OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 556

El 556 (DLVI) fou un any de traspàs començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* 16 d'abril - Roma: Pelagi I succeeix com a papa a Vigili I, mort l'any anterior.

## Necrològiques

* Lanhouarneau (Bretanya): Sant Herveu de Bretanya, eremita.

## Referències

* ↑ «Pope Pelagius I». Catholic Encyclopedia, Volume 11, 1913.
* ↑ Merdrignac, Bernard. Les saints bretons entre légendes et histoire: Le glaive à deux tranchants (en francès). Presses universitaires de Rennes, 2008, p. 87. ISBN 978-2-7535-0542-1.
# Descodificador binari

Un descodificador és un dispositiu que fa la funció contrària al codificador, desfà la codificació permetent que la informació original siga recuperada. El mateix mètode utilitzat per a codificar se sol fer al contrari per a descodificar.
La seua funció principal és la d'adreçar espais de memòria. Un descodificador de N entrades pot adreçar 2$^n$ espais de memòria.
Taula de veritat d'un descodificador de 2 a 4 :
| Entrades | Entrades | Eixides | Eixides | Eixides | Eixides |
| A | B | D3 | D2 | D1 | D0 |
| 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 |
| 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 |
| 1 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* ↑ «Encoder and Decoder (Traductor de Google)». [Consulta: 23 juny 2019].
# Catharina Oostfries

Catharina Oostfries o Trijntje Sieuwerts (Nieuwkoop, 1636 – Alkmaar, 13 de novembre de 1708) fou una pintora de vidre neerlandesa de l'Edat d'Or neerlandesa.

## Biografia

Segons Arnold Houbraken es va dedicar al dibuix i la pintura durant més de setanta anys.
Segons el Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie era filla de Siewert Oostvries, i va ser coneguda també com a Trijntje Siewerts. Va aprendre del seu germà major Jozef Oostfries, un pintor de vidre molt respectat en Hoorn.
Va contreure matrimoni amb un pintor també de vidre Claes Pietersz van der Meulen, i el seu fill Sieuwert van der Meulen va seguir la tradició familiar de dedicar-se a la pintura. La seva germana Heiltje es va casar amb el pintor Jan Slob, qui havia estat un alumne del seu germà.

## Referències

* ↑ Houbraken, Arnold. «Catharina Oostfries Biography. De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen» (en neerlandès). Digital library for Dutch literature, 1718. [Consulta: 16 abril 2016].
* 1 2 3 «Catharina Oostfries» (en neerlandès). RKD. [Consulta: 16 abril 2016].
* ↑ «Heiltje Sieuwerts» (en neerlandès). genealogie online. Arxivat de l'original el 2013-02-22. [Consulta: 16 abril 2016].
* ↑ «Jan Slob Biography» (en neerlandès). De groote schouburgh. DBNL. [Consulta: 16 abril 2016].
# Východná

Východná és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1269.
# Vonsenita

La vonsenita és un mineral de la classe dels borats, que pertany al grup de la ludwigita. Va rebre el seu nom l'any 1920 per Arthur S. Eakle en honor de Magnus Vonsen (1880-1954), col·leccionista de minerals de Petaluma, Califòrnia, que va donar la seva extensa col·lecció de l'Acadèmia de Ciències de Califòrnia.

## Característiques

La vonsenita és un borat de fórmula química Fe₂$^{2+}$Fe$^{3+}$(BO₃)O₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es troba en forma de cristalls prismàtics curts, amb terminacions crues o sense, amb {010}, {110}, {120}, {140} i {160}; en fibres radials, en agregats en forma de ventall o de feltre, de fins a 2 cm; també granular o massiva. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5. És l'anàleg amb Fe$^{2+}$ de la ludwigita, una espècie isostructural amb aquesta, amb la qual forma també una sèrie de solució sòlida.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la vonsenita pertany a «06.AB: borats amb anions addicionals; 1(D) + OH, etc.» juntament amb els següents minerals: hambergita, berborita, jeremejevita, warwickita, yuanfuliïta, karlita, azoproïta, bonaccordita, fredrikssonita, ludwigita, pinakiolita, blatterita, chestermanita, ortopinakiolita, takeuchiïta, hulsita, magnesiohulsita, aluminomagnesiohulsita, fluoborita, hidroxilborita, shabynita, wightmanita, gaudefroyita, sakhaïta, harkerita, pertsevita-(F), pertsevita-(OH), jacquesdietrichita i painita.

