OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Díode làser

Un díode làser és un dispositiu semiconductor semblant als díodes LED però que sota les condicions adequades emet llum làser. A vegades es denomina díodes làser d'injecció, o per les seues sigles angleses LD o ILD.

## Principi de funcionament

Quan un díode convencional o LED es polaritza en directa, els buits de la zona p es mouen cap a la zona n i els electrons de la zona n cap a la zona p; estos dos desplaçaments de càrregues constituïxen el corrent que circula pel díode. Si els electrons i buits estan en la mateixa regió, poden recombinar-se caient l'electró al buit i emetent un fotó amb l'energia corresponent a la banda prohibida (vegeu semiconductor). Esta emissió espontània es produïx en tots els díodes, però només és visible en els díodes LED que tenen una disposició constructiva especial amb el propòsit d'evitar que la radiació siga reabsorbida pel material circumdant, i una energia de la banda prohibida coincident amb l'espectre visible; en la resta de díodes, l'energia es dissipa en forma de radiació infraroja.
En condicions apropiades, l'electró i el buit poden coexistir un breu temps, de l'orde de mil·lisegons, abans de recombinar-se, de forma que si un fotó amb l'energia apropiada passa per casualitat per allí durant eixe període, es produirà l'emissió estimulada (vegeu làser), és a dir, al produir-se la recombinació el fotó emès tindrà igual freqüència, polarització i fase que el primer fotó.
En els díodes làser, el cristall semiconductor té la forma d'una làmina prima aconseguint-se així una unió p-n de grans dimensions, amb les cares exteriors perfectament paral·leles. Els fotons emesos en la direcció adequada es reflectiran repetidament en dites cares estimulant al seu torn l'emissió de més fotons, fins que el díode comença a emetre llum làser.

## Vegeu també

* Dispositiu semiconductor
* Electrònica impresa
* Electrònica d'estat sòlid
* Semiconductor
* Unió PN
# Sankt Valentin

Sankt Valentin és una localitat austríaca del districte d'Amstetten, a l'estat de Baixa Àustria, amb una població estimada l'any 2018 de 9340 habitants.
Està situada a l'oest de l'estat, a poca distància al sud del riu Danubi i de la localitat de Mauthausen, a l'oest de Viena i prop de la frontera amb l'estat d'Alta Àustria.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadístiques de Baixa Àustria. Consultat el 23 de juliol de 2018.
# Sankt Wendel

Sankt Wendel o St. Wendel és una ciutat i municipi del districte de Sankt Wendel a l'estat federat alemany de Saarland. Està situada a la riba del riu Blies, aproximadament a 36 km al nord-est de Saarbrücken.
A Sankt Wendel s'hi han disputat els Campionats del món de ciclocròs de 2005 i de 2011.

## Nuclis

* Bliesen
* Bubach
* Dörrenbach
* Hoof
* Leitersweiler
* Marth
* Niederkirchen
* Niederlinxweiler
* Oberlinxweiler
* Osterbrücken
* Remmesweiler
* Saal
* Sankt Wendel
* Urweiler
* Werschweiler
* Winterbach

## Persones notables

* Philipp J Riotte (1776-1856), compositor
* Siegmund Nimsgern (1940), cantant d'opera
* Matthias Maurer (1970), astronauta

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Dr. Eric Foreman

El Doctor Eric Foreman és un personatge de ficció, interpretat per Omar Epps, que apareix a la sèrie televisiva House, MD.

