OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nicolas Donin

Nicolas Donin († 1287) fou un clergue francès de la primera meitat del segle xiii, jueu convers al Cristianisme. És sobretot conegut pel seu paper en la Disputa de París de 1240, que acabà amb la crema de tots els exemplars del Talmud que trobaren.
Donin havia estat expulsat del gueto de París pel rabí Jehiel de París en presència de tota la comunitat i amb la cerimònia usual. Després de deu anys vivint fora de la comunitat jueva, fou batejat i professà com a franciscà.
El 1238 Donin se n'anà a Roma, on denuncià davant el papa Gregori IX trenta-cinc articles del Talmud com blasfems des del punt de vista cristià, especialment per qüestionar la virginitat de Maria i l'encarnació divina de Crist. El papa, convençut de la seva veracitat, despatxà a les autoritats eclesiàstiques transcripcions de les acusacions de Donin, juntament amb l'ordre de recollir tots els exemplars del Talmud i dipositar-los en convents de dominics i franciscans, per ser cremats si després d'examinar-los es corroboraven tals acusacions.
L'ordre papal només tingué efectes pràctics en el regne de França, on el març del 1240 s'ordenà sota pena de mort als jueus lliurar llurs exemplars del Talmud. El rei Lluís IX ordenà a quatre dels més eminents rabins (Jehiel de París, Moisès de Coucy, Judà de Melun i Samuel ben Solomon de Château-Thierry) enfrontar-se a Donin en un debat públic, que tingué lloc el 12 de juny d'aquell any. Els rabins argumentaren en va contra els càrrecs de blasfèmia i immoralitat, principals punts del seu opositor. La comissió reial conclogué que els llibres havien de ser cremats. El 1242 cremaren uns dotze-mil llibres.

## Bibliografia

* Ibn Verga, Shevet Yehudah, ed. Wiener, p. 114;
* A. Lewin, in Monatsschrift, 1869, pp. 9 et seq.:
* Isidore Loeb, in Rev. Et. Juives, i. 247 et seq.;
* Wagenseil, Tela Ignea Satanæ;
* Heinrich Graetz, Geschichte vii. 94 et seq.

## Referències

* ↑ Talmud i Talmudisme' Arxivat 2007-04-27 a Wayback Machine., en Enciclopedia GER.
# Palhièrs

Palhièrs (en francès Pailhès) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Truncament

El truncament en informàtica i matemàtica és l'operació que consisteix en limitar la longitud d'una cadena segons un criteri determinat (per exemple, el manteniment d'una longitud prefixada, correntment la del mot o registre).

## Nombres

El cas més habitual és el truncament de nombres escrits en notació decimal. Tant s'empra el truncament de tota la part fraccionària, que serveix per a convertir un nombre real en un nombre enter, com el truncament a un màxim de xifres decimals.
Normalment per tal de reduir el biaix causat pel truncament s'arrodoneix el nombre abans de truncar-lo. En la meitat dels casos, el truncament de nombres donarà el mateix resultat que l'arrodoniment: el truncament només talla a l'endret definit sense canviar la darrera xifra abans del punt de truncament. En canvi, quan s'arrodoneix, la darrera xifra mantinguda puja +1 quan el nombre corresponent és més proper a l'original.
| nombre real | truncat a 4 xifres | arrodonit a 4 xifres |
| 3,14159265358979 | 3,1415 | 3,1416 |
| 32,438191288 | 32,4381 | 32,4382 |
| 6,3444444444444 | 6,3444 | 6,3444 |

## Altres casos

* Cert programari pot necessitar truncar també dades textuals, quan per qualsevol raó només admet una quantitat màxima de caràcters dins d'una cadena de caràcters donada, i automàticament en talla els sobrants.
* A l'anell de polinomis, el truncament d'un polinomi P fins al grau n es pot definir com la suma de tots els monomis de P de grau menor o igual que n. Aquest tipus de truncaments són habituals, per exemple, en l'estudi de polinomis de Taylor.

