OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zeybeks

Els zeybeks o zeibeks foren unes bandes de guerrilla irregulars de Turquia occidental, especialment a les regions d'Esmirna, Aydın i Manisa. Del segle xvii al segle xx; abans de la república eren nombrosos a Isparta, Burdur, Afyonkarahisar, Denizli, Antalya, i l'àrea de Balıkesir també i actuaven com a protectors dels habitants dels pobles contra els grans senyors, els bandits i els recaptadors.
El nom derivaria dels seus caps (en turc: efe), coneguts com a sagh beg ("home savi"), pel que els seus soldats foren anomenats zeibeks o kızan. La seva organització era tribal i democràtica, i les decisions es prenien en grup i per majoria; sobre les decisions preses el cap tenia plena autoritat per l'execució. les danses del zeybeks s'han conservat com a element folklòric. La seva arma principal era l'espasa anomenada yatagan però al segle xix i XX portaven també armes de foc. Després de la Primera Guerra Mundial, des de 1920 van combatre contra els grecs en la guerra de 1919-1922 i la seva guerrilla va permetre als turcs organitzar la defensa; després, molts es van integrar a l'exèrcit nacional.
Encara que eren més antics, no apareixen en documents oficials fins al segle xix. Evliya Çelebi, el segle xvii, no els esmenta. Actualment, el nom ja no es dona a una comunitat diferència sinó a la vestimenta i a les danses tradicionals. La prohibició dels seus vestits tradicionals el 1838 va fer que es revoltessin, però foren reprimits amb moltes dificultats i, de fet, els zeybeks van seguir portant els seus vestits. Es va tornar a intentar la prohibició el 1894, i encara el 1905 sense èxit.

## Notes

* ↑ Altres lingüistes també proposen sü beg ("cap militar") o zeyl-i beg ("adjunt d'un beg").
* ↑ Kızan s'emprava pels nous reclutats sense experiència; segons l'Enciclopèdia de l'Islam.

## Bibliografia

* Onur Akdogu, "Bir Başkaldırı Öyküsü Zeybekler, Cilt 1 - 3 Tarihi - Ezgileri - Dansları" ("Una història de rebel·lió - Zeybeks" (3 volums: Història, Música, Danses)), Esmirna, Turquia, 2004 (turc)
* Views of the "outlaw concept" in comparative perspective: "The American West" and the "Zeybeks" in the Turk lands Arxivat 2011-09-26 a Wayback Machine., H.B. Paksoy
# Salvator Mundi - El Salvador (Edimburg)

El tema del Salvator Mundi o El Salvador del Món, representat com assumpte independent dels Apostolats, és rar en el corpus pictòric d´El Greco. Aquest llenç d'Edimburg és la millor versió conservada d'aquesta temática.

## Tema

Salvator Mundi, o El Salvador del Món és un atribut de Crist i una manera convencional de representar-Lo en l'art. La seva figura apareix completa o només el tors, beneint amb la mà dreta el Món, mentre a la mà esquerra porta el globus, que simbolitza el Món. Els colors del ropatge són també convencionals: túnica vermella i mantell blau.

## Anàlisi

Oli sobre llenç; 72 x 57 cm.; National Gallery of Scotland, Edimburg.
És la millor versió d'aquest tema, i en excel·lent estat de conservació. Els reflexos blancs són d'una técnica perfecta. La túnica rosa contrasta amb el mantell, d'un color blau més clar que el globus, que és d'un blau grisós. El fons gris té també una tonalitat blavosa, i les carnacions es tornen blaves en les ombres.

## Procedència

* Juan de Ibarra, Madrid.
* Luis María Castillo, Madrid. (1908)
* Duquesa de Parcent, Madrid.
* Princesa de Hohenhole, Madrid.
* adquirit per la National Gallery of Scotland l'any 1952.

