OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kaplino

Kaplino - Каплино (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 1.229 habitants. Pertany al districte (raion) de Stari Oskol.

## Referències

* ↑ Летопись населённых пунктов Белгородской области: Село Котово Старооскольского городского округа Белгородской области: история [села Котово, села Терехово] / Котовская библиотека; сост. Рудакова Тамара Ивановна. — Котово: Котовская библиотека, 1996. — 75 с.
* ↑ «Храм в честь Покрова Пресвятой Богородицы (с. Федосеевка)». ИМЦ «Православное Осколье», 11-10-2012. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 9 juny 2018].
# Chrozophora

Chrozophora és un gènere de plantes angiospermes de la família de les euforbiàcies.

## Distribució

Les espècies d'aquest gènere són natives del sud i est d'Europa, a la major part de l'Àfrica i a l'Àsia occidental, central i sud-oriental.

## Descripció

Són plantes herbàcees i monoècies.

## Taxonomia

Aquest gènere va ser descrit vàlidament per primer cop l'any 1824 a l'obra De Euphorbiacearum generibus medicisque earundem viribus tentamen, tabulis aeneis 18 illustratum d'Adrien Henri Laurent de Jussieu (1797-1853).

### Espècies

Dins d'aquest gènere es reconeixen les nou espècies següents:
* Chrozophora brocchiana Vis.
* Chrozophora gangetica Gand.
* Chrozophora mujunkumi Nasimova
* Chrozophora oblongifolia (Delile) A.Juss. ex Spreng.
* Chrozophora plicata (Vahl) A.Juss. ex Spreng.
* Chrozophora rottleri (Geiseler) Spreng.
* Chrozophora sabulosa Kar. & Kir.
* Chrozophora senegalensis (Lam.) Spreng.
* Chrozophora tinctoria (L.) A.Juss. - tornassol

### Sinònims

Aquest gènere compta amb cinc sinònims heterotípics:
* Crozophora A.Juss. (1824)
* Lepidocroton C.Presl (1851)
* Ricinoides Tourn. ex Moench (1794)
* Tournesol Adans. (1763)
* Tournesolia Nissole ex Scop.

## Usos

Amb el tornassol (Chrozophora tinctoria) es produïen pigments coneguts també com a tornassols per a colorar els antics manuscrits medievals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Chrozophora» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 25 desembre 2022].
* ↑ de Jussieu, Adrien Henri Laurent. De Euphorbiacearum generibus medicisque earundem viribus tentamen, tabulis aeneis 18 illustratum (en llatí), 1824.
* ↑ «tornassol ». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.

## Enllaços externs

* UIB Herbari virtual - Chrozophora tinctoria (L.) A. Juss.
# Eligmodontia bolsonensis

Eligmodontia bolsonensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Habita el centre-oest de Sud-amèrica.

## Taxonomia

Aquest tàxon fou descrit el 2008 pels zoòlegs estatunidencs Michael A. Mares, Janet K. Braun, Brandi Suzanne Coyner i Ronald A. Van Den Bussche.

## Localitat tipus

La localitat tipus referida és: "Pomán, Establecimiento de Río Blanco, a 28 km al sud, 13,3 quilòmetres a l'oest d'Andalgalá (a les coordenades: 27°51'01"S 66°18'17"W), Província de Catamarca, Argentina".

## Holotip

L'holotip és l'espècimen catalogat com a: OMNH 34739, compost per la pell, el crani, i l'esquelet d'una femella adulta, recollida per J. K. Braun el 8 d'octubre del 1999 (número de camp original Arg 4924).

### Etimologia

Etimològicament, el nom específic bolsonensis és un topònim que es refereix a la zona d'origen de l'exemplar tipus: el mont de serres i cards (bolsones, en espanyol).

### Caracterització i relacions filogenètiques

Filogenèticament, E. bolsonensis forma un clade juntament amb E. typus; ambdós tàxons difereixen poc, però clarament, en diversos caràcters moleculars i morfològics.
Sembla que representen un cas d'especiació parapàtrica en curs. Algunes poblacions se separaren fa només 100.000 anys.

## Hàbitat i distribució

Aquest rosegador és endèmic de la província de Catamarca (nord-oest de l'Argentina), a la zona nord i oest de la serra d'Ambato i de la serra de Manchao, des del llac sec de Pipanaco i Campo del Arenal, i en el sistema de la vall que s'estén al nord de Belén fins a la Laguna Blanca. S'ha postulat que la seva distribució podria estendre's fins a la zona de dunes i formacions de sorra dels voltants de Cafayate (província de Salta) a través de les valls Calchaquíes, tot i que les dues regions es troben relativament separades per la serra de Belén.

