OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manganat

Manganat en nomenclatura de química inorgànica és qualsevol entitat molecular carregada negativament amb un àtom de manganès en el seu àtom central. Tanmateix normalment aquest nom es fa servir per a referir-se a l'anió de tetraoxidomanganat(2−), també conegut com a manganat (VI) perquè conté manganès en l'estat d'oxidació +6. Els manganats són els únics compostos de manganès (VI) coneguts.

## Preparació

Al laboratori el manganat de sodi i el manganat de potassis es preparen amb permanganat en solució concentrada.
Industrialment el manganat de potassi és un producte intermedi de l'obtenció de permanganat de potassi, dissolent diòxid de manganès en hidròxid de potassi amb nitrat de potassi o l'aire com agent oxidant.

## Usos

Els manganats, especialment el manganat de bari que és insoluble, BaMnO₄, s'ha fet servir com a agent oxidant en síntesi orgànica: oxiden principalment els alcohols a aldehids i després a àcid caboxílic, i alcohols secundaris a cetones. El manganat de bari també s'ha fet servir per oxidar hidrazones a compost diazo.
No es pot formar àcid mangànic però la seva constant de dissociació àcida s'ha pogut estudiar:

## Manganat (V)

L'anió manganat (V), conegut trivialment com a hipomanganat i sistemàticament com a tetraoxidomanganat(3−), és de color blau brillant
Els Hipomanganats es poden preparar per reducció de manganats amb sulfit de peròxid d'hidrogen,

## Referències

* 1 2 Plantilla:RedBook2005.
* ↑ Plantilla:Cotton&Wilkinson4th.
* ↑ Procter, G.; Ley, S. V. & Castle, G. H. (2004), "Barium Manganate", in Paquette, L., Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis, New York: Wiley, DOI 10.1002/047084289.
* ↑ Firouzabadi, Habib & Mostafavipoor, Zohreh (1983), "Barium Manganate. A Versatile Oxidant in Organic Synthesis", Bull. Chem. Soc. Jpn. 56 (3): 914–17, DOI 10.1246/bcsj.56.914.
* ↑ Guziec, Frank S., Jr.; Murphy, Christopher J. & Cullen, Edward R. (1985), "Thermal and photochemical studies of symmetrical and unsymmetrical dihydro-1,3,4-selenadiazoles", J. Chem. Soc., Perkin Trans. 1: 107–13, DOI 10.1039/P19850000107.
* ↑ Rush, J. D. & Bielski, B. H. J. (1995), "Studies of Manganate(V), -(VI), and -(VII) Tetraoxyanions by Pulse Radiolysis. Optical Spectra of Protonated Forms", Inorg. Chem. 34 (23): 5832–38, DOI 10.1021/ic00127a022.
* ↑ Plantilla:Greenwood&Earnshaw1st.
* ↑ Lee, Donald G. & Chen, Tao (1989), "Oxidation of hydrocarbons. 18. Mechanism of the reaction between permanganate and carbon-carbon double bonds", J. Am. Chem. Soc. 111 (19): 7534–38, DOI 10.1021/ja00201a039.
# Manganberzeliïta

La manganberzeliïta és un mineral de la classe dels fosfats. El seu nom fa referència al fet que és l'anàleg amb manganès de la berzeliïta, amb la qual forma una sèrie de solució sòlida.

## Característiques

La manganberzeliïta és un fosfat de fórmula química NaCa₂Mn2+ 2(AsO₄)₃. Cristal·litza en el sistema isomètric en forma de cristalls trapezoèdrics rars, {112}, modificat per {011}, {012}, {001}, de fins a 9 mm; típicament granulars o massius de gra molt fi. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'entre 4,5 i 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la manganberzeliïta pertany a «08.AC: Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: howardevansita, al·luaudita, arseniopleïta, caryinita, ferroal·luaudita, hagendorfita, johil·lerita, maghagendorfita, nickenichita, varulita, ferrohagendorfita, bradaczekita, yazganita, groatita, bobfergusonita, ferrowyl·lieïta, qingheiïta, rosemaryita, wyl·lieïta, ferrorosemaryita, qingheiïta-(Fe2+), manitobaïta, marićita, berzeliïta, palenzonaïta, schäferita, brianita, vitusita-(Ce), olgita, barioolgita, whitlockita, estronciowhitlockita, merrillita, tuïta, ferromerrillita, bobdownsita, chladniïta, fil·lowita, johnsomervilleïta, galileiïta, stornesita-(Y), xenofil·lita, harrisonita, kosnarita, panethita, stanfieldita, ronneburgita, tillmannsita i filatovita.