## Referències

* ↑ «truncar». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Truncament». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Arrodoniment
* Part entera
* Dígit significatiu
* Precisió
* Nombre decimal
# Ricard Albiñana i Pedrerol

Ricard Albiñana i Pedrerol (El Catllar, Tarragonès, 1917 - Barcelona, 10 de maig de 2008) va ser director de fotografia català de molt renom de pel·lícules espanyoles de les dècades del 1950 i 1960.
En la seva joventut treballà en una impremta on s'imprimia la revista Popular Film, que era del seu cunyat Salvador Torres Garriga. Posteriorment, Ricard Abiñana treballà fent tasques tècniques en pel·lícules on Torres feia de director de fotografia, com Embrujo i Vida en sombras.
El 1955 començà la que seria una llarga carrera de director de fotografia amb la pel·lícula de Joan Lladó El ceniciento. Posteriorment intervingué en una vuitantena de pel·lícules (moltes d'elles curtmetratges), una trentena de les quals produïdes per Ignasi F. Iquino. L'any 1960 entrà a treballar als Estudis de Miramar de Televisió Espanyola. Posteriorment es dedicà al cinema publicitari, on col·laborà amb Jaume J. Puig, per mitjà de diverses empreses que fundà, com "Cine d'Or" o "Vector Albi". Es jubilà de la televisió el 1985.
Diversos familiars seus s'han dedicat al cinema i la televisió: el seu nebot Antoni Millán i Albiñana va ser ajudant de càmera, operador i/o director de fotografia en més de cent pel·lícules, i treballa a Televisió Espanyola del 1979 al 1999. El fill de Ricard Albiñana es diu també Ricard; juntament amb els seus propis fills Ricard i Ramsés (1971), dirigeix la productora de publicitat "Albiñana Films" (1965), una de les més importants i més llorejades internacionalment de Barcelona.

## Notes

* ↑ Quasi totes dirigides per directors catalans
* ↑ Nascut al 1941 Fitxa al IMDB
* ↑ Ricard Albiñana i Abella, nascut al 1944 Fitxa a l'IMDB
* ↑ Ricard Albiñana i Ribes, nascut al 1964 Fitxa al IMDB
* ↑ Plana web d'"Albiñana Films"Fotografies de Ricard, Ricard i Ramsés Albiñana Arxivat 2008-12-05 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Joaquim Romaguera i Ramió, dir. Diccionari del cinema a Catalunya Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2005
# Bukharlik

Bukharlik (Bukhariotes de Sibèria) és un petit grup ètnic musulmà sunnita de Sibèria, format per descendents dels comerciants originaris del Turquestan, establerts a Sibèria des del segle xvi, quan les relacions comercials entre Rússia i Bukharà estaven a un punt òptim.
El punts principals on viuen són Tobolsk, Tiumén i Tara, i un grup de llogarets prop de Tomsk. El cens soviètic de 1926 va trobar 12.010 bukharliks. La seva llengua és una variant del tàrtar siberià amb moltes paraules perses.

## Referències

Bennigsen, A.. "Buk̲h̲ārli̊k." Encyclopaedia of Islam, Second Edition., 2012. Reference. 27 de febrer de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/bukharlik-SIM_1511>
# Sur les toits

Sur les toits (cambrioleurs et gendarmes és un curtmetratge mut de comèdia francès del 1897 dirigit per Georges Méliès. La pel·lícula va ser estrenada per la Star Film Company de Méliès i està numerada 100 als seus catàlegs. La pel·lícula presenta un policia tonto que intenta detenir dos delinqüents al terrat d'un edifici d'apartaments . "Cada segon d'això", "minut de pel·lícula amb gran èxit en escena", segons Europa Film Treasues, "s'utilitza per construir l'acció i els moviments del personatge" i "fa ús de la decoració tridimensional del teatre", que "la competència va copiar ràpidament". La pel·lícula va ser inclosa a la col·lecció Will Day comprada pel ministre francès d'Afers Culturals André Malraux al col·leccionista Wilfrid Day l'any 1959 i conservada a l'Arxiu de Cinema francès.

## Sinopsi

Una dona demana ajuda des de la seva finestra mentre dos lladres s'enfilen pels terrats a casa seva, la lliguen i la llencen per la finestra. Un policia sent els seus crits i s'enfila al terrat, només per ser atrapat pels lladres abans de fugir.