## Referències

* 1 2 3 4 Mares, M. A.; Braun, J. K.; Coyner; B. S.; Van Den Bussche, R. A. 2008. «Phylogenetic and biogeographic relationships of gerbil mice Eligmodontia (Rodentia, Cricetidae) in South America, with a description of a new species». Zootaxa, 1.753, 1-33.
* ↑ Spotorno, Ángel E.; Carlos Zuleta R., Laura I. Walker, German Manríquez, Pablo Valladares i Juan C. Marín (2013). A small, new gerbil-mouse Eligmodontia (Rodentia: Cricetidae) from dunes at the coasts and deserts of north-central Chile: molecular, chromosomic,and morphological analyses. ZOOTAXA 3.683 (4): 377-394.
* ↑ Lanzone, C., Ojeda, R.A. i Gallardo, M.H. (2007) Integrative taxonomy, systematics and distribution of the genus Eligmodontia (Rodentia, Cricetidae, Sigmodontinae) in the temperate Monte Desert of Argentina. Mammalian Biology, 72, 299-312.
# 1261
## Esdeveniments

* 7 d'abril - València: Jaume I jura els furs de València davant de les Corts Valencianes reunides per primera vegada.
* El Papa prohibeix el moviment dels flagel·lants.
* Els habitants de Groenlàndia accepten el rei de Noruega com a sobirà

## Naixements

Països Catalans
Resta del món
* Bolonya: Bettisia Gozzadini, jurista que impartí classes a la Universitat de Bolonya (n. 1209).
* Vladímir: Daniel I de Moscou (m. 1303).

## Referències

* ↑ Evans, G. R.. The Roots of the Reformation: Tradition, Emergence and Rupture (en anglès). InterVarsity Press, 2012, p. 208. ISBN 083083947X.
* ↑ Carolina, Carolina. «Cenni biografici e ritratti d'insigni donne bolognesi: raccolti dagli storici più accreditati» pàg. 11. Sassi, 1845. [Consulta: setembre 2020].
# Bobsleigh als Jocs Olímpics d'hivern de 2010

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 celebrats a la ciutat de Vancouver (Canadà) es disputaren tres proves de bobsleigh, dues en categoria masculina i una en categoria femenina.
Les proves es realitzaren entre els dies 20 i 27 de febrer de 2010 a les instal·lacions del Whistler Sliding Centre.

## Comitès participants

Participaren un total de 159 corredors, entre ells 117 homes i 42 dones, de 23 comitès nacionals diferents.
| Alemanya (18) Austràlia (7) Àustria (5) Bèlgica (2) Canadà (12) Corea del Sud (4) Croàcia (5) Eslovàquia (4) | Estats Units (18) Irlanda (2) Itàlia (8)  Japó (6) Letònia (5) Liechtenstein (2) Mònaco (2) Països Baixos (4) | Polònia (4) Regne Unit (8) Txèquia (8) Romania (6) Rússia (17) Sèrbia (4)  Suïssa (8) |

## Resultats
### Homes

| Event | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| Bob A2 Detalls | Alemanya Alemanya IAndré Lange Kevin Kuske | 3:26,65 | Alemanya Alemanya IIThomas Florschütz Richard Adjei | 3:26,87 | Rússia Rússia IAlexandr Zubkov Alexey Voyevoda | 3:27,51 |
| Bob A4 Detalls | Estats Units USA ISteve Holcomb Steve Mesler Curtis Tomasevicz Justin Olsen | 3:24,46 | Alemanya Alemanya IAndré Lange Kevin Kuske Alexander Rödiger Martin Putze | 3:24,84 | Canadà Canadà ILyndon Rush David Bissett Lascelles Brown Chris le Bihan | 3:24,85 |

### Dones

| Event | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| Bob A2 Detalls | Canadà Canadà IKaillie Humphries Heather Moyse | 3:32,28 | Canadà Canadà IIHelen Upperton Shelley-Ann Brown | 3:33,13 | Estats Units USA IIErin Pac Elana Meyers | 3:33,40 |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Alemanya | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 2 | Canadà | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3 | Estats Units | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 4 | Rússia | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Enllaços externs