## Formació i jaciments

La manganberzeliïta va ser descoberta a Långban, a Filipstad (Värmland, Suècia). Ha estat trobada en diferents ambients formació: en skarns manganifers metamorfosats (Suècia) i en una mena de zinc estratiforme metamorfosat (Franklin, Nova Jersey, EUA). També ha estat descrita a Àustria, Itàlia, el Japó, el Kazakhstan, Namíbia, Portugal, Suïssa i Veneçuela.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: hausmannita, rhodonita, tefroïta, pirocroïta, bergslagita, caryinita, richterita, hedifana, sarkinita, eveïta, tilasita, barita, calcita (Långban, Suècia); sarkinita, hedifana, schal·lerita, franklinita, wil·lemita i calcita (Franklin, Nova Jersey, EUA).

## Referències

* 1 2 «Manganberzeliite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Manganberzeliite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 11 setembre 2017].
# Dietrich Duhm

Dietrich Duhm (1880, Göttingen – 22 de juliol de 1954, Gailingen am Hochrhein) fou un jugador d'escacs suís - alemany. Era germà de Hans Duhm i d'Andreas Duhm, també jugadors d'escacs. El seu pare, Bernhard Duhm, fou professor de teologia protestant a Göttingen i a Basilea. Dietrich va estudiar també teologia.

## Resultats destacats en competició

Va guanyar dos cops el Campionat d'escacs de Suïssa, a Schaffhausen 1907 (ex aequo amb Paul Johner i Karl Kunz) i a Montreux 1914 (ex aequo amb Moriz Henneberger). Va empatar als llocs 3r-5è, rere Andreas Duhm i Solomon Rosenthal, a Heidelberg 1913, i va guanyar a Baden-Baden 1921 (III Badischen Kongress, quadrandular).

## Referències

* ↑ Universitat de Göttingen: Referències a Bernhard Duhm, professor de teologia (anglès)
* ↑ http://www.anders.thulin.name/SUBJECTS/CHESS/CTCIndex.pdf Name Index to Jeremy Gaige's Chess Tournament Crosstables, An Electronic Edition, Anders Thulin, Malmö, 01/09/2004
# Disamistade

Disamistade és una pel·lícula italiana del 1988 dirigida per Gianfranco Cabiddu. Primera obra del mateix Cabiddu, està ambientada a la Sardenya dels anys 50 i se centra en la venjança sarda, en aquest cas fracassada, sense voluntat de consumar, legítima segons la tradició, però no amb l'esperit dels nous temps i de les noves gents.

## Argument

Sebastiano és fill d'un pastor. Avui ha crescut fora del país, estudiant. A la seva mare li agradaria que fos metge, advocat, capellà, el nen és tan seriós i estudiós. Sebastiano ha de tornar al poble perquè el seu pare ha estat assassinat. Depèn d'ell venjar-se. Però a hores d'ara té altres sentiments, tot i que es queda al poble, potser per resoldre el seu comportament. Però acaba en una colla de terratinents, arran d'un robatori patit pel ramat familiar. I aleshores troba l'amor de Domenicangela, mansa i "nova" com ell. Detingut i condemnat per abigeat, i també per venjança de sang, fa entendre als vilatans que això no és cosa seva, acusat i processat per delictes que no són seus. En el judici declara la seva responsabilitat per balentias, però també declara la seva negativa a la venjança de sang.
La candent qüestió antropològica té al darrere els estudis d'Antonio Pigliaru sobre La vendetta barbaricina come ordinamento giuridico (1959), però també els consells d'un altre antropòleg sard, Giulio Angioni, estudiós de les transformacions de la segona meitat del segle XX sard i més enllà.

