OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Borís Ívtxenko

Borís Ívtxenko (ucraïnès: Бори́с Ві́кторович І́вченко, Borýs Víktorovytx Ívtxenko; rus: Борис Викторович Ивченко, Borís Víktorovitx Ívtxenko) va ser un actor i director de cinema ucraïnès i soviètic. Era fill d'un altre director de cinema ucraïnès i soviètic, Víktor Ívtxenko.

## Biografia

Ívtxenko va néixer el 29 de gener de 1941 a Zaporíjia, RSS d'Ucraïna. Es va graduar de la Universitat Nacional de Teatre, Cinema i Televisió de Kíiv el 1966. Ívtxenko va treballar tota la seva vida als estudis de cinema Dovjenko. Va morir el 28 de juny de 1990 i està enterrat al cementiri de Baikove.

## Filmografia
### Actor

* 1958 EA — Accident extraordinari
* 1960 Fortalesa sobre rodes
* 1960 Sang humana, no aigua
* 1961 Dmytro Horytsvit
* 1968 Annychka
* 1979 Babilònia XX

### Cineasta

* 1966 Entreacte
* 1968 Annychka
* 1971 Olesya
* 1972 La carta perduda
* 1973 Quan una persona somriu
* 1974 Maryna
* 1976 Memòria de la Terra
* 1979 Sota la constel·lació de Bessons
* 1980 El pa de demà
* 1981 Dos dies de desembre
* 1982 Viatge estrellat
* 1983 Expulsió sobtada
* 1990 Històries sobre Ivan

## Enllaços externs

* Kino-Kolo Arxivat 2007-10-28 a Wayback Machine.. Portal de cinema.
# Herderita

La herderita és un mineral de la classe dels fosfats. Va ser descoberta l'any 1828 a la mina Sauber, Erzgebirge, Saxònia, Alemanya i rep el seu nom en honor de l'oficial miner alemany Siegmund August Wolfgang von Herder (1776–1838). És l'anàleg mineral amb fluor dominant de l'hidroxilherderita.

## Característiques

La herderita és un fosfat de fórmula química CaBePO₄F. Cristal·litza en el sistema monoclínic; la majoria de cristalls són maclats, però alguns no mostren signes exterior d'aquesta morfologia. El seu color varia des d'incolor a blanc verdós o groc clar. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 5 a 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la herderita pertany a «08.BA - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida petita i mitjana» juntament amb els següents minerals: väyrynenita, bergslagita, hidroxilherderita i babeffita.

## Formació i jaciments

La herderita es troba normalment com a pegmatites que es formen durant les fases tardanes de la deposició hidrotermal.
Algunes mostres d'hidroxilherderita han estat erròniament identificades com a herderita, degut a la seva composició semblant, al fet que els dos minerals formen una sèrie i que els seus patrons de raigs X són indistingibles l'un de l'altre. Les mostres que s'ha confirmat que són herderita han estat trobades a la vall Jequitinhonha i Linópolis, Minas Gerais, el Brasil; Mogok, Myanmar; a la mina Yichun, Jiangxi, la Xina; i a la muntanya Erongo, Erongo, Namíbia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Herderite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Herderita». Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 30 setembre 2016].
# Herdonea

Herdonea (grec antic: Ἐρδωνία) va ser una ciutat de l'interior de la Pulla, a una branca de la via Àpia que portava des Canusium a Beneventum. Era a 26 milles romanes (uns 40 km) de Canusium, segons l'Itinerari d'Antoní i la Taula de Peutinger. La ciutat es va unir als cartaginesos després de la batalla de Cannes.
El nom d'Herdonea es troba escrit de diverses maneres: Erdonias, a l'Itinerari d'Antoní, i Serdonis i Ardona en altres Itineraris. No hi ha dubte que les Ardoneae que menciona Titus Livi on Quint Fabi Màxim Berrugós va establir els seus quarters d'hivern l'any 214 aC, era només una corrupció del nom.
Es famosa a la història per haver estat l'escenari de dues derrotes romanes davant Hanníbal en només dos anys:
* La primera l'any 212 aC, en la què el pretor Gneu Fulvi Flac va ser derrotat pel general cartaginès.
* La segona el 210 aC en què el procònsol Gneu Fulvi Centumal va tornar a ser derrotat.
L'any 210 aC, com que Hanníbal no tenia confiança en la fidelitat de la ciutat, la va destruir, i va portar els seus habitants a Metapontum i Thurii. Més tard va ser reconstruïda, i en parlen Plini el Vell, Claudi Ptolemeu i Estrabó, però no va tenir importància. Sili Itàlic, a finals del segle i, diu que era un lloc desert i dessolat. Sembla que va tenir rang municipal i seguia existint al temps dels Itineraris al segle iv. Al segle ix els sarraïns la van destruir.
Les seves ruïnes encara existeixen, properes al llogaret d'Ordona, entre Bovino i Cerignola, a la carretera entre Nàpols i Òtranto.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Hedonea». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXIV, 20
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXV, 21
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXVII, 1
# Bossell (eina)