## Referències

* ↑ Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent. L'oeuvre de Georges Méliès. París: Éditions de La Martinière, 2008, p. 337. ISBN 9782732437323.
* ↑ «A brief History: Sur les toits». Europa Film Treasures. Lobster Films. Arxivat de l'original el 24 març 2012. [Consulta: 12 abril 2014].
# Mitra (cràter)

Mitra és un cràter d'impacte que està unit a la vora exterior occidental del cràter més gran Mach, a la cara oculta de la Lluna. Just a l'oest de Mitra es troba Bredikhin, i al sud-sud-est Henyey.
Es tracta d'una formació molt erosionada amb una vora exterior que s'ha danyat per impactes posteriors. En direcció sud-est hi ha el cràter satèl·lit Mitra J. N'hi ha molts impactes més petits a la zona del brocal, i en resta molt poc de la vora originària intacta. Dins, un cràter més petit ocupa la part sud-oest de la plataforma, i un petit cràter en forma de copa travessa el sector nord-est de la vora d'aquesta formació, i arriba molt a prop del punt mitjà de Mitra. El sòl restant està marcat només per alguns petits cràters.
Mitra és dins de la conca Dirichlet-Jackson.

## Cràters satèl·lits

Per convenció aquests elements s'identifiquen en els mapes lunars posant la lletra al costat del punt mitjà del cràter que és més a prop de Mitra.
| Cràters satèl·lit | Mitra Coordenades Diàmetre A 20° 48′ N, 154° 06′ O﻿ / ﻿20.8°N,154.1°O﻿ / 20.8; -154.1﻿ (Mitra A) 46 km J 15° 54′ N, 153° 12′ O﻿ / ﻿15.9°N,153.2°O﻿ / 15.9; -153.2﻿ (Mitra J) 46 km I 21° 30′ N, 155° 12′ O﻿ / ﻿21.5°N,155.2°O﻿ / 21.5; -155.2﻿ (Mitra Y) 26 km |

## Vegeu també

* Annex: cràters de la Lluna.
* Selenografia.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.
# Crisip (desambiguació)

* No s'ha de confondre amb Crisilp.
Crisip (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* Crisip (fill de Pèlops), heroi grec fill de Pèlops i de la nimfa Axíoque, amant de Laios, Edip, Zeus i Teseu
* Crisip de Cnidos, metge grec del segle iv aC
* Crisip el jove, metge grec del segle iv aC, fill de Crisip de Cnidos
* Crisip de Soli, filòsof estoic grec (segle III aC)
* Crisip (deixeble d'Erasístrat), autor de De Brassica (segle III aC)
* Crisip (escriptor d'agricultura), escriptor grec sobre temes d'agricultura.
* Crisip de Capadòcia, escriptor religiós del segle V
* Crisip de Tiana, escriptor grec sobre gastronomia (probablement segle II)
* Crisip de Cilícia, metge de l'antiga Grècia
* Crisip de Bitínia, metge de l'antiga Grècia
# Palhwisa

Palhwisa (Palhuissa) era un regne i una ciutat al nord-est de l'Imperi hitita, en una regió que va ser saquejada pels kashkes cap a l'any 1330 aC i on el rei Subiluliuma I va fer operacions a la part final del seu regnat. El regne era probablement vassall dels hitites.
En la segona campanya de Mursilis II durant el tercer any del seu regnat, el rei va tornar a Ishupitta, per segona vegada i altra vegada va obtenir la victòria, però els caps de la revolta, Pazzanna i Nunnuta, antics vassalls dels hitites, van poder fugir, i es van dirigir a Palhwisa (Palhwišša) on van haver de reclutar contingents locals que no van ser enemic per l'exèrcit regular hitita, que els va derrotar i el rei va poder destruir la ciutat pel foc i la va saquejar; l'exèrcit dels kashkes va fugir; llavors el rei es va dirigir a Istahara on va acampar i des on va enviar gra a la capital; els caps rebels es van dirigir a la ciutat de Kammamma, i el rei, en una carta, en va demanar l'entrega o en cas contrari destruiria la ciutat; la ciutat va agafar als dos rebels i els va matar i després es va sotmetre a Mursilis.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 126-127. ISBN 8446022532.
# Tàrlik

Tàrlik (en rus: Тарлык) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2019 tenia 51 habitants. Pertany al districte municipal d'Engels.