## Referències

* ↑ Gudiol, José. Obra citada, p. 298.
* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p. 87.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1
* Álvarez Lopera, José; El Greco, La Obra esencial; Editorial Sílex; Madrid-2014; ISBN 978-84-7737-8600
# Gai-Kodzor

Gai-Kodzor - Гай-Кодзор (rus) - és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba al vessant del Caucas occidental, a 9 km al sud-est d'Anapa i a 123 km a l'oest de Krasnodar. Pertanyen a aquest poble els khútors de Zarià i Rassvet.

## Història

L'assentament de Galkina Sxel s'establí el 1908 en terres de Raiévskaia. El 1915-1916 s'hi traslladaren refugiats armenis procedents de la regió de Trebisonda. El 8 d'octubre del 1925 aquest assentament i 5 khútors armenis, entre els quals hi havia Axkhadank, s'uniren en el poble de Gai-Kodzor amb la intenció de centralitzar l'assentament per possibilitar que s'hi instal·lés una escola.
Durant l'època soviètica s'hi establí un kolkhoz i milloraren les infraestructures, i arribà a la vila el gas natural, una escola, un club de cultura i un jardí d'infància.
# Abd-al-Hamid

Abd-al-Hamid és el nom dels següents personatges:
Abd-al-Hamid forma part del nom de molts personatges:
* Aban ibn Abd-al-Hamid al-Lahiqí (segle VIII - vers 815/6), poeta persa en llengua àrab.
* Abdul Hamid I (Abd al-Hamid I) (1725 – 1789), soldà de l'imperi Otomà.
* Abdul Hamid II (Abd al-Hamid II), (1842- 1918), soldà de l'Imperi otomà i Califa dels musulmans.
* Abd al-Hamid Lahawari, (? - 1654/5), historiador hindo-persa
* Abd-al-Hamid ibn Yahya ibn Sad al-Kàtib (? - 750) escriptor àrab d'Al Anbar, al servei dels omeies, fundador del gènere epistolar àrab

## Notes

* ↑ Per a l'elaboració d'aquesta llista s'ha respectat la forma emprada a la Viquipèdia i s'ha seguit estrictament una ordenació alfabètica. S'ha pres com a criteri per a la inclusió a la llista que en el nom de l'article hi aparegués el nom Abd-al-Hamid, tot i que no en fos el nom principal
# Germaine Schnitzer

Germaine Schnitzer (París, 28 de maig de 1888 - Manhattan, 20 de novembre de 1982) va ser una pianista francesa.
Va fer els seus estudis a París amb el mestre Raúl Pugno i a Viena amb Sauer. Premiada per la Wiener Akademie, a partir de 1914 va recórrer com a concertista les principals ciutats d'Europa i Amèrica aconseguint grans èxits.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 54, pàg. 1101 (ISBN-84-239-4554-5)
# Les Roques Encantades

Les roques encantades (o roques encadenades) és un conjunt de Roques que hi ha a la comarca de la Garrotxa, dins de la Fageda prop de la carretera que porta al Far. El nom del conjunt de roques ve de la llegenda que diu:

## Referències

* ↑ Planellas, Josep Balius. «Racons de Catalunya: Les Roques Encantades (Sant Feliu de Pallerols)», divendres, 25 març 2016. [Consulta: 3 novembre 2019].
# 80 metres tanques

Els 80 metres tanques són una prova d'atletisme que entre els Jocs Olímpics de Los Angeles de 1932 i els de Múnic el 1972 fou una prova olímpica. Va ser substituïda per la prova dels 100 metres tanques. En l'actualitat és una prova destinada a categoria màster i de formació.

## Medallistes a les Olimpíades

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Los Angeles 1932 | Babe Didrikson (USA) | Evelyne Hall (USA) | Marjorie Clark (RSA) |
| Berlín 1936 | Ondina Valla (ITA) | Anni Steuer (GER) | Elizabeth Taylor (CAN) |
| Londres 1948 | Fanny Blankers-Koen (NED) | Maureen Gardner (GBR) | Shirley Strickland (AUS) |
| Helsinki 1952 | Shirley Strickland de la Hunty (AUS) | Maria Golubnichaya (URS) | Maria Sander (GER) |
| Melbourne 1956 | Shirley Strickland de la Hunty (AUS) | Gisela Köhler (GER) | Norma Thrower (AUS) |
| Roma 1960 | Irina Press (URS) | Carole Quinton (GBR) | Gisela Birkemeyer (GER) |
| Tokyo 1964 | Karin Balzer (GER) | Teresa Ciepły (POL) | Pam Kilborn (AUS) |
| Ciutat de Mèxic 1968 | Maureen Caird (AUS) | Pam Kilborn (AUS) | Chi Cheng (ROC) |