El bossello bocell és una espècie de ribot estret de secció semicircular i amb la part inferior còncava i acanalada que serveix per a fer motllures convexes semicilíndriques. És una eina de tall afinat i s'empra principalment en fusteria tot i que també hi ha bocells de vidrieres.

## Galeria

* Grup de bocells
* Bocell

## Referències

* ↑ «Bossell». Dicconari de l'Intsitut d'Estudis Catalans. [Consulta: 29 agost 2021].
* 1 2 «Bocell». Diccionari català-valencià-balear (IEC). [Consulta: 29 agost 2021].
* ↑ «Bossell». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 29 agost 2021].
# Parona signata

Parona signata és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Particularitats

Parona signata és l'única espècie del gènere Parona.

## Morfologia

Pot arribar als 60 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes del sud del Brasil fins a les del sud de l'Argentina.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Pere (abat de Sant Quirze, 1250-1264)

Pere (segle xiii) fou abat de Sant Quirze de Colera (actualment al municipi de Rabós) entre el 1250 i el 1264.
En el temps d'aquest abat es va comprar al comte Ponç IV d'Empúries totes les possessions que li quedaven a la vall de Sant Quirze de Colera, concretament el dia 4 de gener de 1455. El comte només es reservava la justícia de sang i les amputacions, la resta de la jurisdicció estava en mans del cenobi. El 1258 el bisbe de Girona, Pere de Castellnou, va aprovar i confirmar les donacions que havia rebut el cenobi en el transcurs de la història. I encara, en època d'aquest abat, el mateix comte Ponç Hug III posava sota la seva protecció tots els béns que el monestir posseïa a Rabós, amb la promesa de defensar-los com si fossin seus; aquesta disposició responia a uns atacs que la comunitat havia patit del cavaller Arnau de Morassac.

## Referències

* ↑ «Sant Quirze de Colera». Terres de Girona. [Consulta: 2 maig 2023].

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan. L'arquitectura medieval a l'Empordà. volum II-B. 2a edició. Girona: Diputació Provincial de Girona, 1985, p. 156-178, [il.l] 182-190 i 600-605.
* Catalunya Romànica. vol. 9. Barcelona: Grup Enciclopèdia, 1984-1998.
* Pibernat i López, Albert «Sant Quirze de Colera. Límits territorials». Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos, 37, 2004, pàg. 85-95.
Viccionari
# Pere-Oriol Costa i Badia

Pere-Oriol Costa i Badia (Cornellà de Llobregat, 1940)$^i$ és periodista, catedràtic de Ciències de la Comunicació, assessor de comunicació pública i escriptor en llengua catalana i castellana. Va començar la seva professió periodística en el setmanari La Actualidad Española des d'on va passar al diari Tele/eXpres del qual fou director. Va formar part de l'equip fundador de la Facultat de Ciències de la Informació de la Universitat Autònoma de Barcelona. Destaquen les recerques sobre els sistemes públics de televisió europeus i la seva evolució cap als actuals sistemes mixtes públic-privats. També sobresurten els seus treballs teòrics i la seva assessoria en la comunicació pública de partits, institucions i empreses.

## Referències

* Pere-Oriol Costa i Badia a «Diccionari Gent de Cornellà». Llibres de l'Avenç de Cornellà. 2021. ISBN 978-84-09-30320-5
* Pere Oriol Costa- Les cançons de Pere Oriol. Columbia- 1966. SCGE 81 245. Més informació a https://www.discogs.com/release/14229641-Pere-Oriol-Costa-Les-cançons-de-Pere-Oriol
* Veure el llibre de Joaquím Roglan: El Grup Democràtic de Periodistes (1966-1976). Col·legi de Periodistes de Catalunya. Barcelona. 1992. ISBN 8460429644
* Pere-Oriol Costa i Badia a «Diccionari Gent de Cornellà». Llibres de l'Avenç de Cornellà. 2021. ISBN 978-84-09-30320-5
* Pere-Oriol Costa i Badia a «Diccionari Gent de Cornellà». Llibres de l'Avenç de Cornellà. 2021. ISBN 978-84-09-30320-5
# Perepilkine

Perepilkine (en (ucraïnès): Перепілкине, en rus: Перепёлкино, Perepiólkino) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 461 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi. Fins al 1948 la vila es deia kambar Vakuf.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Bosquerola de Louisiana

La bosquerola de Louisiana (Parkesia motacilla) és un moixó de la família dels parúlids (Parulidae) que habita al continent americà.