## Biografia

Eric Foreman és un dels membres de l'equip del Dr. House que treballa en l'hospital fictici del Princeton Plainsboro Teaching Hospital. Especialitzat en neurologia, és contractat pel doctor House tres dies abans del capítol pilot. És llicenciat en Medicina per la Johns Hopkins Medical School, d'on House va ser expulsat per copiar, i en relació als seus companys la Dra. Cameron i el Dr. Chase és qui té millor expedient acadèmic.
Dels diferents capítols es pot extreure poca informació sobre el passat de Foreman, segons sembla (episodi 10 Histories) la seva família no tenia un alt nivell de vida, i l'Eric havia estat detingut per violació de domicili en l'adolescència, un del motius pels que el doctor House decideix contractar-lo, ja que visitar la casa del pacient per detectar hàbits o conductes de risc pot ajudar en el diagnòstic de la malaltia.
El pare de Foreman, Rodney Foreman (interpretat per Charles S. Dutton en l'episodi Euphoria 2.20), és d'un profund caràcter religiós mentre que la seva mare no es troba en condicions de viatjar per motius relacionats amb la memòria i les habilitats perceptives conseqüència del desenvolupament de malaltia d'Alzheimer o d'una diabetis mellitus.
La seva relació amb el House és problemàtica, sempre qüestiona els seus arguments i fins i tot li comporta problemes a nivell oficial i laboral. Durant la segona temporada, la cap de l'hospital, la Dra. Lisa Cuddy, es veu obligada a posar en Foreman de supervisor seu a conseqüència del cas "Chase". De totes maneres ambdós personatges comparteixen similituds, en termes de caràcter i d'hàbits físics (episodi Poison).
Al final de la segona temporada, Foreman pateix una greu malaltia cerebral que es manifesta amb problemes de lateralitat i de memòria.

## Vegeu també

* Dr. Gregory House
* Dra. Allison Cameron
* Dr. Robert Chase
* Dr. Lisa Cuddy
* Dr. James Wilson
# E801

La ruta europea E801 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Coimbra (Portugal) i finalitza a Verín (Espanya). Té una longitud de 270 km. Té una orientació d'oest a est.
# Salem (Massachusetts)

Salem és una ciutat localitzada al Comtat d'Essex (Massachusetts). El nom Salem està relacionat amb el mot hebreu shalom, que significa pau.
Molta gent assoccia la ciutat amb el Judici a les Bruixes de Salem del 1692, que la ciutat utilitza com a atracció turística. Tanmateix, la importància genuïna de Salem en la història americana és la seva posició com un port utilitzat per la East Indies Trade. La ciutat també es confon amb el Salem del culebrot Days of Our Lives, amb el qual no hi ha cap relació.

## Persones il·lustres

* Arthur Foote, compositor (1853-1937)
* Benjamin Peirce, matemàtic (1809-1880)
* John Homer Grunn (1880 - 1944) compositor i pianista,
# Sant Pere i Sant Pau de Perpinyà

Sant Pere i Sant Pau de Perpinyà és l'església parroquial de l'església ortodoxa grega de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
És a la zona nord-est del barri del Molí de Vent, a la torre 15 del número 7 de l'avinguda del Reart. Abans havia estat en el número 21 del carrer de François Rabelais, del barri de Sant Jaume.

## Referències

* ↑ Edifici on es troba la capella de Sant Pere i Sant Pau de Perpinyà en els ortofotomapes de l'IGN
# Sant Pere i Sant Feliu de Salo

Sant Pere i Sant Feliu és una església dintre del poblat de Salo (Sant Mateu de Bages, Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Edifici religiós al costat de les cases i amb un cementiri adossat al costat dret. Està coberta amb volta de canó simulada feta de totxo; la llinda del portal d'entrada està datada l'any 1810 i té símbols eclesiàstics representats, més amunt hi ha un òcul. Presenta una nau central i dues laterals separades per arcs de mig punt i columnes. L'altar està alçat per dos esglaons. Al cap de la nau s'alça el campanar de torre quadrada amb quatre finestres. L'any 1936 l'església va ser incendiada, deteriorant-se una gran part de la volta que s'enfonsà i altres parts. Va ser reedificada pocs anys després. A l'altar major hi ha un retaule dels sants patrons, realitzat els anys 1942-1944.

## Notes

* ↑ «Sant Pere i Sant Feliu de Salo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2015].
# Eduard II Farnese

Eduard II Farnese, també conegut com a Eduard II de Parma, (Colorno, Ducat de Parma 1666 - Parma 1693) fou un príncep parmesà que va ser l'hereu de Ranuccio II de Parma, si bé morí abans del seu pare.