## Repartiment

* Joaquim de Almeida: Sebastiano Catte
* Laura del Sol: Domenicangela
* Massimo Dapporto: Barore Diana
* Maria Carta: madre di Sebastiano
* Lino Troisi: padre di Sebastiano
* Mimmo Cuticchio:
* Francesco Giordano:

## Nominacions

Als David di Donatello 1990 va ser nominada al David di Donatello al millor director novell i als Nastri d'argento 1990 fou nominada al Nastro d'Argento al millor director novell.

## Referències

* ↑ Proyección de la pelicula "Disamistade - Inimicizia" de Gianfranco Cabiddu, Istituto Italiano de Cultura Lima
* ↑ Disamistade al web del Festival de Trento

## Enllaços externs

* Disamistade a YouTube
# Manihoteae

Manihoteae és una tribu de la subfamília de les Crotonoideae, dins la família Euforbiàcia. Consta de 2 gèneres:
* Cnidoscolus
* Manihot

## Referències

* ↑ A NCBI
* Pax in Engl. & Prantl, Nat. Pflanzenfam. III, 5: 14.
# Divisió d'Udaipur

La divisió d'Udaipur és una entitat administrativa del Rajasthan, Índia, amb capital a la ciutat d'Udaipur.
Està formada per sis districtes:
* Districte d'Udaipur
* Districte de Banswara
* Districte de Chittorgarh
* Districte de Pratapgarh
* Districte de Rajsamand
* Districte de Dungarpur
La superfície i població és la suma dels sis districtes.
# Mari Ushem

Mari Ushem (en mari oriental: Марий ушем; en mari occidental: Мары ушем; traducció: Unió Mari) és una organització política i cultural del poble mari. Fou creada el 1917, en plena Revolució Russa, però fou dissolta per Stalin i els seus membres perseguits i represaliats.
El grup fou refundat l'abril del 1990 per a promoure el "renaixement del poble mari". Tanmateix, el nacionalisme no ha trobat gaire suport a Marí El i l'organització serveix de lligam entre els mari de dins i de fora de la república, així com per fomentar les relacions amb altres pobles ugrofinesos i denunciar les polítiques repressives i contra la llengua mari de les autoritats locals, raó per la qual dos destacats membres del grup, Vladimir Kozlov i Galina Kozlova, patiren assalts físics el 2007 per haver intentat viatjar a Finlàndia per a denunciar la situació del seu poble. Han estat promotors de l'admissió de Marí El com a membre de l'Organització de Nacions i Pobles No Representats (UNPO per les sigles en anglès).

## Vegeu també

* Independentisme i regionalisme a Rússia
# Mare de Déu del Bon Socors de Perpinyà

La Mare de Déu del Bon Socors de Perpinyà és l'església del col·legi del mateix nom de la ciutat de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
És en el barri de Sant Martí, proper al de l'Estació, al carrer de Julien Bernard Alart, dins d'un recinte escolar bastant gran emmarcat pel carrer esmentat, l'avinguda Jules Panchot i els carrers de l'Empordà i de Pierre Renaudel. És a la mateixa illa de cases que l'església parroquial de Sant Martí, una mica més a ponent.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «113-Perpinyà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 179. La Mare de Déu del Bon Socors». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.

## Referències

* ↑ La Mare de Déu del Bon Socors en els ortofotomapes de l'IGN
# Dinita

La dinita és un mineral de la classe dels compostos orgànics. Rep el nom en honor del professor Olinto Dini (1802-1866), professor de física italià de la Universitat de Pisa, qui va trobar el mineral.

## Característiques

La dinita és una substància orgànica de fórmula química C$_{20}$H$_{36}$. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1, sent un mineral molt tou.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la dinita pertany a «10.BA - Hidrocarburs» juntament amb els següents minerals: fichtelita, hartita, idrialita, kratochvilita, carpathita, ravatita, simonel·lita i evenkita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta als dipòsits de lignit de la localitat de Castelnuovo di Garfagnana, a la província de Lucca (Toscana, Itàlia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Dinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 octubre 2016].
# Dinictiloïdeus

Els dinictiloïdeus (Dinichthyloidea) són una superfamília extinta de placoderms, uns peixos cuirassats que assoliren la màxima diversitat durant el Devonià. Contenen nombroses espècies extremament grans, com ara Titanichthys agassizi, que s'alimentava d'animals petits, o el depredador alfa Dunkleosteus terrelli.