## Referències

* ↑ «Women's 80/100 Meters Hurdles - Del's Athletics Almanac». athletics.hitsites.deaccessdate= 24 octubre 2012.
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2012-01-22. [Consulta: 6 maig 2013].
* ↑ «HURDLE PLACEMENT & HEIGHT COMPARISON». legacy.usatf.org/. [Consulta: 25 abril 2020].
# Abrahámovce (Kežmarok)

* No s'ha de confondre amb Abrahámovce (Bardejov).
Abrahámovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1286.
# Ala al-Din Hasan Bahman Shah

Abu'l Muzaffar Ala al-Din Bahman Shah (rei del 3 d'agost de 1347 a 1358), conegut com a Hasan Gangu o Hansan Kanku i també pel títol de Zafar Khan, fou el fundador del sultanat bahmànida del Dècan del que fou el primer sultà.
Se li va atribuir descendència del rei persa Bahman fill d'Isfendiytar però Ferishta nega aquest origen i diu que fou fabricat a posteriori i diu que el seu veritable origen era obscur de manera que ni es coneixia ni podia ser publicat; pensava que era un afganès i que havia servit a un astròleg braman anomenat Gangu (Gangadhar Shastri Wabale) de Delhi i que fou beneït per aquest quan l'afganès va trobar un tresor i el va entregar a Gangu que des de llavors el va afavorir. Hasan va iniciar la seva carrera com a general al servei de Muhammad ibn Tughluq i va rebre el títol de Zafar Khan quan fou elevat a governador. El 1347 fou nomenat comandant de l'exèrcit a Dawlataba. El 3 d'agost de 1347 Nasir al-Din Ismail Shah (Ismail Mukh, al que els generals rebels del Dècan havien posat al tron a Dawlatabad el 1345) va abdicar al seu favor i va establir el sultanat bahmànida amb seu a Ahsanabad (Gulbarga). LLavors va agafar el títol d'Abu l-Muzaffar Ala al-Din Bahman Shah. El de nom de Bahman potser derivava de la casta bramin de Gangu. Una altra teoria diu que el nom Bahman derivaria del fet que es va declarar descendent de l'heroi iranià Bahman.
El sultà va donar al fill de Gangu un jagir i el títol de deshmukh (cap de poble) a Ahmednagar. A Ismail Mukh li va concedir un jagir prop de Jamkhandi i més tard li va donar el més alt títol de l'estat, el d'amir al-umara. però a instigació del cap hindú Narayana, Ismail es van enfrontar a Bahman Shah per un temps i el sultà finalment va fer enverinar al seu rival.
Bahman Shah va fer la seva primera campanya contra Warangal el 1350 forçant al sobirà Kapaya Nayaka a cedir la fortalesa de Kaulas. El regne fou dividit en quatre províncies i va nomenar governadors per cadascuna. Va fer la guerra amb Vijayanagar el 1347 i 1349. El seu general Kutbul Mulk va conquerir Kotgir, Maram, Mahendri i Akkal Kot, i el general Kir Khan va conquerir Kalyan (després de la conquesta d'aquesta el rei va rebatejar Daulatabad com Fatahabad, Ciutat de la Victòria). Sikandar fou enviat contra Malkher on dominaven els zamindars hindús, que primer van presentar resistència però després es van sotmetre. Krishna Nayak de Telangana (Warangal) va fer un tractar d'amistat amb Sikandar i fou lleial al sultà. Kir Khan es va revoltar i fou derrotat i executat.
Al final del regnat els seus dominis s'estenien cap a Berar al nord, fins a la riba esquerra del Tunghabhadra al sud, i de Dabal a l'oest fins a Telingana a l'est cap a Golconda. La capital es va establir a Gulbarga que fou rebatejada Ahsanabad.
Va morir l'11 de febrer de 1358. El va succeir el seu fill (que portava el títol de Zafar Khan) Muhammad Shah I.