## Formació i jaciments

Es tracta d'un mineral d'alta temperatura que es produeix en dipòsits metamòrfics de contacte. És un mineral poc comú que es troba en skarns rics en bor. Sol trobar-se associada a altres minerals com: magnetita, pirrotina o piroxens. Va ser descoberta l'any 1920 a la pedrera Old City, a North Hill (Riverside, Califòrnia, Estats Units).

## Referències

* ↑ «Vonsenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 juny 2016].
* 1 2 «Vonsenite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 25 juny 2016].
* ↑ «Ludwigite-Vonsenite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 juny 2016].
# Tiro del Pichón

El camp del Tiro del Pichón ("Tir al colomí", en català), també anomenat Campo del Retiro, Campo de la Rana, o Campo de Estrada, va ser un camp de futbol de Madrid, ubicat molt a prop del Parque del Retiro.
Va ser el primer camp del Madrid, entre 1901 i 1902. Com que aquells anys no era un club oficial, hi jugava partits amistosos. Posteriorment, l'equip que hi va jugar principalment va ser l'At. Madrid, que van utilitzar-lo entre 1902 i 1913, abans de traslladar-se al Campo de O'Donnell (on van jugar entre 1913 i 1923).
Al camp del Tiro del Pichón s'hi han jugat tres finals de la copa del rei de futbol: la de 1904, la de 1905 i la de 1910.

## Referències

* ↑ http://urbanity.cc/forum/espa%C3%B1a/comunidad-de-madrid/espacios-de-deporte-comercio-y-ocio_aa/23031-madrid-real-madrid-y-atl%C3%A9tico-de-madrid-tuvieron-un-campo-originario-com%C3%BAn Arxivat 2017-08-31 a Wayback Machine.
* ↑ http://clubatleticodemadrid.com/atm/nuestros-estadios-del-retiro-al-vicente-calderon Arxivat 2016-09-11 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.fotomadrid.com/verArticulo/97
# Columbus (Carolina del Nord)

Columbus és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 992 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Columbus tenia 992 habitants, 414 habitatges i 238 famílies. La densitat de població era de 216,4 habitants per km².
Dels 414 habitatges en un 19,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,7% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 42,5% no eren unitats familiars. En el 38,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 26,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,5% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 21,1% entre 25 i 44, un 17,6% de 45 a 60 i un 38,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 52 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.469 $ i la renda mediana per família de 38.542$. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 19.000 $. La renda per capita de la població era de 15.587 $. Entorn del 9,3% de les famílies i el 15,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Columbus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Columbus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Solució de Burow

La solució de Burow o aigua de Burow (en anglès:Burow's solution), rep el nom de l'oftalmòleg del segle xix Karl August Burow. És una preparació farmacològica d'acetat d'alumini en solució aquosa. Als Estats Units té els noms comercials de Domeboro per Moberg Pharma, Domeboro Otic, Star-Otic, i Borofair. Té propietats astringents i antibacterianes i es pot fer servir per a un gran nombre de condicions de la pell incloent irritacions i al·lèrgies. Tanmateix, el seu ús principal és pel tractament de l'otitis, incloent otomicosi.