## Sistemàtica

* Gènere basal Erromenosteus
* Família Dinichthyidae
* Família Trematosteidae
* Família Rachiosteidae
* Família Pachyosteidae
* Família Titanichthyidae
* Família Bungartiidae
* Família Selenosteidae
* Família Mylostomatidae

## Referències

* Haaramo, Mikko (2005): Mikko's Phylogeny Archive: †Dinichthyloidea Arxivat 2007-08-19 a Wayback Machine.. Versió del 15-11-2005. Consultat el 13-09-2007.
# Marta Walczykiewicz

Marta Anna Walczykiewicz (Kalisz, 1 d'agost de 1987) és una esportista polonesa que competeix en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les.
Va participar en els Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016, obtenint una medalla de plata en la prova de K1 200 m. Als Jocs Europeus de Bakú 2015 va aconseguir una medalla d'or en la prova de K1 200 m.
Ha guanyat 11 medalles al Campionat Mundial de Piragüisme entre els anys 2007 i 2015, i 8 medalles al Campionat Europeu de Piragüisme entre els anys 2008 i 2014.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2016 | Rio de Janeiro ( Brasil) | 2 | K1 200 m |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2007 | Duisburg ( Alemanya) | 3 | K2 200 m |
| 2009 | Dartmouth ( Canadà) | 2 | K1 200 m |
| 2010 | Poznań ( Polònia) | 2 | K2 200 m |
| 2011 | Szeged ( Hongria) | 2 | K1 200 m |
| 2011 | Szeged ( Hongria) | 3 | K1 4x200 m |
| 2013 | Duisburg ( Alemanya) | 2 | K1 200 m |
| 2013 | Duisburg ( Alemanya) | 2 | K1 4x200 m |
| 2014 | Moscou ( Rússia) | 1 | K1 4x200 m |
| 2014 | Moscou ( Rússia) | 2 | K1 200 m |
| 2014 | Moscou ( Rússia) | 2 | K4 500 m |
| 2015 | Milà ( Itàlia) | 2 | K1 200 m |
| Jocs Europeus ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2015 | Bakú ( Azerbaidjan) | 1 | K1 200 m |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2008 | Milà ( Itàlia) | 2 | K2 200 m |
| 2008 | Milà ( Itàlia) | 2 | K2 1000 m |
| 2009 | Brandenburg ( Alemanya) | 3 | K4 500 m |
| 2010 | Corvera ( Espanya) | 2 | K1 200 m |
| 2010 | Corvera ( Espanya) | 3 | K2 500 m |
| 2012 | Zagreb ( Croàcia) | 2 | K1 200 m |
| 2013 | Montemor-o-Velho ( Perú) | 1 | K1 200 m |
| 2014 | Brandenburg ( Alemanya) | 2 | K4 500 m |

## Referències

* ↑ «Marta Walczykiewicz» Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Marta Walczykiewicz» en Canoeresults.eu (anglès)

## Enllaços externs

* Canoe09.ca profile
* ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 1: flatwater (now sprint): 1936–2007 at WebCite (archived 2009-01-21). Arxius addicionals: Wayback Machine (archived 2010-01-05).
* ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 2: rest of flatwater (now sprint) and remaining canoeing disciplines: 1936–2007 at WebCite (archived 2009-11-09)
# Maria Gabriela de Baviera

Maria Gabriel·la de Baviera, princesa hereva de Baviera (Tegernsee 1878 - Sorrento 1912). Princesa de Baviera de la branca ducal de la Casa reial bavaresa. Arran del seu matrimoni esdevingué princesa hereva de Baviera amb el tractament d'altesa reial.
Nascuda a Tegernsee (Baviera) el dia 9 d'octubre de 1878, era filla del duc Carles Teodor de Baviera i de la infanta Maria Josepa de Portugal. Maria Gabriel·la era neta per via paterna del duc Maximilià de Baviera i de la princesa Lluïsa de Baviera; per via materna era neta del rei Miquel I de Portugal i de la princesa Adelaida de Löwenstein-Wertheim-Rosenberg.
El dia 10 de juliol de l'any 1900 contragué matrimoni a Múnic amb el príncep Robert de Baviera, fill del rei Lluís III de Baviera i de l'arxiduquessa Maria Teresa d'Àustria-Este. La parella tingué quatre fills:
* SAR el príncep Leopold de Baviera, nat a Bamberg el 1901 i mort a Berchtesgaden el 1914.
* SAR la princesa Irmingard, nada a Bad Kreuth el 1902 i morta a Tegernsee el 1903.
* SAR el príncep Albert de Baviera, nat el 1905 a Múnic i mort el 1996 al Castell de Berg. Es casà en primeres núpcies el 1930 a Berchtesgaden amb la duquessa Maria Draskovich von Trakostjan; i en segones núpcies amb la duquessa Eugènia Keglevich von Buzin.
# Manuel Campillos Martínez