## Referències

* ↑ «МБОУ «ООШ п. Лощиный». Историческая справка о селе». Arxivat de l'original el 2016-03-06.
* ↑ «Указ Президиума ВС РСФСР от 19 октября 1984 года: О ПЕРЕИМЕНОВАНИИ НЕКОТОРЫХ НАСЕЛЕННЫХ ПУНКТОВ В САРАТОВСКОЙ ОБЛАСТИ». Arxivat de l'original el 2016-03-07.
# Raúl García Escudero

Raúl García Escudero, conegut com a Raúl García, (nascut l'11 de juliol de 1986 a Pamplona) és un exfutbolista professional navarrès. El seu últim club fou l'Athletic Club.

## Trajectòria esportiva

El 27 d'agost de 2009 jugà com a titular el partit de la Supercopa d'Europa 2010 en què l'Atlético de Madrid es va enfrontar a l'Inter de Milà, i va guanyar el títol, per 2 a zero.
La temporada 2011-12 començà jugant els dos primers partits corresponents a la tercera ronda de classificació de la UEFA Europa League amb l'Atlético de Madrid, però l'11 d'agost de 2011 s'anuncià la renovació del seu contracte per tres anys més i la seva tornada al CA Osasuna en qualitat de cedit. durant un any.
El 31 d'agost de 2012 fou suplent en el partit que decidia la Supercopa d'Europa 2012, contra el Chelsea FC a Mònaco, i que l'Atlético de Madrid guanyà per 4 a 1. Raúl entrà al minut 81 en substitució del seu company Koke.
El 31 d'agost de 2015, García va signar un contracte per quatre anys amb l'Athletic Club amb una clàusula de rescissió de 40 milions d'euros.

## Palmarès
### Atlético de Madrid

* 1 Lliga Europa de la UEFA: 2009-10
* 2 Supercopes d'Europa: 2010 i 2012
* 1 Copa del Rei de futbol: 2013
* 1 Lliga espanyola: 2013-14
* 1 Supercopa d'Espanya: 2014
Athletic Club
* 1 Supercopa d'Espanya: 2020–21
* 1 Copa del Rei de futbol: 2024

## Referències

* 1 2 Harrold, Michael. «Slick Atlético seal Super Cup success» (en anglès). UEFA, 27-08-2010. [Consulta: 8 setembre 2013].
* ↑ «Raúl García renueva y se marcha a Osasuna» (en castellà). [Consulta: 12 agost 2011].
* 1 2 «Falcao fires Atlético to Super Cup glory» (en anglès). UEFA, 31-08-2012. [Consulta: 7 setembre 2013].
* ↑ «Official: Raul Garcia joins Athletic Club from Atletico Madrid». Goal.com, 31-08-2015 [Consulta: 31 agost 2015].
* ↑ «El Atlético reina en la Copa» (en castellà). Diari As. [Consulta: 19 maig 2013].
* ↑ Carnerero, Fernando «La Supercopa de Williams» (en castellà). Marca, 17-01-2021 [Consulta: 17 gener 2021].
* ↑ «L'Athletic Club guanya la Copa als penals contra el Mallorca (1-1)». CCMA, 07-04-2024. [Consulta: 7 abril 2024].

## Enllaços externs

* Raúl García Escudero a BDFutbol
* Raúl García Escudero a National-Football-Teams.com (anglès)
# Parc de la Nova Icària

El Parc de la Nova Icària està situat a la Vila Olímpica del Poblenou de Barcelona, al costat de la Platja de la Nova Icària. Va ser creat el 1992 segons un disseny de l'equip MBM Arquitectes. El nom prové de l'illa grega d'Icària, la qual va rememorar Étienne Cabet a la seva obra Voyage en Icarie, donant origen al projecte utòpic dels icarians. Entre 1846 i 1847, alguns dels seus seguidors a la ciutat comtal es van establir en aquesta zona del barri del Poblenou, a la que van batejar com a Nova Icària.

## Història

Aquest parc procedeix de la renovació urbanística realitzada a la façana litoral amb motiu dels Jocs Olímpics de 1992, en uns terrenys anteriorment d'ús industrial, on també es van crear els parcs de Carles I, del Port Olímpic, de les Cascades i del Poblenou.