## Orígens familiars

Va néixer el 12 d'agost de 1666 a la ciutat de Colorno, població propera a la ciutat de Parma, sent el segon fill del duc Ranuccio II de Parma i la seva segona esposa Isabel d'Este. Fou net per línia paterna de Eduard I de Parma i Margarida de Mèdici, i per línia materna de Francesc I d'Este i Maria Caterina Farnese. Fou germà, per part de pare, dels ducs Francesc I i Antoni I de Parma.

## Núpcies i descendents

Es casà el 3 d'abril de 1690 "per poders" a Neuburg i el 17 de maig "en persona" a la ciutat de Parma amb Dorotea Sofia del Palatinat-Neuburg, filla de Felip Guillem I del Palatinat i Elisabet Amàlia de Hessen-Darmstadt. D'aquesta unió nasqueren:
* Alexandre Ignasi Farnese (1691-1693)
* Isabel Farnese (1692-(1766), casada el 1714 amb el rei Felip V d'Espanya (1683-1746)

## Mort

La seva mort prematura el 6 de desembre de 1693 va comportar que mai arribés a regnar. La seva esposa l'any 1695 es casà amb el seu germanastre Francesc I de Parma, el qual fou nomenat hereu en morir Ranuccio II.

## Enllaços externs

* http://awt.ancestrylibrary.com
# Eduard Hernández Teixidor

Eduard Hernández Teixidor (Sant Feliu de Guíxols, Baix Empordà, 28 de juliol de 1981) és un corredor de muntanya i raquetes de neu català.
Amb 34 anys, el corredor de l'Associació Esportiva Matxacuca, descobrí el món de les curses de muntanya, i de la ma de la seva entrenadora Silvia Puigarnau, ben aviat començà a aconseguir bons resultats i èxits competitius. El 2017 es convertí en campió de Catalunya de raquetes de neu, després de la prova disputada a la Gormanda Blanca, a la Vall de Conangles, l'última prova organitzada pel Club Excursionista Vilaller, dins del marc del campionat de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC). El 2019 fou guanyador de las 'Golden Trail National Series', després de vèncer en la 'LouzanTrail', i ser segon en el 'Marató del Meridiano'. També s'imposà en el Trail Cap de Creus, i es proclamà campió de la I Leyre Vertical. L'any 2019 es proclamà campió de l'Olla de Núria Vertical. L'any 2020 tornà a declarar-se campió de raquetes de neu de Catalunya en la prova de la cursa de la Traça Muga, organitzada per la Unió Excursionista Urgellenca, que se celebrà l'estació d'esquí nòrdic d'Aransa a Lles de Cerdanya. L'any 2021 guanyà la carrera vertical nocturna de la 'Tenerife Bluetrail'.

## Referències

* ↑ Millaruelo, Jorge «Eduard Hernández, el gran descubrimiento. El corredor catalán empezó a correr “para tener la cabeza ocupada” tras una separación y ha encontrado el escape perfecto a una vida centrada en el trabajo». Carreras por Montaña, 11-04-2019 [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Eduard Hernández Teixidor. Sentido común». Kissthemountain. Revista de montaña, trail running, carreras por montaña, 17-06-2022 [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Eduard Hernández i Laia Andreu, campions de Catalunya de raquetes de neu». Nació Digital, 05-03-2017 [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «El catalán Hernández y la navarra González ganan la I Leyre Vertical». Noticias de Navarra, 27·10·2019 [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Fátima de Diego i Eduard Hernández, guanyadors de l'Olla Vertical». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 08-06-2019 [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «De Diego i Hernández guanyen l’Olla Vertical». L'Esportiu de Catalunya, 08-06-2019 [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Núria Gil i Eduard Hernández campions de Catalunya de Raquetes de neu». Ultres Catalunya, 10-02-2020. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Eduard Hernández y Patricia Domínguez ganan la carrera vertical nocturna de la Tenerife Bluetrail». Mírame TV, 04-06-2021 [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Fran Anguita y Tiphaine Germain dominan la Maratón de la Tenerife Bluetrail. Eduard Hernández Teixidor repite el éxito de la Vertical y junto a Ikram Rharsalla gana la Media, de 20 kilómetros». El Dia, 06·06·2021 [Consulta: 2 setembre 2022].
# Duc de Cambridge

Duc de Cambridge és un títol (que pren el nom de la ciutat de Cambridge, Anglaterra) atribuït de tant en tant a primogènits de la família reial britànica. Va ser utilitzat per primera vegada com a denominació de Carles Stuart (1660-1661), el fill gran de Jaume, duc de York (més tard Jaume II d'Anglaterra), si bé no va arribar a exercir-lo formalment en morir als sis mesos. L'últim posseïdor del títol és el príncep Guillem de Gal·les, rebut abans del seu casament amb Kate Middleton.