## Morfologia

* Fa uns 14 cm de llargària i pesa uns 20 grams.
* Parts superiores brunes i inferiors blanquinoses, amb fines estries. Cella (o llista superciliar) blanquinosa.
* Bec fi i cua curta.

## Hàbitat i distribució

Viu als boscos, freqüentment de ribera. D'hàbits migradors, cria al terç oriental dels Estats Units i passa l'hivern a les Antilles, i des de l'est, oest i sud de Mèxic i Amèrica Central fins a l'oest de Colòmbia i Veneçuela.

## Referències

* ↑ Fitxa de la bosquerola de Louisiana a South Dakota Birds and Birding Rev. 04/11/2011 (anglès)
# Bosquerola de Lucy

La bosquerola de Lucy (Leiothlypis luciae) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

D'hàbits migratoris, cria en zones boscoses del sud-oest dels Estats Units i nord-oest de Mèxic. Passa l'hivern a zones mexicanes mes meridionals.

## Referències

* ↑ «Bosquerola de Lucy». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Perlé

Perlé (en luxemburguès: Foulscht; en alemany: Folscheid) és una vila de la comuna de Rambrouch, situada al districte de Diekirch del cantó de Redange. Està a uns 34 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Història

Perlé era un municipi fins l'1 de gener de 1979, quan es va fusionar amb les comunes d'Arsdorf, Bigonville i Folschette per formar la nova comunitat de Rambrouch. Es va adoptar la llei sobre la creació de Rambrouch el 27 de juliol de 1978.

## Referències

* ↑ «Memorial A n° 46 du 1er août 1978». Arxivat de l'original el 2012-07-22. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Perlodinella tatunga

Perlodinella tatunga és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1912. Coll. Zool. Selys. 4(1):28.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Wu, C.F., 1973. Acta ent. sin. 16(2):106 (115).
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Partit Nacional Democràtic de Jammu i Caixmir

Partit Nacional Democràtic de Jammu i Caixmir és un partit polític nacionalista de Caixmir que actua a Jammu i Caixmir i Azad Kashmir, i forma part de la Kashmir National Alliance. El seu president és Abdul Rashid Kabuli. Es va retirar de les eleccions de 2004 a Jammu i Caixmir i no port participar en les de'Azad Kashmir per les seves tendències independentistes.
# Brachychiton acerifolius

Brachychiton acerifolius és una espècie de planta de la família de les Malvàcies que es distribueix per Nova Gal·les del Sud i Queensland. És un arbre caduc que es troba sobre gran varietat de sòls a ambients freds i temperats.
És una espècie que s'usa per a l'ornament de carrers per la florida espectacular que té, amb nombroses flors campanulades d'un vermell llampant que poden cobrir tot l'arbre o una bona part. Al seu territori nadiu floreix al final de la primavera quan es prepara per les pluges d'estiu, però en climes amb hiverns no gaire secs l'època de la florida pot esdevenir erràtica o no cobrir tot l'arbre a la vegada.

## Galeria

* Vista de la planta
* Fulles
* Flors
* Detall de la flor
* Beines

## Referències

* ↑ «Brachychiton acerifolius» a EOL. Data consulta: 24 de febrer de 2014.
# Hardcore (pel·lícula de 2004)

Hardcore és una pel·lícula dramàtica grega del 2004 dirigida per Dennis Iliadis i protagonitzada per Katerina Tsavalou, Danae Skiadi, Ioannis Papazisis, Omiros Poulakis i Andreas Marianos.

## Argument

Deixant enrere una vida dura amb les seves famílies, dues joves acaben en un prostíbul, s'enamoren i es donen suport contra les adversitats i la violència de la nit.