## Referències

* ↑ Drugs.com: Acetic acid/ aluminum acetate solution
* ↑ Thorp; Kruger, J.; Oliver, S.; Nilssen, E. L. K.; Prescott, C. A. J.; etal «The antibacterial activity of acetic acid and Burow's solution as topical otological preparations». J. Laryngology & Otology. Cambridge University Press, 112, 10, 1998, pàg. 925–928. DOI: 10.1017/S0022215100142100.
# Vúmetre

Un vúmetre és un dispositiu indicador en equips d'àudio per mostrar el nivell de senyal en unitats de volum, de vegades és també anomenat indicador de volum.
Consta d'un instrument de bobina mòbil d'un tipus determinat, alimentat per mitjà d'un rectificador d'ona completa que s'alimenta al seu torn de la línia mitjançant una resistència en sèrie. No necessita més font d'energia per al seu funcionament que el senyal d'entrada.
El vúmetre va ser dissenyat no per mesurar el senyal, sinó perquè els usuaris tinguessin una referència o objectiu de 0 VU, algunes vegades anomenat 100% o 0 decibels, per la qual cosa no és important que el dispositiu no sigui lineal i imprecís per a nivells baixos. En efecte, l'escala va de -20 VU a +3 VU, amb -3 VU just al mig.

## Unitat VU

La unitat de volum VU (de l'anglès Volume Unit) es defineix com: "L'indicador de volum marca 0 VU quan es connecta a la sortida una resistència de 600 Ohms, per a un senyal sinusoidal de 1000 Hz."

## Funcionament

És intencionalment "lent" en el mesurament, promitjant màxims i mínims de curta durada per reflectir el volum percebut. Va ser desenvolupat originalment el 1939 per l'esforç combinat de Bell Labs i els organismes de radiodifusió CBS i NBC per al mesurament i la normalització dels nivells en les línies telefòniques.
A més del nivell instantani, alguns vúmetres digitals també mostren els becs o màxims. Com a regla general, els nivells d'enregistrament han de ser tals que no superin l'àrea vermella més enllà de 0 VU, o solament en rares ocasions. Si el volum d'enregistrament és massa alt, la qualitat del so i resposta en freqüència és generalment més pobra i els efectes de saturació i retallada poden ser especialment problemàtics per a un sistema d'enregistrament digital. Per contra si el nivell és massa baix, els nivells de soroll seran alts en relació al senyal principal que s'està gravant. Alguns sistemes d'enregistrament de veu sovint controlen el nivell d'enregistrament automàticament, en general no disponible en gravadores de baix cost.

## Vegeu també

* SNR

## Referències

* ↑ «Vúmetre». GEC. [Consulta: 7 febrer 2015].
* ↑ http://www.mediacollege.com/audio/monitoring/vu.html
* ↑ http://www.electronics-tutorials.ws/accircuits/average-voltage.html
# Bhati

«Bhati» té aquests significats:
* Bhati o Bhatti, clan rajput
* Bhati, nom donat pels historiadors musulmans a la zona costanera dels Sundarbans des de Hijili al riu Meghna. El nom vol dir "terres baixes".
# La circostanza

La circostanza és una pel·lícula de drama familiar italiana del 1974 dirigida per Ermanno Olmi.

## Sinopsi

Vader, un pròsper empresari veu com pot perdre la seva empresa i la feina. La seva Laura dona troba insatisfactòria la seva vida familiar i el seu fill i la seva filla ja tenen l'edat de ser independents. La seva dona té cura d'una jove víctima del trànsit. El seu fill Beppe troba consol en els seus invents, i amb la seva dona Anna i el seu fill. La filla jove troba confort en el seu sentit del romanç.

## Repartiment

* Ada Savelli - Laura
* Gaetano Porro- Vader
* Raffaella Bianchi - Silvia
* Mario Sireci - Tommaso
* Massimo Tabak - Beppe

## Crítica

| « | «Estructura narrativa fragmentada ... mirada pessimista i molta nostàlgia dels models de vida del passat.» | » |

## Nominacions i premis

Fou exhibida com a part de la secció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1974, en la que va guanyar una menció especial del jurat. També ha estat nominada a l'Hugo d'Or del Festival Internacional de Cinema de Chicago de 1974. Ada Savelli fou nominada al Nastro d'Argento a la millor actriu revelació pel seu paper.