## Ducs de Cambridge

* Carles Stuart, Duc de Cambridge. (1660–1661), primer fill de Jaume, Duc de York (després Jaume II & VII)
* Jaume Stuart, I Duc de Cambridge (1663–1667), segon fill de Jaume, Duc de York (després Jaume II & VII)
* Edgar Stuart, I Duc de Cambridge (1667–1671), quart fill de Jaume, Duc de York (després Jaume II & VII)
* Carles Stuart, Duc de Cambridge (1677), cinquè fill de Jaume, Duc de York (després Jaume II & VII)
* Jordi, Príncep de Hanover, I Duc de Cambridge (1683–1760), fill de Jordi de Hanover (després Jordi I)
* Príncep Adolf, I Duc de Cambridge (1774–1850), setè fill de Jordi III del Regne Unit
* Príncep Jordi, II Duc de Cambridge (1819–1904)
* Príncep Guillem, Duc de Cambridge (nascut 1982), fill de Carles de Gal·les i Diana de Gal·les

## Referències

* ↑ «Titles announced for Prince William and Catherine Middleton». Buckingham Palace, 29-04-2011. [Consulta: 29 abril 2011].
# Duc crestat

El duc crestat (Lophostrix cristata) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae) i única espècie del gènere Lophostrix.. Habita formacions forestals de la zona Neotropical, des dels estats mexicans de Veracruz, Oaxaca, Chiapas, cap al sud, a través d'Amèrica Central fins a Panamà, i en Amèrica del Sud, a l'oest i nord de Colòmbia, oest de Veneçuela, Guaiana, est de l'Equador i del Perú, nord de Bolívia i oest del Brasil. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Duc crestat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 263. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Crested Owl. Lophostrix cristata» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 17 febrer 2023].
# Sant Julian (Erau)

Sant Julian (en francès Saint-Julien) és un poble occità del Llenguadoc situat a la part septentrional del departament de l'Erau a la regió Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Egenolf II de Rappolstein

Egelolf o Egenolf II de Rappolstein fou fill d'Ulric d'Urselingen com a senyor de Rappolstein, i constructor del castell de Saint-Ulrich. Participà en qualitat de feudatari del bisbe Lutold de Basilea, a la croada que el papa Innocenci III va fer predicar el 1197 i a la qual el prelat va cridar tots els seus vassalls a participar. Manada per Balduí IX de Flandes, Bonifaci II de Marquesat de Montferrat i el dux Dandolo de Venècia, l'exèrcit dels croats es va apoderar de Constantinoble el 12 d'abril de 1204. L'estendard dels llatins va flotar a penes sobre les torres de Constantinoble, quan els guerrers es van precipitar sobre les esglésies per prendre'n les relíquies. Egelolf es va apoderar d'una petita estàtua de la Verge que va ser la seva part de botí.
Després d'haver visitat Jerusalem i els llocs sants, va tornar al castell dels seus pares i va fer erigir la més antiga de les capelles de Dusenbach (1210). Segons l'arxiver J J. Luck, Egelolf o Egelof hauria participat en la cinquena croada manada per Joan de Brienne, rei de Jerusalem i Andreu, rei d'Hongria. Al mes de març 1218, diuen els annals de Ribeaupierre/Rappolstein, Egelof s'hi va reunir amb una tropa amb nombrosos gentilhomes i cavallers. Després que Damiata va ser retornada als sarraïns el 1221. Egelof va tornar al seu país, però va perdre una gran part del seu exèrcit de resultes de nombrosos combats de tota mena i del que va tenir a lliurar contra els grecs. Egelof que havia portat de la croada una estàtua i una imatge de la Verge, cansat per les guerres, es va ser retirat al lloc de Dusenbach i va viure com anacoreta i on va morir pietosament el 1222.