## Referències

* ↑ «Hardcore 2004 Directed by Dennis Iliadis». letterboxd.com. [Consulta: 26 juny 2017].
* ↑ «Hardcore 2004 film». allmovie.com. [Consulta: 26 juny 2017].
# Pic de l'Escarabat

El Pic de l'Escarabat és una muntanya de 1.614,6 metres d'altitud del terme comunal d'Aiguatèbia i Talau, però a prop del termenal amb el de Ralleu, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord. És al nord del terme d'Aiguatèbia i Talau, al sud-oest del Pic de l'Home i a ponent del poble d'Aiguatèbia.

## Referències

* ↑ El Pic de l'Escarabat en els ortofotomapes de l'IGN
# Ca l'Almenara

Ca l'Almenara és una obra d'Alfés (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran habitatge entre mitgeres amb tres cossos perpendiculars a la façana; més ample el del centre, que es correspon a l'entrada i a la sala gran del pis, amb dues finestres que donen al balcó. La distribució de la planta baixa és típica de les cases rurals amb la quadra, el celler i una habitació amb recipients de pedra pel gra.

## Història

En una finestra apareix la data de 1685 i el cognom "PEIRÓ", que pot ser és una traça del constructor.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Almenara». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Pere Cunill i Padrós

Pere Cunill i Padrós (Vic, 17 de març de 1903 - Barbastre, 12 d'agost de 1936) fou un religiós claretià. És venerat com a beat per l'Església Catòlica.
Provinent d'una família vinculada al negoci dels embotits, va ingressar al seminari de Vic. Al 1922 es va incorporar als claretians i al 1927 va ser ordenat sacerdot. Al 1932 era administrador del seminari de la diòcesi de Barbastre. A l'inici de la Guerra civil espanyola, fou executat, juntament amb els seus companys de comunitat, per milicians anarquistes.
El 25 d'octubre de 1992 fou beatificat pel Papa Joan Pau II.

## Referències

* ↑ «Pedro Cunill Padró». martiresdebarbastro.org. [Consulta: 20 setembre 2019].
* ↑ «13 d'agost. Beats Màrtirs Claretians de Barbastre». claretians.cat. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Felipe de Jesús Munárriz Azcona y 50 compañeros, Beatos». catholic.net. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Blessed Pere Cunill Padrós». catholicsaints.info. [Consulta: 20 setembre 2019].

## Vegeu també

* Beats màrtirs claretians de Barbastre
# Pepe & Rubianes

Pepe & Rubianes és una pel·lícula documental espanyola dirigida per Manuel Huerga sobre l'humorista galaico-català Pepe Rubianes, mort l'1 de març del 2009 als 61 anys per un càncer de pulmó. Fou estrenada en cinemes el 23 de desembre de 2011. Segons el director, "és el retrat d'una persona lliure i això li va costar més d'un disgust i un problema perquè hi ha qui no tolera la llibertat d'expressió". Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

En un pis del Passeig de Gràcia de Barcelona, el 12 de gener de 2011, es reuneixen per sopar un grup d'amics de Pepe Rubianes, que s'autodenominen "Les vídues de Rubianes": Joan Lluís Bozzo, Pepe Molina; Joan Gràcia (membre del Tricicle), Lucila Aguilera (ex-esposa durant set anys), Carles Flavià, María Rosales (el seu amor), Toni Coll (el seu mànager), Manel Pousa ("el pare Manel") i Joan Manuel Serrat. Durant el sopar tots recorden anècdotes i moments que el definien com a còmic i com a persona. Això combinat amb fotografies i fragments dels seus shows i de les entrevistes amb Andreu Buenafuente, Albert Om i Toni Soler.

## Producció

Manuel Huerga va participar en un d'aquest sopars i li va donar la idea, compartida pel productor Jaume Roures que Rubianes no havia tingut un acomiadament adequat, i que no hi ha millor homenatge que uns amics al voltant d'una taula recordant-lo.

## Nominacions

Inicialment fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula documental de 2013, però la seva candidatura fou retirada “per desig exprés de la productora Versátil Cinema”, segons una nota feta pública per l'Acadèmia del Cinema Català.

## Referències

* ↑ Manuel Huerga: " el film 'Pepe & Rubianes' és el retrat d'una persona lliure", Regió 7, 24 de novembre de 2011
* ↑ Pepe & Rubianes, esadir.cat
* ↑ Pepe & Rubianes al web de Manuel Huerga
* ↑ Huerga dirige un documental sobre Pepe Rubianes, El Periódico, 8 de desembre de 2011
* ↑ Huerga: "'Pepe & Rubianes' és el retrat d'una persona lliure", elmon.cat, 8 setembre de 2015
* ↑ ‘Pepe & Rubianes' es retira dels Gaudí, Avui, 14 de gener de 2013

## Enllaços externs

* Tràiler del documental a YouTube
# Hoplobatrachus crassus

Hoplobatrachus crassus és una espècie de granota que es troba a l'Índia.