## Referències

* Cambridge History of India, volum III, 1937.
* Dinastia Bahmànida Arxivat 2006-10-19 a Wayback Machine. (anglès)
# Ledesma (Salamanca)

Ledesma és un municipi de la província de Salamanca, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Carbellino (Zamora), Almeida de Sayago, Alfaraz de Sayago i Moraleja de Sayago, a l'Est amb Añover de Tormes i Juzbado, al Sud amb Villarmayor i Doñinos de Ledesma i a l'Oest amb Gejuelo del Barro i Villaseco de los Reyes.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1986 | 2008 | 1927 | 1869 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca
# Aiman Umarova

Aiman Umarova (Província de Jàmbil, Kazakhstan) és una activista pels drets humans del Kazakhstan. Va guanyar el Premi Internacional Dona Coroatge el 2018.
Umarova es va llicenciar com a advocada i és membre del col·legi d'advocats d'Almaty. Va representar el candidat a la presidència Vladimir Kozlov.
Treballa per rehabilitar les dones que han tingut algun tipus de relació amb grups extremistes.
| « | "L'extremisme islàmic i el terrorisme són greus problemes que el govern hauria de combatre, i el meu treball és assegurar-se que el govern ho farà." | » |

## Referències

* ↑ Morello, Carol «Melania Trump presents Women of Courage awards at State Department» (en anglès). Washington Post, 23-03-2018.
* ↑ «Human rights defender from Kazakhstan receives International Women of Courage Award».
* ↑ Editorial, Reuters «Kazakh court orders release on parole of opposition activist Kozlov» (en anglès). U.S..
* ↑ Caravanserai «Kazakhstan battles female radicalisation» (en anglès). Caravanserai.
* ↑ «‘Our Future Will Be Violent Extremism’» (en anglès).

## Enllaços externs

* «Biographies of the Finalists for the 2018 International Women of Courage Awards», 09-12-1944.
* «State Department honors International Women of Courage», 23-03-2018.
* «Everyday hero: Defending women's rights in Kazakhstan». [Consulta: 5 abril 2018].
* «Forum 18: KAZAKHSTAN: Government contradicts UN Human Rights Committee - 22 juliol 2016». [Consulta: 5 abril 2018].
* «www.osce.org/ru/odihr/187311?download=true». [Consulta: 5 abril 2018].
# 8½ Women

8½ Women és una pel·lícula de comèdia dramàtica de l'any 1999 escrita i dirigida per Peter Greenaway, i protagonitzada per John Standing, Matthew Delamere i Vivian Wu. La coproducció internacional (Regne Unit, els Països Baixos, Luxemburg i Alemanya) es va inscriure en el Festival de Cinema de Cannes de 1999.

## Argument

Després de la mort de la seva esposa, un acabalat empresari Philip Emmenthal i el seu fill Storey obren el seu propi harem a la seva residència familiar a Ginebra -la idea els ve quan veuen la pel·lícula Fellini 8 ½-. Signen contractes d'un any amb nou dones en aquest sentit, -segons el títol vuit i mig, perquè a una d'elles li falta una cama-. Les dones tenen cadascuna un tret (una és una monja, una altra és una intèrpret de kabuki, etc.). Philip aviat es troba dominat per la seva favorita de les concubines, Palmira, que no té interès en la història com a amant, malgrat el que el seu contracte podria estipular. Philip mor i els contractes de les concubines expiren, el seu fill Storey es queda sol amb Giulietta (la titular "½") i naturalment amb els diners i les cases.
Mentre que la pel·lícula tracta i gràficament descriu diversos actes sexuals a la conversa, no figura cap escena de sexe com a tal.