## Referències

* ↑ Personatge que posseïa un feu i que havia de jurar fidelitat i retre comptes al senyor senyor feudal

## Bibliografia

* Sitzmann, Édouard: Dictionnaire de biographie des hommes célèbres de l'Alsace, Rixheim, Imprimerie F. Sutter & Cie, 1910, 2 volumes
# Egenolf III de Rappolstein

Egelolf o Egenolf III de Rappolstein, nascut a Ribeauvillé el 1527, va succeir amb només vint anys al seu avi Guillem II en les nombroses senyories i els vastos dominis que pertanyen a la casa dels Rappolstein. És a ell que la senyoria de Ribeaupierre/Rappolstein deu el llibre dels estatuts, promulgat el 1550, que regiria la ciutat fins al 1789, estatuts generalment sensats i redactats amb intel·ligència.
El mateix any 1550 Carles V, per un diploma del 3 d'octubre va confirmar a Egelolf i als seus descendents els antics privilegis i immunitats atorgats a la senyoria pels seus predecessors. Egelolf havia perdut de jove el seu pare Ulric IX (mort el 1531) i la seva mare Anna-Alexandrina de Fürstenberg, es va esforçar d'inspirar-li la seva inclinació pel luteranisme. Després de la conclusió de la pau religiosa, va començar a establir ministres evangèlics en alguns dels seus pobles. El 1560, va col·locar un ministre a Heitersheim, feu dependent de l'abadia de Murbach. Però davant de la reclamació de l'abat, la Regència d'Ensisheim (l'administració imperial d'Alsàcia) va fer arrestar al ministre Spahler amb la seva dona i els va empresonar a Altkirch, incident que va causar moltes preocupacions a Egelolf. Aconseguí tanmateix fer-los posar en llibertat.
Va fer llavors la reforma religiosa a Sainte-Marie-aux-Mines, el que li va valer una severa reprimenda de l'emperador Ferran per carta datada a Praga del 5 de març de 1562: «Segons se'ns ha dit, sabem per la cambra d'Ensisheim i pel nostre batlle, el comte Felip d'Eberstein que permeteu a gent de diferents sectes, tals com els anabaptistes, els calvinistes, etc. de quedar-se en països sotmesos a la nostra sobirana autoritat. … Sabem també que heu gosat reformar en diverses esglésies, contràriament a la fe que ens deveu i a les disposicions de la confessió d'Augsburg…; T'ordenem en conseqüència, si vols evitar una mesura més severa d'abolir les sectes i els predicadors, i de posar totes les coses a l'antic mode.» Després d'això Egelolf va tenir pressa de restablir a l'església Auf-der-Matten (= Sobre el prat) a Sainte-Marie-aux-Mines, la pila baptismal i el tabernacle.
Havent-se declarat l'emperador i la regència satisfets, el senyor de Ribeaupierre va deixar de mesurar les aparences i va apostatar obertament. Va fundar la parròquia protestant a la capella del tribunal i va rebre amb la seva família el 18 d'abril de 1563, la comunió sota els dos espais. Tanmateix, els seus esforços per empènyer els seus súbdits a l'adopció de la Reforma van avortar gairebé tots, estant obligats a guardar sempre certs miraments enfront del cap de l'Imperi.
Va morir el 1585. Segons un segell de 1567, les seves armes eren: escut quarterat al Ier i 4t de plata amb tres caps d'àligues amb elements de sable, coronats i picotejats d'or; als 2n i 3r de sable, un lleó d'or coronat igualment, lampassat i armat de gules; sobre el de plata tres escudets de gules, amb la llegenda: S. Egenolph, Herr von Rappolstein, Hohennack und Geroldseck.