## Descripció

Al llarg del seu traçat transcorre la Ronda del Litoral, una part de la qual està soterrada i dona lloc a la Plaça dels Campions, on se situa un dels podis utilitzats als Jocs Olímpics, i al paviment de la qual figuren inscrits els noms de diversos esportistes i campions olímpics de la història. L'element més distintiu del parc és un gran llac, que té la forma de l'illa d'Icària, sobre el qual travessen diversos ponts de fusta per a accedir d'un costat a l'altre de la Ronda del Litoral. A les riberes del llac hi ha àmplies pendents de gespa, i arran d'aigua creixen els iris i els joncs. Els arbres són escassos, entre els quals destaquen les bellaombres, los saücs i els desmais.
Entre les espècies presents hi ha: la morera blanca (Morus alba), el pi blanc (Pinus halepensis), el pi pinyoner (Pinus pinea), la bellaombra (Phytolacca dioica), el margalló (Chamaerops humilis), l'olivera (Olea europaea), l'eucaliptus (Eucalyptus sp.), el desmai (Salix babylonica), el pollancre (Populus sp.), i la washingtònia (Washingtonia filifera i Washingtonia robusta).

## Vegeu també

* Parcs i jardins de Barcelona

## Referències

* ↑ «Parc de Nova Icària». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Gabancho, 2000, p. 100.
* 1 2 Viladevall-Palaus, 2004, p. 56.
* ↑ «Parc de la Nova Icària». Parcs i jardins. Ajuntament de Barcelona.

## Bibliografia

* Gabancho, Patrícia. Guia. Parcs i jardins de Barcelona. Ajuntament de Barcelona, Imatge i Producció Editorial, 2000. ISBN 84-7609-935-5.
* Viladevall-Palaus, Ignasi. Cincuenta parques, más dos. Barcelona: La Vanguardia Ediciones, 2004.

## Enllaços externs

* «Parc de la Nova Icària». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Moneró

Moneró és un barri de classe mitjana i mitjana alta de la Zona Nord del municipi de Rio de Janeiro, localitzat a l'Illa del Governador.
Predominantment residencial, Moneró és considerat un dels millors barris de l'Illa del Governador, per la seva diversificació urbana i infraestructura. Queda a prop de l'Ilha Plaza Shopping, inaugurada el 1992 en el barri veí Jardim Carioca.
El seu IDH, l'any 2000, era de 0,904, el 25 millor del municipi de Rio i el segon millor de l'Illa del Governador, juntament amb el barri veí Portuguesa.

## Història

Originalment, les seves terres pertanyien al pagès portuguès Joaquim Pereira de Magalhães Vides (1843-1905), que, al rebre-les de l'emperador Pere II, s'hi va establir com un dels agricultors que treballaven a la regió. Posteriorment, van pertànyer al pagès italià Francisco Moneró i el barri va sorgir amb la urbanització Jardim Ipitanga, el 1955, ocupant una àrea de 100.000 m².
A l'inici es va urbanitzar Jardim Carioca que va ser desmembrat i va passar a anomenar-se Jardim Ipitanga i posteriorment Moneró.
Inicialment denominat Jardim Ipitanga, els habitants només l'anomenaven “Moneró”, en referència al seu antic propietari, nom que va acabar prevalent quan l'oficialització del barri pel Decret 3158, de juliol de 1981. Fins a mitjans dels anys 1950, l'àrea de l'actual Moneró pertanyia a la urbanització Jardim Carioca. Fins a l'inici dels anys 60, la regió era un gran pastura, amb una fàbrica de paviment hidràulic i algunes poques residències escampades. Posteriorment, va ser urbanitzada per l'empresa pertanyent a la família Moneró, passant llavors a ser anomenada Jardim Ipitanga. Però, com les plaques que indicaven els punts de venda i els terrenys duien el nom Moneró, el barri va acabar per agafar aquest nom.
El 1989, va ser creat el Corredor Esportiu de Moneró, que té el nom oficial de Parque Professor Roy Robson (1954 - 1989) en la riba de l'avinguda de Magistério, al llarg de la platja del Dendê, amb quioscos i àrees d'oci i esport, amb el panorama de la Badia de Guanabara i la Serra dos Órgaos al fons. El 2002 és ampliat, sent construïda un carril bici en tota la seva extensió amb noves àrees d'oci i esports, convertint-se així una de les principals àrees d'oci de l'Illa del Governador juntament amb el Parque Poeta Manuel Bandeira també conegut com Aterro do Cocotá inaugurat el 1978.