Manuel Campillos Martínez (València, 16 de novembre de 1929)(24 de febrer de 2004) ha estat un advocat i polític valencià, diputat en les dues primeres legislatura de les Corts Valencianes.

## Biografia

Va estudiar batxillerat a l'institut Lluís Vives de València i es va llicenciar en Dret a la Universitat de València després d'haver passat per les de Santiago de Compostel·la i Madrid. Fou tresorer del Col·legi d'Advocats de València.
Fou un dels fundadors d'Unió Valenciana, de la que en fou secretari general un temps. Fou elegit diputat per la circumscripció de València a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983 dins la coalició formada per AP-PDP-UL-UV, però el 1985 abandonà el Grup Popular de les Corts Valencianes i es passà al Grup Mixt. A les eleccions a les Corts Valencianes de 1987 fou escollit novament diputat, aquest cop amb Unió Valenciana Ha estat president de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat Valenciana i de la Comissió d'Investigació sobre adjudicació de les emissores de Freqüència Modulada de les Corts Valencianes.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.116. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 15 maig 2015].
# Manuel Calduch i Almela

Manuel Calduch i Almela (Vila-real, País Valencià, 1901-1981) fou un farmacèutic i botànic valencià.
Fill del també farmacèutic Vicent Calduch Solsona, creador de la popular Suavina que encara avui dia es troba a la farmàcia dels Calduch a Castelló de la Plana. Germà menor de Vicent, boticari del carrer d'Enmig de Castelló; Josep, boticari del carrer Major de Vila-real i fundador del Vila-real CF, i Àlvar, també farmacèutic que es dedicà a la investigació a la casa Merck.

## Biografia

Llicenciat en farmàcia per la Universitat de Barcelona amb 22 anys, s'establí a la ciutat d'Almassora el 1925.
Manuel Calduch, al mateix temps que desenvolupava la seua tasca professional, cultivava l'amistat que havia fet amb el seu professor Pius Font i Quer, així com amb el botànic Oriol de Bolós i el geòleg Vicent Sos Baynat, entre d'altres. La seua afició naturalista creixia mentre recorria a peu repetidament les serres del Desert de les Palmes, de Les Santes, del Carbó i del Penyagolosa, llocs on va recollir un importantíssim herbari: més de 7.000 espècies. Malgrat la importància de la seua tasca, mai va estar prou motivat per difondre els seus estudis més enllà del seu cercle d'amics erudits. El 1956, però, l'Institut Botànic Cavanilles, organisme depenent del CSIC el va becar perquè realitzés un estudi exhaustiu sobre la vegetació de les comarques de Castelló, i des d'aleshores va començar la publicació dels seus treballs i descobriments en els medis científics de l'època.
Calduch va participar també en el projecte d'exploració de les illes Columbretes, patrocinat pel Programa Biològic Internacional de la Unió Internacional de Ciències Biologiques que li va permetre incrementar exhaustivament el seu herbari. Després d'aquesta experiència va continuar treballant als illots de Tabarca, a Benidorm i a Mazarrón, en la Mediterrània.
El 1968 va fer públic el seu descobriment de Setaria adhaeren, una varietat vegetal desconeguda fins a eixe moment i a la qual anomenà font-queri com a homenatge al seu mestre, el professor Font i Quer.
Tota la seua col·lecció herborística la va donar el 1981 a la càtedra de Botànica de la Facultat de Farmàcia de la Universitat de València.
A la seua ciutat natal, Vila-real, hi ha el Passeig Botànic Calduch, una senda a vora del riu Millars que conserva la frondosa vegetació d'ombria que Manuel Calduch va començar a recollir i classificar en forma d'herbari.