## Repartiment

* John Standing és Philip Emmenthal
* Matthew Delamere és Storey Emmenthal
* Vivian Wu és Kita
* Shizuka Inoh és Simato
* Toni Collette és Griselda/Sister Concordia
* Amanda Plummer és Beryl
* Natacha Amal és Giaconda
* Barbara Sarafian és Clothilde
* Kirina Mano és Mio
* Manna Fujiwara és Giulietta/Half Woman
* Polly Walker és Palmira
* Elizabeth Berrington és Celeste
* Myriam Muller és Marianne
* Don Warrington és Simon
* Claire Johnston és Amelia

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: 8½ Women». festival-cannes.com. [Consulta: 6 desembre 2015].

## Enllaços externs

* 8½ Women. Box Office Mojo
* 8½ Women (1999). Allmovie
# ¡Ay, Carmela! (obra de teatre)

¡Ay, Carmela! és una obra de teatre de José Sanchis Sinisterra escrita en 1986, estrenada en 1987 i Premi Max al Millor Autor Teatral en Castellà en 1999. Pren el nom de la cançó popularitzada durant la guerra civil espanyola ¡Ay Carmela!.

## Estrena

L'obra va ser estrenada el 5 de novembre de 1987 en el Teatre Principal de Saragossa sota la direcció de José Luis Gómez, qui també va interpretar el paper de Paulino. Verónica Forqué va encarnar a Carmela. Un any després, els personatges principals eren interpretats per Manuel Galiana i Kiti Mánver, amb direcció de José Luis Gómez.
En 2007, es va reposar en el Teatre Fígaro de Madrid, amb direcció de Miguel Narros, Forqué repetint personatge i Santiago Ramos interpretant a Paulino.
D'altra banda, en 2013 José Bornás va dirigir la seva pròpia adaptació de l'obra, protagonitzada per Elisa Matilla com a Carmela i per Eduardo Velasco en el paper de Paulino. Més endavant aquest últim va ser substituït per Daniel Albaladejo i finalment per Jacobo Dicenta.
L'any 2015 va ser representada al Poble Vell de Belchite, lloc on discorre la trama de l'obra de teatre. Hi assistí el mateix Sanchis Sinisterra.
L'any 2019 Cristina Medina, en el paper de Carmela, i Santiago Molero, en el de Paulino, van organitzar una gira per diversos teatres d'Espanya.
Ha estat subtitulada sovint com a Elegía de una Guerra Civil, en dos actos y un epílogo, i en altres com Carmela y Paulino, variedades a lo fino.

## Versió cinematogràfica

Carlos Saura va dirigir en 1990 la versió cinematogràfica, amb Carmen Maura i Andrés Pajares en els papers de Carmela i Paulino, i Gabino Diego, entre altres intèrprets d'aquesta versió que afegeix personatges.
En el 2000 es va fer una versió televisada per Estudio 1 dirigida per Manuel Iborra i protagonitzada per Juan Diego i de nou per Verónica Forqué.

## Versions internacionals

Hector Marrique i Tania Sarabia són els protagonistes de la versió veneçolana, estrenada a Caracas, al Teatro Trasnocho en 2006. La segona temporada es va estrenar al teatre Premium en 2011.
A Buenos Aires va ser interpretada en 1989 pels actors argentins Virginia Lago i Jorge Rivera López dirigits per Dervy Vilas als teatres Margarida Xirgu del Casal de Catalunya de Buenos Aires, El Vitral i gira per l'interior del país. En aquesta versió només hi ha dos personatges.
A Brussel·les es va representar al març de 2015 en el Théatre Le Public la versió en francès interpretada pels actors Guy Pion i Béatrix Ferauge sota la direcció de Carlo Boso.