* (anglès) 2010 Resultats dos homes
* (anglès) 2010 Resultats quatre homes
* (anglès) 2010 Resultats dues dones
# Bobsleigh als Jocs Olímpics d'hivern de 1994

Als Jocs Olímpics d'hivern de 1994 celebrats a la ciutat de Lillehammer (Noruega) es disputaren dues proves de bobsleigh, ambdues en categoria masculina.
Les proves es realitzaren entre els dies 19 i 20 de febrer la prova de Bobs a 2 i entre el 26 i 27 de febrer de 1994 a les instal·lacions d'Hunderfossen. Participaren un total de 155 corredors de 30 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Bobs a 2 Detalls | Suïssa Suïssa IGustav Weder Donat Acklin | Suïssa Suïssa IIReto Götschi Guido Acklin | Itàlia Itàlia IGünther Huber Stefano Ticci |
| Bobs a 4 Detalls | Alemanya Alemanya IIHarald Czudaj Karsten Brannasch Olaf Hampel Alexander Szelig | Suïssa Suïssa IGustav Weder Donat Acklin Kurt Meier Domenico Semeraro | Alemanya Alemanya IWolfgang Hoppe Ulf Hielscher René Hannemann Carsten Embach |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Suïssa | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 2 | Alemanya | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 3 | Itàlia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |
# Ishiyama Hongan-ji

El Ishiyama Hong-ji (石山 本 愿 寺, Ishiyama Hong-ji) va ser un temple budista, la principal fortalesa dels Ikko-Ikki, multituds de monjos guerrers i camperols japonesos que s'oposaven al govern samurai durant l'era Sengoku de la història del Japó. Va ser establert el 1496, a la boca del riu Yodo. En aquest llavors, estava just a l'afores de les ruïnes de l'antiga capital de Naniwa (Osaka), a la província de Settsu. La ciutat des d'aleshores va créixer, incorporant al temple al seu interior.

## Història

Rennyo, un monjo famós per reviure el corrent budista del Jodo Shinshu, es va retirar a l'àrea en 1496. Encara que buscava aïllament en retirar-se a aquell tranquil lloc, ràpidament va atraure a un gran nombre de devots i seguidors. El petit temple que Rennyo havia construït per a les seves pròpies devocions va ser expandit, i moltes cases i altres edificis van ser erigits per albergar els nous residents. Per a la data de la mort de Rennyo, tres anys després, el Ishiyama Hong-ji tenia més o menys la seva mida i forma definitiva.
Després de la destrucció del temple Yamashina Mido de Kyoto, el 1532, el Ishiyama Hong-ji es va convertir en el principal reducte dels Ikko, dels quals van sorgir els Ikko-Ikki. El temple-fortalesa era considerat impenetrable, en bona part per la seva ubicació i orientació. Addicionalment, era patrullat per prop de cent monjos a qualsevol hora del dia, a part que prop de 10.000 podien ser convocats a lluitar només en tocar una campana. Els monjos de la fortalesa no només provenien d'Osaka i els seus voltants, sinó també de les províncies d'origen dels Ikko: Kaga i Echizen. Comptaven també amb alguns aliats, incloent-hi el clan Mori, que prestava la seva ajuda quan els Ikko-Ikki es trobaven sota setge.
El temple va caure sota setge d'Oda Nobunaga el 1576, però va aconseguir resistir per cinc anys (en part per la seva posició respecte a la costa), donant lloc al major setge a la història del Japó. L'agost de 1580, l'abat Kosa (Kennyo) va ser persuadit a rendir-se, acabant amb el setge, que llavors havia durat 11 anys. Al moment de la rendició, tot el complex va ser incendiat. Segons algunes fonts, l'incendi va ser causat pels mateixos defensors, per negar a Nobunaga qualsevol tipus de botí. Encara que alguns membres del grup van fugir a Kaga per un últim enfrontament amb Nobunaga, la destrucció del Ishiyama Hong-ji va ser un cop dur contra els Ikko-Ikki, del qual no aconseguirien recuperar-se. Tres anys més tard, Toyotomi Hideyoshi va construir sobre les seves ruïnes el castell d'Osaka.