## Referències

* ↑ Paolo Mereghetti, Dizionario dei film, ed. 1994.
* ↑ Con un escalofriante dramón mejicano se acaban las proyecciones, La Vanguardia, 26 de setembre de 1974
* ↑ Screen: 'La Circostanza':Olmi Work Is Shown at Film Festival, New York Times, 11 d'octubre de 1974
* ↑ Nastri d'Argenti 1975, IMDB
# Quim Marqués

Quim Marqués (Barcelona, 1964), pseudònim de Joaquim Marqués Adelantado, és un cuiner català que dirigeix el restaurant El suquet de l'Almirall, al barri barceloní de la Barceloneta, és col·laborador habitual en programes gastronòmics de ràdio i ha escrit diverses publicacions. Pertany a la quarta generació de cuiners de la seva família, va estudiar a la primera promoció de l'Escola d'Hostaleria de Barcelona i ha passat per restaurants com El Bulli, El Racó d'En Freixa, Casa Fermín i La Cuisine des Anges. Ha estat finalista dels concursos internacionals Paul Bocuse i Pierre Taittinger (1994). Ha estat xef de cuina dels restaurants Nostromo, Lola i el Suquet de l'Almirall, on ha encunyat el terme "paella catalana". Ha treballat com a col·laborador en programes radiofònics com De boca en boca i en 2015 adquirí un hotel a Sitges per obrir un nou restaurant, La Pepa del Mar.

## Publicacions

* 2002 ¿Qué comemos hoy? (Belaqva de Ediciones y Publicaciones) en col·laboració amb la metgessa nutricionista Montse Folch.
* 2002 Recetas para enamorar, seducir i amar (Belaqva de Ediciones y Publicaciones), receptari co-escrit amb Boris Izaguirre, Glòria Galiano i els cuiners Paco Guzmán, Paula Casanovas i Felip Planas
* 2004 La Cuina de la Barceloneta (Columna Edicions)
* 2005 La cocina de la Barcelona marinera (Viena Edicions), al qual intenta rescatar les receptes tradicionals dels pescadors de la Barceloneta.
* 2009 Come bien, vive mejor (Salsa Books). Co-escrit amb la metgessa Natàlia Flores.
* 2010 Cuina marinera. Les millors receptes de peix d'ara i de sempre (Columna edicions), escrit juntament amb el seu segon de cuina Manel Marqués.
* 2017 Arroces: Orígenes, curiosidades y recetas (Lectio)

## Referències

* ↑ «Joaquim Marquès Adelantado». Grup 62. [Consulta: 2 octubre 2022].
* ↑ Nuestros Exalumnos Arxivat 2012-06-29 a Wayback Machine. a l'Escola d'Hoteleria de Barcelona
* ↑ Història del Racó d'En Freixa
* ↑ Quim Marquès Arxivat 2016-12-20 a Wayback Machine. al Suquet de l'Almirall
* ↑ Quim Marqués acuña el concepto paella catalana en el Suquet de l'Almirall, La Vanguardia, 18 de març de 2014
* ↑ Paella Catalana de Quim Marqués a Youtube
* ↑ Quim Marqués Arxivat 2013-02-22 a Wayback Machine. a 7canibales
* ↑ Quim Marqués compra un hotel en Sitges para abrir nuevo restaurante, El Mundo, 13 de juliol de 2015

## Enllaços externs

* Lloc web del restaurant El Suquet de l'Almirall Arxivat 2012-07-03 a Wayback Machine.
* Blog d'El Suquet de l'Almirall Arxivat 2012-04-19 a Wayback Machine.
# Wilner Piquant

Wilner Piquant (Haití, 4 de desembre de 1951) fou un futbolista haitià de la dècada de 1970.
Fou 9 cops internacional amb la selecció d'Haití amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1974.
Pel que fa a clubs, destacà a Violette AC.

## Referències

* ↑ «FIFA Profile». Arxivat de l'original el 2014-04-11. [Consulta: 3 juny 2019].
* ↑ «1974 World Cup Squad». myfootballfacts.com. [Consulta: 11 agost 2011].
* ↑ «Haiti 1974 World Cup Squad». FIFA.com. Arxivat de l'original el 23 de juliol 2011. [Consulta: 11 agost 2011].
* ↑ Wilner Piquant a National-Football-Teams.com (anglès)
# Sinobambusa

Sinobambusa és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse Liliidae, classe Liliòpsid, divisió Magnoliophyta. Aquest gènere de bambús és originari d'Àsia; Les canyes no sobrepassen els 6 metres.