## Referències

* ↑ www.introarte.net, Introarte S.L. -. «Introarte - introarte.net». Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 14 maig 2016].
* ↑ «"¡Ay Carmela", de Sanchis Sinisterra: de lo grotesco, lo tierno». Diari ABC, 08-11-1987.
* ↑ «Verónica Forqué y Santiago Ramos llegan a Madrid con 'Ay Carmela'». El País, 17-01-2007.
* ↑ «Ficha técnica de la distribuidora.». Arxivat de l'original el 2019-02-17. [Consulta: 10 agost 2019].
* ↑ ¡Ay, Carmela! con Virginia Lago y Jorge Rivera López
* ↑ http://www.theatrelepublic.be/play_details.php?play_id=371&type=2 Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
# Hagenthal-le-Haut

Hagenthal-le-Haut (en alsacià Oberhàgethàl) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2006 tenia 561 habitants. Limita amb Hagenthal-le-Bas al nord-est, Leymen al sud-est, Liebenswiller al sud, Bettlach al sud-oest i Folgensbourg al nord-oest.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 358 | 365 | 380 | 381 | 428 | 410 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Dreyer | |
# Shugo Chara!

Shugo Chara! (しゅごキャラ!, Shugo Kyara!), també conegut com a My Guardian Characters, és un manga shōjo japonès creat pel duo de mangakes, Peach-Pit. La història se centra en una nena que va a l'escola primària dita Amu Hinamori, molt popular entre els companys de classe, cosa que contrasta amb la seva introvertida personalitat. Quan Amu desitja pel coratge per a renàixer com hauria de ser el seu jo, se sorprèn de trobar tres colorits ous l'endemà al matí, que es desclouen en tres personatges guardians: Ran, Miki, i Su.
El manga de Shugo Chara! va començar a publicar-se al Japó el 28 de desembre de 2005 en la revista Nakayoshi i publicat per Kodansha, i va acabar de publicar-se el 3 d'agost de 2010. Guanyà en 2008 el Kodansha Manga Award pel millor manga per a xiquets.
També se'n va fer un anime de 51 episodis del mateix nom i produïda per Satelight amb la direcció de Kenji Yasuda, estrenada el 6 d'octubre de 2007 a TV Tokyo. De 2008 a 2009 se'n va emetre una seqüela anomenada Shugo Chara!! Doki— que va tenir també 51 episodis.

## Enllaços externs

* Shugo Chara! - Lloc web oficial
# Ademir da Guia

Ademir da Guia (Rio de Janeiro, 3 d'abril de 1942) és un exfutbolista brasiler de les dècades de 1960 i 1970.

## Trajectòria

Fou fill del futbolista Domingos da Guia, antic internacional brasiler que havia jugat el Mundial de l'any 1938. Un oncle seu, Ladislau da Guia també havia estat futbolista. Fou conegut amb el sobrenom del diví (O Divino) pels seus seguidors.
Començà la seva carrera al Bangu, fitxant el 1962 pel Palmeiras, club on hi romangué durant 16 anys. A data de 2014, manté el rècord de més partits jugats per al club i és el tercer màxim golejador de la història de l'entitat. Guanyà el Campionat paulista i el Campionat brasiler de futbol cinc cops.
Amb la selecció del Brasil jugà nou partits entre 1965 i 1974, participant aquest darrer any al Mundial d'Alemanya.

## Palmarès

* Campionat brasiler de futbol:
** 1967, 1967, 1969, 1972, 1973
* Campionat paulista:
** 1963, 1966, 1972, 1974, 1976
* Torneig Rio-São Paulo:
** 1965
* Torneig IV Centenari de la Ciutat de Rio de Janeiro:
** 1965
* Torneig Ciutat de Barcelona:
** 1969
* Trofeu Ramón de Carranza:
** 1969, 1974, 1975
* Torneig Laudo Natel:
** 1972
* Torneig de Mar del Plata:
** 1972

## Referències

* ↑ «Ídolo palmeirense, Ademir da Guia afirma: 'Quero ser lembrado hoje'» (en portuguès). Globo Esporte, 01-04-2013 [Consulta: 29 desembre 2013].
* 1 2 «Biografias - Ademir da Guia» (en portuguès). UOL. [Consulta: 28 desembre 2013].
* ↑ «Ademir da Guia - O Divino do Palmeiras» (en portuguès). Estadão. [Consulta: 28 desembre 2013].
* ↑ Ademir da Guia Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Todos os brasileiros - 1974» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Bibliografia

