest cantó. Té 3019 habitants (cens de 2006) i una superfície de 127,2 km². El cap del districte és Mörel-Filet i està format per 8 municipis.

## Municipis

* 3991 - Betten
* 3983 - Bister
* 3982 - Bitsch
* 3993 - Grengiols
* 3994 - Martisberg
* 3983 - Mörel-Filet
* 3986 - Riederalp
# Keiji Tamada

Keiji Tamada (Prefectura de Chiba, Japó, 11 d'abril de 1980) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Keiji Tamada ha disputat 72 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Llista de les banderes de Kenya

Aquesta és una llista de les banderes utilitzades a l'estat de Kenya.

## Bandera Nacional

| Bandera | Data | Ús | Descripció |
| | 1963 - | Bandera de Kenya | La bandera està basada en la Unió nacional Africana de Kenya. El color simbolitza la majoria, el vermell la sang vessada en la lluita per la llibertat i el verd per la riquesa natural; La línia blanca va ser afegida més tard i simbolitza la pau. L'escut Massai i les dues llances simbolitzen la defensa de totes les coses esmentades a dalt. |

## Bandera Històrica

| Bandera | Data | Ús | Descripció |
| | | Bandera de la Colònia de Kenya | L'ensenya blava britànica amb l'emblema de Kenya. |