## Bibliografia

* Sansom, George (1961). "A History of Japan: 1334-1615." Stanford: Stanford University Press.
* Turnbull, Stephen (2003). 'Japanese Warrior Monks AD 949-1603'. Oxford: Osprey Publishing
# Ishma-Dagan

Ishma-Dagan va ser un governant de la ciutat i regne de Mari, un dels coneguts com a shakkanakku a l'època en què l'Imperi d'Accad havia conquerit Mari. Era fill d'un altre governador militar anomenat Shu-Dagan.
Segons sembla, aquest i altres shakkanakku van exercir un poder polític més o menys independent que probablement reconeixia l'autoritat d'una potència superior, Accad. Segons les llistes dinàstiques que s'han trobat a Mari, Ishma-Dagan va governar durant quaranta-cinc anys, i va ser el tercer governador militar. Sembla que va ser contemporani del rei d'Accad Xar-Kali-Xarri. Va tenir dos fills, que el van succeir al tron també com a shakkanakku, Nur-Mer i Ishtub-El.
Es coneixen unes tauletes d'Ishtub-El on diu que el seu pare Ishma-Dagan, va construir un temple dedicat al déu "Senyor del País".

## Notes

* ↑ La paraula shakkanakku definia un títol propi del regne de Mari, i significava governador militar. Van tenir el poder durant uns cinc segles. Portaven de vegades també el títol de lugal (rei). Es coneix el nom d'uns 23 governadors de la ciutat.

## Referències

* ↑ Oliva, Juan (ed.). Textos para una historia política de Síria-Palestina. Tres Cantos: Akal, 2008, p. 85-86 i 89. ISBN 9788446019497.
# Inti

* Per a altres significats, vegeu «Inti (desambiguació)».
En la mitologia inca Inti era el déu Sol.
Els quítxues de l'Imperi Inca tenien el Déu Sol al primer esglaó de l'escalafó celeste, amb el nom sagrat d'Inti, encara que més tard va anar evolucionant cap a una personalitat més complexa i universal, que va acabar per absorbir la divinitat sense nom de la creació, per donar pas a Viracocha, una abreviatura al nom complet del Déu Apu-Kon-Tiki-Uira-Cotxa, que és, per antonomàsia, la definició total del seu poder omnímode, ja que aquest nom no és sinó l'enumeració dels seus poders (suprem ésser de l'aigua, la terra i el foc) sobre els tres elements en què es va basar la creació de l'Univers.
Aquest nou i molt més poderós Déu del Sol no estava sol al seu regne, l'acompanyava la seva esposa -i germana, com correspon a un inca-, la Lluna, en igualtat de rang en la cort celestial, sota el nom de Mama Quilla.
Al Sol se'l representava amb la forma d'un el·lipsoide d'or en el qual també podien aparèixer els llamps com un altre dels seus atributs de poder, i la Lluna tenia la forma ritual d'un disc de plata.
Inti, com a creador, era adorat i era reverenciat, però a ell també s'acudia a la recerca del seu favor i de la seva ajuda, per a resoldre els problemes i alleugerir les necessitats, ja que només ell podia fer néixer les collites, guarir la malaltia i donar la seguretat que l'ésser humà anhela.
A Mama Quilla estava adscrit el fervor religiós de les dones i eren elles les qui formaven el nucli de les seves fidels seguidores, ja que ningú millor que Quilla podia comprendre llurs desitjos y temors, i donar-les l'empara cercada.

## Bibliografia

* Ritos y Fábulas de los Incas de Julio Calvo y Henrique Urbano. Universidad de San Martín de Porres, Perú.
# Jansa

Jansa, Jansà o Janša és el nom dels següents personatges:
* Janez Janša (Ljubljana, Iugoslàvia, 1958), polític eslovè cap del Partit Democràtic Eslovè.
* Leopold Jansa (Wildenschwert, Imperi austrohongarès, 1795 - Viena, 1875), compositor, violinista i professor de música bohemi.
* Joan de Jansà (Barcelona s. XVII - Viena, 1741), militar català durant la Guerra de Successió Espanyola.
* Josep Maria Baiges i Jansà (Riudoms, 1924 - Reus, 1991), dibuixant, artista i compositor de sardanes català.
# Jinshajiangita

La jinshajiangita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la bafertisita. Rep el seu nom del riu Yangtze, en xinès Jinsha Jiang, el qual es troba al sud del Comtat de Yanbian (Xina), la seva localitat tipus.