## Taxonomia

Aquestes són les espècies conegudes a Europa:
* Sinobambusa ribroligula
* Sinobambusa tootsik
   ** Sinobambusa tootsik var. Albovariegata
* Sinobambusa kunishii o Arundinaria kunishii, Gelidocalamus kunishii, Pleioblastus kunishii, Pseudosasa kunishii, Sinarundinaria kunishii.
# Wilmot (Nou Hampshire)

Wilmot és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 1.144 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wilmot tenia 1.144 habitants, 459 habitatges, i 329 famílies. La densitat de població era de 15 habitants per km².
Dels 459 habitatges en un 34,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,6% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 28,3% no eren unitats familiars. En el 22,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 29,5% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.605$ i la renda mediana per família de 57.143$. Els homes tenien una renda mediana de 37.857$ mentre que les dones 30.278$. La renda per capita de la població era de 25.629$. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 4,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wilmot». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wilmot». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Víctor, Pacífic, Justa i Clara de Manlleu

Víctor, Pacífic, Justa i Clara o els Sants Màrtirs de Manlleu són els noms donats als cossos sants conservats i venerats a la parròquia de Santa Maria de Manlleu fins al temps de la Guerra Civil espanyola. Foren patrons de Manlleu.

## Origen i arribada a Manlleu

Segons la tradició, són relíquies de quatre dels màrtirs de les catacumbes, trobades a Roma i portades a Manlleu pel Miquel Riera, prevere manlleuenc, rector de Torelló i canonge de la catedral de Vic. A Riera li havia donat un nebot seu que havia viatjat a Roma, on les havia adquirit. Les relíquies arribaren a Manlleu el quart diumenge d'octubre de 1680 i foren rebudes per la parròquia i la vila i es dipositaren a un altar de la parròquia. A més, foren proclamats nous patrons de la vila.

## Veneració

Aviat es va fer una arqueta d'argent on es desaren les relíquies; l'urna es col·locà en una capella lateral del temple, en un altar barroc amb quatre talles dels màrtirs. En 1936, l'església fou cremada i desaparegueren l'altar, l'urna i les relíquies.
Des de l'arribada, els Sants Màrtirs foren objecte de devoció, especialment en temps de sequera o pedregades, i se'n feia processó cada quart diumenge d'octubre, durant la Festa dels Sants Màrtirs. A mitjan segle xix, Ramon Andreu i Berenguer escrigué uns goigs dels que s'han fet diverses edicions.
Després de la guerra civil es perdé la memòria de la festa i dels mateixos màrtirs.
El reliquiari va reaparèixer el 1967 en ser inaugurada la sala d'orfebreria del Museu Episcopal de Vic sense que cap documentació permetés constatar el seu veritable origen. El 2002, es va obrir el remodelat Museu i en les seva nova sala d'orfebreria es va exposar de nou, amb número d'inventari recent, i amb el nom d'Arqueta de Sant Antoni de Pàdua en referència a la imatge de la seva part superior.
El setembre de 2011, la comparació de fotografies actuals amb diverses d'antigues, fetes a l'arqueta abans de la guerra civil va permetre identificar-la degudament.

## Bibliografia

* Joan ARIMANY. La devocioteca. "Quart diumenge d'octubre a Manlleu: Festa dels Sants Màrtirs". Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Joan ARIMANY. “La devoció als Sants Màrtirs de Manlleu i la seva arqueta reliquiari conservada al MEV”, Quaderns del Museu Episcopal de Vic. Vic: Museu Episcopal de Vic, v. 5 (2011-2012), p. 133-137
* Domingo TORRENT. Manlleu, croquis para su historia. Vic: Imprenta y Libreria de Ramon Anglada, 1983, p. 202-203
* Els goigs de Manlleu. "Sants Màrtirs: Víctor, Pacífic, Justa i Clara".
# Bhatgaon