## Referències

* ↑ «Bairros do Rio» (en portuguès). [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Estabelece a denominação, a codificação e a delimitação dos bairros da Cidade do Rio de Janeiro» (en portuguès). Decreto nº 3.158, de 23 de julho de 1981: Prefeitura do Rio de Janeiro - Secretaria Municipal de Urbanismo. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «IDH dos bairros da cidade do Rio de Janeiro - WikiRio» (en portuguès). www.wikirio.com.br. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «IDS RIO BAIRROS 2000» (en portuguès). [Consulta: 28 octubre 2020].

## Bibliografia

* Coarcy, Vivaldo. Itatiaia. Memória da Cidade do Rio de Janeiro (en portuguès), 1988, p. 401. ISBN 85-319-0221-5.
# Ton Alcover Roigé

Antoni Alcover Roige, més conegut com a Ton Alcover Roigé (la Vilella Alta, 17 de gener de 1990), és un futbolista català que juga al CE L'Hospitalet com a migcampista. Actualment, és considerat un dels jugadors més importants de la tercera divisió espanyola.
De petit va començar a jugar a Falset, Valls i el RCD Espanyol, abans de fitxar pel FC Barcelona, que el va cedir a la UE Cornellà. Alcover va debutar professionalment amb el Gimnàstic de Tarragona quan va jugar 13 minuts contra el SD Eibar el 20 de juny de 2009, en l'última jornada de Segona divisió. També ha jugat amb el CF La Pobla de Mafumet, Sporting Maonès, Ontinyent CF, UE Llagostera, CE L'Hospitalet i la UE Sant Andreu. Va passar un total de set anys amb l'últim club esmentat i hi va conquerir la Copa Catalunya 2018-2019. Havent passat anteriorment una temporada al CE L'Hospitalet, després de jugar amb la UE Sant Andreu va decidir tornar-hi.

## Referències

* 1 2 3 Moreno, Juanfran «El golazo viral del tarraconense Ton Alcover con L’Hospitalet» (en castellà). Diari de Tarragona, 03-04-2023 [Consulta: 2 setembre 2024].
* ↑ «Ton Alcover: “Viure al poble de Sant Andreu et marca i t’apropa molt a l'afició”». UE Sant Andreu, 15-12-2016 [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «El Nàstic tanca temporada amb una derrota a Eibar». Tarragona Ràdio, 20-06-2009 [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «El Sant Andreu de Ton Alcover guanya la Copa Catalunya al Vilafranca d'Iván Moreno». Tarragona digital, 02-05-2019 [Consulta: 4 maig 2021]. Arxivat 4 de maig 2021 a Wayback Machine.
# Koraput

Koraput(oriya େକାରାପୁଟ) és una ciutat i àrea notificada de l'Índia, a Orissa, capital del districte de Koraput. Està situada a 18° 49′ N, 82° 43′ E﻿ / ﻿18.82°N,82.72°E﻿ / 18.82; 82.72. Al cens del 2001 la població era de 39.523 habitants (el 1901 eren 15.560 habitants).

## Història

Segon R. C. S. Bell el nom original seria Kora-Putti o ”lloc s de la closca de nou" i derivaria dels nogués que hi creixien; el cert és que si mai n'hi va haver no en queda cap rastre. Una altra teoria diu que derivaria de Karaka pentho (Karaka =calamarsa). Una tercera teoria és que la vila fou concedida a un militar al servei del reis de Nandapur, de nom Khora Putu, que li va donar el seu nom que es va abreujar a Koraput. Fou capital de subdivisió del 1870 al 1905 i de districte des de 1905 en endavant. Va passar a Orissa el 1936.

## Llocs interessants

* Temple de Jagannath o Sabara Srikhetra.
* Machkund, Onukadelli, Jalaput, Chindri, Hatipathar i altres llocs turístics a la muntanya

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.