## Característiques

La jinshajiangita és un sorosilicat de fórmula química BaNaFe₄$^{2+}$Ti₂(Si₂O₇)₂O₂(OH)₂F. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4,5 i 5. És un mineral isostructural amb la perraultita, de la qual també n'és l'anàleg amb ferro. Es troba estretament relacionada amb la bafertisita, la camaraïta i l'emmerichita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la jinshajiangita pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1982 a la mina Luku, al Comtat de Yanbian de la prefectura de Panzhihua (Sichuan, Xina), on sol trobar-se associada a altres minerals com l'arfvedsonita i l'albita. També ha estat descrita al massís de Verkhnee Espe (Província del Kazakhstan Oriental, Kazakhstan), a Norra Kärr (Småland, Suècia) i a la pedrera Dmitrievskii (óblast de Donetsk, Ucraïna).

## Grup de la jinshajiangita

El grup de la jinshajiangita és un grup de minerals format per quatre espècies:
| Espècie | Fórmula |
| Bobshannonita | Na₂KBa(Mn,Na)₈(Nb,Ti)₄(Si₂O₇)₄O₄(OH)₄(O,F)₂ |
| Jinshajiangita | BaNaFe₄$^{2+}$Ti₂(Si₂O₇)₂O₂(OH)₂F |
| Perraultita | BaNaMn₄$^{2+}$Ti₂(Si₂O₇)₂O₂(OH)₂F |
| Surkhobita | NaCaBa₂Mn₈Ti₄(Si₂O₇)₄O₅F₅ |

## Referències

* ↑ «Jinshajiangite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 octubre 2016].
* ↑ «Jinshajiangite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Jinotega

La ciutat de Jinotega, coneguda també com Las Brumas, és la capçalera del municipi i del departament homònim a Nicaragua. La distància a Managua és de 142km (aproximadament 2 hores i mitja, per les autopistes NIC 1,3: Panamericana Nord i NN74: Guayacán). Segons INIDE (Institut Nicaragüenc d'estadístiques), la població total, estimada al 30 de juny de l'any 2012 en el departament de Jinotega: 417 372 (gairebé mig milió) i en el municipi: 123 548. En el 2014 el nombre d'habitants a l'àrea urbana de Jinotega ha estat de 51 073.
L'11 de febrer de 1883 a la vall se li va atorgar el títol de ciutat. La vall de clima fresc limita a l'est amb la serralada Isabelia (Nebliselva d'altura, cultiu de flors, Reserva Natural Datanlí, La Bastilla Ecolodge), a l'oest amb la La Penya De la Creu (Altura: 800 metres, situada en el cim de la regió muntanyenca, accessible per graderies), al nord amb el Llac Apanás (a 5km) i sortida cap als municipis de: El Cuá, La Concòrdia, San José de Bocay, Sant Rafael del Nord, Sant Sebastià de Yalí, Santa María de Pantasma, Wiwilí i Estelí, al sud les Antenes de telecomunicacions (Situades en el cim de la regió muntanyenca el Forn, amb vista a la ciutat, Volcà Momotombo de León (Nicaragua)) i sortida a Managua.
# Jinsei Game 64

Jinsei Game 64 (人生ゲーム64) és un videojoc per la Nintendo 64 basat en el Joc de la vida. Va ser llançat només al Japó el 1999.

## Referències

* ↑ «Jinsei Game 64» (en anglès). CBS Interactive Inc. [Consulta: 28 març 2016].

## Enllaços externs

* (anglès) El videojoc a GameFAQs
# Ivany

Ivany (en francès Yvain, en anglès Ywain, també escrit Owain, Ewain o Uwain) és un cavaller de la taula rodona i un dels personatges primerencs de la llegenda artúrica, sent citat ja per Geoffrey de Monmouth en la Historia Regum Britanniae a mitjans del segle xii. També n'és un dels més populars, protagonista d'El cavaller del lleó de Chrétien de Troyes, i personatge prominent en moltes històries posteriors. Se'l presenta com a fill d'Urien (personatge històric) i de la fada Morgana en gairebé tota la literatura on apareix.

## Referències

* ↑ En català segons: Chrétien de Troyes, El cavaller del lleó. Traducció de Meritxell Simó. Barcelona: Quaderns Crema, 2013. ISBN 978-84-7727-342-4 Chrétien de Troyes, El Conte del graal. Traducció i pròleg de Martí de Riquer. Barcelona: Quaderns Crema, 1989. ISBN 978-84-7727-049-2
# Ivany de Castre-Pinós i de So