«Bhatgaon» té aquests significats:
Geografia:
* Bhatgaon (Nepal), ciutat de Nepal a 8 km de Katmandu.
* Bhatgaon (Índia), antic estat tributari protegit de l'Índia.
# La cigala i la formiga

* Per a altres significats, vegeu «La cigala i la formiga (La Fontaine)».
La cigala i la formiga és una de les faules atribuïdes a Isop i recreada per Jean de la Fontaine, Félix María Samaniego i molts artistes de diverses disciplines artístiques tot arreu el món. A la faula hi apareix una cigala que després de passar l'estiu cantant, en arribar l'hivern es troba desproveïda d'aliment i se'n va a demanar-li menjar a la seva veïna la formiga. La laboriosa formiga es compadeix de la cigala, i li regala alguns grans d'arròs, no sense abans advertir-li que ha de ser previsora, i que val més prevenir que lamentar. La faula continua inspirant artistes de tot gènere: músics, actors, escriptors, dibuixants… El 1977, el grup La Trinca va crear una cançó sobre el tema al seu àlbum Trempera matinera. El 2003, el compositor Xavier Benguerel va sortir un àlbum 7 Faules de La Fontaine amb l'Ensemble Orquestra de Cadaqués. El 2008, Anna Grau publicà una versió il·lustrada per Bassa. El 2010 el grup de teatre infantil Xip Xap va estrenar una nova versió teatral a la 21a edició de La Mostra d'Igualada – Fira de teatre infantil i juvenil.

## Referències

* ↑ Per a la lletra vegeu: «La cigala i la formiga» Tempera Matinera al web de Viasona
* ↑ 1. «La cigala i la formiga» a: 7 Faules de La Fontaine, Ensemble Orquestra de Cadaqués, Philipe Entremont, director, 2003, discografia Tritó TDOO13
* ↑ Anna Grau, il·lustracions Bassa, La cigala i la formiga, Edicions Combel, 2008, 13 pàgines
* ↑ Alba Felip, Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine. Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine. Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine. Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine. Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine. «La Mostra inunda Igualada de teatro infantil y juvenil. La 21.a edición de la feria abre hoy con la compañía italiana Quelli di Grock» (castellà) a La Vanguardia, 14 d'abril de 2010
* ↑ Guia didàctica de l'obra: La cigala i la formiga, Diputació de Barcelona, 2012-2013
# RV Union Riga

El FK Union Riga o RV Union Riga fou club de futbol letó de la ciutat de Riga.

## Història

El Club Ciclista Unió de Riga va ser fundat el 1893. L'any 1907 fou creada la secció de futbol, poc després del British FC Riga, esdevenint el segon club més antic del país. Era un club format majoritàriament per alemanys, mentre que el British era format per britànics. Aquests dos clubs i SV Kaiserwald Riga foren els fundadors de la primera lliga del país el 1910, que guanyà Union. El club continuà a la lliga letona durant els anys vint i trenta. L'any 1939 la majoria d'alemanys del país foren repatriats a Alemanya i el club deixà d'existir.

## Palmarès

* Lliga letona de futbol:
** 1910, 1912
* Copa letona de futbol:
** 1910

## Futbolistes destacats

* Jānis Bebris
* Vladimirs Bērziņš
* Česlavs Stančiks
* Harijs Fogelis
* Georgs Kabuls
* Jūlijs Lindenbergs
* Ferdinands Neibergs
* Aleksandrs Roga
* Indriķis Reinbahs
* Ēriks Skadiņš
* Juris Skadiņš
* Alfrēds Verners

## Referències

* ↑ Perfil a worldfootball
* ↑ Miķelis Rubenis. Latvijas futbola vēsture
* ↑ «Results of Union in prewar Latvia». Arxivat de l'original el 2016-09-16. [Consulta: 3 gener 2019].
* ↑ «Performance of Union in independent Latvia». Arxivat de l'original el 2011-07-19. [Consulta: 3 gener 2019].
* ↑ Union
* ↑ «Latvia - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 12 juliol 2013].
* ↑ «Latvia - List of Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 28 juliol 2011].