* MAZZIERO DE SOUZA, Kleber - Divino: a vida e a arte de Ademir da Guia. Rio de Janeiro: Editora Gryphus, 2001; ISBN 8575100092.
* HELENA JÚNIOR, Alberto - Palmeiras, a eterna Academia - 2ª Edição. São Paulo: DBA, 2003.
* UNZELTE, Celso Dario e VENDITTI, Mário Sérgio - Almanaque do Palmeiras. Sâo Paulo: Editora Abril, 2004.
* DUARTE, Orlando - O alviverde imponente. São Paulo: Companhia Editora Nacional, 2008.

## Enllaços externs

* Twitter Oficial
* Perfil a Gazeta Esportiva.Net Arxivat 2008-12-16 a Wayback Machine.
* Perfil a UOL
* Perfil a Revista Placar Arxivat 2007-04-30 a Wayback Machine.
# Vicenç Ochoa Truyols

Vicenç Ochoa Truyols (Alcúdia, 1963) és un fotògraf, pintor i escultor mallorquí.

## Exposicions individuals

* 1989 Meditacions Estètiques” 1ª parte. Antigua Central Térmica Gesa 1. Port d'Alcúdia-Mallorca.
* 1989 Meditacions Estètiques” 2ª parte. Sala de exposiciones Colonya. Alcúdia-Mallorca.
* 1990 Construccions 1ª parte” Galería Actual Art. Pollença-Mallorca.
* 1991 Construccions 2ª parte” Galería Anagma. Valencia.
* 1993 Sense Traumes” Torre de Ses Puntes. Manacor-Mallorca.
* 1993 Matinada de Llautó-Horabaixa de Coure 1ª parte”. Galería Pedrona Torrens. Alcúdia-Mallorca.
* 1993 Matinada de Llautó-Horabaixa de Coure 2ª parte”. Galería Lourdes Jáuregui. Zaragoza.
* 1995 Pequeño Formato”. Fundación Florencio de la Fuente. Huete-Cuenca.
* 1998 A-MARC-G”. Es Cavallets. Sa Pobla-Mallorca.
* 2002 You can be a hero”. Muralla Bizantina. Cartagena-Murcia.
* 2003 Entre el cel i la terra”. Iglesia El Roser. Ciutadella-Menorca.
* 2006 On Air”. Sala El Castillo. Museo de Arte Contemporáneo Florencio de la Fuente. Requena-Valencia.
* 2006 Totes les finestres del món”. Can Fondo. Alcúdia-Mallorca.
* 2006 El puente imaginario”. Sala Luis Garay. Universitat de Múrcia.
* 2008 Un arbre és…?”. Galería Joan Melià. Alcúdia-Mallorca.
* 2009 Monde d'ombres”. Galería Concha de Nazelle. Toulouse-Francia.
* 2010 La música del viento”. Galería Kur. Donostia-San Sebastián.
* 2010 Endivia-Envidia”. Galería VTA3. Marbella-Málaga.
* 2012 Amor de Aire y Cenizas”. Galeria Marimón, Can Picafort - Mallorca
* 2013 D-ISLA A-ISLA”. Festival la Huella de España, C. Balear. La Habana - Cuba. Can Fondo, Alcúdia - Mallorca.
* 2014 D-ISLA A-ISLA”. Sala Ajuntament Vell. Formentera

## Referències

* ↑ «Cuba bajo miradas mallorquinas» (en castellà). 2/5/* 2013. El Mundo. Arxivat de l'original el 2022-09-30. [Consulta: 1/12/* 2013].
* ↑ «Vicenç Ochoa/Pintor. ´Mi obra artística está plagada de referencias autobiográficas´» (en castellà). Diario de Mallorca, 12/7/* 2008. Arxivat de l'2008/07/12/vicenc-ochoapintor-obra-artistica-plagada-referencias-autobiograficas/375548.html original el 2010-01-17. [Consulta: 1/12/* 2013].

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia de la Pintura i l'Escultura a les Balears" Volum 3. Ed. Promomallorca