Ivany de Castre-Pinós i de So (1430-p. 1497) era un noble català, fill de Pere Galceran de Castre-Pinós i de Tramaced, baró de Guimerà i Blanca de So, vescomtessa d'Èvol. Es va casar el 1455 amb la pubilla Beatriu de Salt. Una de les primeres dades que es posseeixen d'aquest personatge és un enfrontament armat contra Pere de Rocabertí i d'Erill que encara durava el 1458. Amb l'esclat de la Guerra Civil Catalana es va adscriure al bàndol del rei Joan II i una de les seves accions més destacades fou en el Setge de Palau-Saverdera de 1464, en el qual va protegir el castell que era del seu cunyat, Bernat II de Vilamarí casat amb la seva germana Elionor, que estava assetjat per un altre cunyat seu, Jofre VII de Rocabertí, casat amb la seva germana Joana.
El 1466 va caure presoner del conestable Pere de Portugal, per bé que el 1468 ja estava lliure i va rebre el suport del rei Joan.

## Núpcies i descendents

El 1455 es va casar amb Beatriu de Sau, de Castelló d'Empúries i va tenir quatre fills:
* Elionor de Castre-Pinós casada amb Francesc de Castre-Pinós de So, vescomte d'Évol
* Maria de Castre-Pinós casada amb Bernat de Vilamarí
* Galceran de Castre-Pinós
* Beatriu de Castre-Pinós casada amb Francesc de Pau, baró de Pau

## Referències

* ↑ «Ivany de Castre-Pinós i de So». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jennifer Warnes

Jennifer Jean Warnes (nascuda el 3 de març del 1947 a Seattle) és una cantautora dels Estats Units. És coneguda per haver interpretat duos amb Joe Cocker i Bill Medley com la banda sonora original de la pel·lícula Dirty Dancing.
En 1970 es va reunir amb el cantautor canadenc Leonard Cohen i van esdevenir amics, d'aquesta amistat Jennifer Warnes va fer els cors de diversos àlbums de Cohen. També va enregistrar diversos duets amb ell.

## Discografia
### Àlbums

* I Can Remember Everything — 1968
* See Me, Feel Me, Touch Me, Heal Me — 1969
* Jennifer — 1972
* Jennifer Warnes — 1977 US #43
* Shot Through the Heart — 1979 US #94
* The Best of Jennifer Warnes — 1982 US #47
* Famous Blue Raincoat — 1987 US #72 / UK #33
* Just Jennifer — (Anglaterra) 1992
* The Hunter — 1992
* Best: First We Take Manhattan — (Alemanya) 2000
* The Well — 2001

### Singles

* 1977: "Right Time Of The Night" US #6 Pop, #1 AC, #17 Country
* 1977: "I'm Dreaming" US #50 Pop, #9 AC
* 1979: "I Know A Heartache When I See One" US #19 Pop, #14 AC, #10 Country
* 1979: "Don't Make Me Over" US #67 Pop, #36 AC
* 1980: "When The Feeling Comes Around" US #45 Pop, #15 AC
* 1981: "Could It Be Love" US #47 Pop, #13 AC
* 1982: "Come To Me" US #107 Pop, #40 AC
* 1982: "Up Where We Belong" (duo amb Joe Cocker) US #1 Pop, #3 AC (Platí) / UK #7
* 1983: "Nights Are Forever" US #105 Pop, #8 AC
* 1983: "All The Right Moves" (duo amb Chris Thompson) US #85 Pop, #19 AC
* 1987: "First We Take Manhattan" US #29 AC / UK #74
* 1987: "(I've Had) The Time of My Life" (duo amb Bill Medley) US #1 Pop, #1 AC (Or) / UK #6 (música de la pel·lícula Dirty Dancing)
* 1992: "Rock You Gently" US #13 AC
* 1992: "True Emotion" US #43 AC
* 1993: "The Whole Of The Moon" US #49 AC

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Jennifer Warnes (anglès)
# Jaume Aymà

Jaume Aymà és el nom dels següents personatges:
* Jaume Aymà i Ayala (Barcelona 1882 - Sant Cugat del Vallès 1964), editor català
* Jaume Aymà i Mayol (Barcelona 1911 - Sant Cugat del Vallès 1989), editor, publicista català i fill de Jaume Aymà i Ayala.
# Brancatherulum tendagurense

Brancatherulum tendagurense és una espècie de mamífer prehistòric que visqué durant el Juràssic superior (Kimmeridgià - Titonià) en allò que avui en dia és Tanzània. Se n'ha trobat un únic os dental mancat de dents, que fou descobert a la formació de Tendaguru.

## Referències

* ↑ «?Brancatherulum tendagurense» (en anglès). [Consulta: 15 setembre 2011].