## Referències

* ↑ «Manuel Calduch i Almela». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Manuel Calduch Almela, per Salvador Bellés
# Detrás de la verdad

Detrás de la verdad va ser un programa de televisió emès a 13 TV del 10 de març de 2014 al 20 de novembre de 2017. Estava presentat per Patricia Betancort i Ricardo Altable. Se centrava en el periodisme de recerca i en successos d'actualitat i s'emetia de dilluns a dijous a les 00:30h.

## Història

Detrás de la verdad es va estrenar el dilluns 10 de març de 2014 en horari late night, amb periodicitat diària i de la mà de Patricia Betancort i David Alemán. Després del seu bon acolliment i l'arribada de La goleada al late night de 13 TV, el programa va ser reubicat, passant a emetre's els dissabtes a les 22.00 hores i augmentant la seva durada de 75 minuts a 4 hores. No obstant això, aquest canvi no va ser ben rebut i poc després va tornar al seu horari habitual (mitjanit), reduint la seva durada i passant a emetre's els divendres i els dissabtes. El 12 de febrer va tornar al seu horari habitual emetent-se de dilluns a divendres a les 00.15 amb notables dades d'audiència.
En 2017 l'equip es va renovar amb la incorporació de Ricardo Altable per a acompanyar a Patricia Betancort i un renovat equip de col·laboradors.
Al novembre de 2017 van emetre imatges del vídeo del cas de violència sexual de "La Manada" (un succés molt mediàtic a Espanya) sense el consentiment de la víctima. La polèmica que va generar aquest fet va provocar la cancel·lació del programa.

## Format

Els continguts de Detrás de la verdad se centraven en la recerca dels successos d'actualitat del país. En el programa tenien cabuda les entrevistes, els reportatges de recerca i el debat.

## Equip del programa
### Presentadors

* Patricia Betancort i Ricardo Altable (De diluns a dijous)

### Col·laboradors

* Serafín Giraldo.
* Javier Negre.
* Marcos García Montes.
* Mónica González.
* José Cabrera.
* Patricia Alcaráz.
* Irene López Assor.
* Alfonso Merlos.
* Teresa Bueyes.
* Francisco Pérez Abellán.

## Referències

* ↑ Patricia Betancort presentará 'Detrás de la verdad', el nuevo espacio de investigación de 13tv
* ↑ 13 TV se apunta al 'late night':estrena programa con Patricia Betancort el 10 de marzo
* ↑ 13tv estrena fútbol, grandes fichajes y nuevos formatos
* ↑ Cancelado el programa ‘Detrás de la Verdad' de 13TV a lavanguardia.com
* ↑ TRECE cancela 'Detrás de la verdad' después de enseñar imágenes de la presunta violación de "La Manada" a formulatv.com
* ↑ Patricia Betancort: "'Detrás de la verdad' es muy periodístico e interesante. Te da la oportunidad de hablar de temas que te gustan"

## Enllaços exteros

* Web oficial > 13tv.es Arxivat 2017-09-27 a Wayback Machine.
# Marc Valeri Messal·la Barbat Apià

Marc Valeri Messal·la Barbat (llatí: Marcus Valerius M. f. M. n. Messalla Barbatus), amb l'agnomen Apià (Appianus), va ser un magistrat romà, fill adoptiu de Marc Valeri Messal·la, cònsol l'any 32 aC.
Va ser cònsol l'any 12 aC i va morir mentre exercia el càrrec. Era el pare (per a alguns l'avi) de l'emperadriu Valèria Messal·lina i Suetoni diu que era cosí de l'emperador Claudi, però en sentit estricte només ho era per matrimoni. Lipsius i Perizoni diuen que es va casar amb Domícia Lèpida filla d'Antònia Major i neta de Marc Antoni. Claudi, fill d'Antònia Menor, seria per tant cosí de Domícia Lèpida i per matrimoni, cosí de Messal·la. Altres autors diuen que hi va haver dos Messal·la Barbat, pare i fill, dels quals el pare s'hauria casat amb Marcel·la, filla de Gai Claudi Marcel, cònsol l'any 50 aC, i Octàvia Menor, i el fill amb Domícia Lèpida.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1052.