## Referències

* Sitzmann, Édouard : Dictionnaire de biographie des hommes célèbres de l'Alsace, Rixheim, Imprimerie F. Sutter & Cie, 1910, 2 volumes
# El llegat (pel·lícula de 1978)

El llegat (originalment en anglès, The Legacy) és una pel·lícula de terror de 1978 dirigida per Richard Marquand, en el seu debut com a director i protagonitzada per Katharine Ross, Sam Elliott, Roger Daltrey, John Standing i Margaret Tyzack. Segueix una parella estatunidenca que és convocada a una mansió britànica mentre visita Anglaterra per una obligació laboral. Allí es troben amb la maledicció de la seva família. S'ha doblat al català.
Coproducció entre el Regne Unit i els Estats Units, El llegat es va estrenar al Regne Unit el setembre de 1978, i un any després als Estats Units.
Els temes presentats a la pel·lícula inclouen el karma i la reencarnació.

## Repartiment

* Katharine Ross com a Maggie Walsh
* Sam Elliott com a Pete Danner
* Roger Daltrey com a Clive Jackson
* John Standing com a Jason Mountolive
* Ian Hogg com a Harry
* Margaret Tyzack com a Nurse Adams
* Charles Gray com a Karl Liebnecht
* Lee Montague com a Jacques Grandier
* Hildegard Neil com a Barbara Kirstenburg
* Marianne Broome com a Maria Gabrieli

## Referències

* ↑ «El llegat». ésAdir. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Clipped From The Guardian». The Guardian [London, Greater London, England], 28-09-1978, pàg. 12.
* ↑ «The Legacy» (en anglès), 01-01-1979.
* ↑ «The Legacy» (en anglès). Kultguy's Keep. [Consulta: 1r maig 2020].

## Bibliografia

* Nowell, Richard. Blood Money: A History of the First Teen Slasher Film Cycle. London, England: Continuum, 2011. ISBN 978-1-441-14316-7.
# Sauvatèrra (Avairon)

Sauvatèrra de Roergue (en francès Sauveterre-de-Rouergue) és un municipi del departament francès de l'Avairon, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució de la població Cassini :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 815 | 823 | 837 | 894 | 927 | 905 | 1 845 | 1 927 | 1 999 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 893 | 1 836 | 1 898 | 1 799 | 1 813 | 1 804 | 1 869 | 1 917 | 1 778 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 613 | 1 542 | 1 434 | 1 249 | 1 210 | 1 241 | 1 152 | 1 107 | 970 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 972 | 964 | 891 | 793 | 888 | 832 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Didier Mai-Andrieu | Divers gauche |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# El Serralet (Santa Margarida de Montbui)

El Serralet és una muntanya de 579 metres que es troba al municipi de Santa Margarida de Montbui, a la comarca de l'Anoia.

## Referències

* ↑ «El Serralet (Santa Margarida de Montbui)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Editorial Gregal

L'Editorial Gregal fou una editorial dedicada principalment a la publicació de llibre en català de literatura, història i assaig, creada el 2011 i dissolta el febrer de 2020.
Jordi Albertí i Isabel Sanagustín fundaren l'Editorial Gregal el maig de 2011 a Maçanet de la Selva, amb l'objectiu de maridar literatura i història. Durant els gairebé 10 anys de funcionament, l'Editorial va arribar a formar un catàleg de gairebé 300 títols, amb autors com Isabel Clara Simó, Vicenç Villatoro, Suso de Toro o Quim Torra.
D'acord amb el seu objectiu inicial, va publicar preferentment novel·la i assaig històric, però també edità obres de poesia i per al públic infantil i juvenil. Inclogué també llibres en castellà sota el segell Proyecto Argán
També convocava anualment el Premi Gregal de Novel·la que el 2019 havia arribat a la 8a edició, i aquest mateix any va convocar també el 1r Premi Gregal de Poesia Il·lustrada. El gener de 2020 va finalitzar les seves activitats atesa la mala situació econòmica de l'empresa, agreujada per la malaltia del seu fundador Jordi Albertí.

## Referències

* ↑ L.L. «L'editorial Gregal tanca aquest mes - 04 febrer 2020», 22-06-2024. [Consulta: 22 juny 2024].
* ↑ Comunicació del tancament de l'Editorial Gregal al Gremi d'Editors de Catalunya
* 1 2 L.L. «L'editorial Gregal tanca aquest mes - 04 febrer 2020». [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «Facebook». [Consulta: 22 juny 2024].
* ↑ «Bases del concurs de poesia il·lustrada». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 setembre 2024].