## Referències

* Padhye, A., Manamendra-Arachchi, K., de Silva, A., Dutta, S., Shrestha, T.K. & Bordoloi, S. (2004). Hoplobatrachus crassus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 21 d'abril del 2008 (en anglès).
# Petroica rosada

La petroica rosada (Petroica rodinogaster( és una espècie d'ocell passeriforme de la família Petroicidae que es distribueix pels boscos temperats i subtropicals de Tasmània i del sud-est d'Austràlia.
Descrit pel naturalista belga Auguste Drapiez l'any 1819, el pit-roig rosa és membre de la família dels petroïcidae d'Australàsia. Els estudis d'hibridació de l'ADN de Sibley i Ahlquist van situar aquest grup en un parvorder de Corvida que comprenia molts passeriformes tropicals i australians, inclosos pardalotes, Malúrids, menjamels i corbs. Tanmateix, les investigacions moleculars posteriors (i el consens actual) situen els pit-roigs com una branca molt primerenca dels Passerida (o ocells "avançats") dins del llinatge dels ocells cantors. Les proves de l'ADN nuclear i mitocondrial dels membres australians del gènere Petroica suggereixen que els pit-roigs rosats i rosats són el parent més proper entre ells dins del gènere.
El nom genèric Petroica deriva del grec antic petros "pedra" i oikos "casa". El nom específic rodinogaster deriva del grec antic rhodinos 'rosa' i gaster 'ventre'.

## Referències

* ↑ «Petroica rosada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
* ↑ Gill, F. and D. Donsker, eds. (2020). IOC World Bird List (v 10.1). Doi 10.14344/IOC.ML.10.1. http://www.worldbirdnames.org/
* ↑ Boles, Walter E. The Robins and Flycatchers of Australia. Sydney: Angus & Robertson, 1988, p. 35. ISBN 0-207-15400-7.
* ↑ Phylogeny and Classification of Birds: A Study in Molecular Evolution. New Haven, CT: Yale University Press, 1990, p. 603, 610–27. ISBN 0-300-04085-7.
* ↑ «Phylogeny and diversification of the largest avian radiation». PNAS, vol. 101, 30, 2004, pàg. 11040–45. Bibcode: 2004PNAS..10111040B. DOI: 10.1073/pnas.0401892101. PMC: 503738. PMID: 15263073.
* ↑ «Multi-locus phylogeny clarifies the systematics of the Australo-Papuan robins (Family Petroicidae, Passeriformes)». Molecular Phylogenetics and Evolution, vol. 53, 1, 2009, pàg. 212–19. DOI: 10.1016/j.ympev.2009.05.012. PMID: 19463962.
* ↑ Jobling, James A. «Helm Dictionary of Scientific Bird-names». [Consulta: 7 abril 2020].
# Ca l'Eudald

Ca l'Eudald és una masia del barri d'Horta, a Barcelona.

## Descripció

Casa de planta baixa arrenglerada amb altres edificacions. Portal d'arc de mig punt i balcó central. A la resta de la façana hi ha quatre finestrals i un rellotge de sol. Davant de la casa hi ha un pati d'accés, clos per una tanca i una porta de ferro.
A la dreta de la masia s'estenen els seus bancals d'horta, al llarg del carrer que havia estat el torrent de la Carabassa.

## Història

Inicialment es considerava una casa del carrer d'Aiguafreda, però en desaperèixer el torrent de Carabassa i urbanitzar-se com a carrer Llobregós, va passar a pertànyer a aquest carrer. El 1854 Eudald Barnet Antonés i la seva dona Narcisa Molins Baliarda van comprar el terreny on després van edificar la casa. Eudald Barnet era rajoler i fabricava rajoles de la terra que treia del terreny de la seva finca (avui horts), d'aquí ve que aquest terreny sigui molt més baix que on està situada la casa. Ultra l'horta del costat, tenien vinyes a la Font del Gos, a la part alta d'Horta, prop d'on ara hi ha els grans dipòsits esfèrics de gas, encara que el cup, la premsa i el celler eren aquí. Narcisa Molins era bugadera i rentava roba de gent benestant dels carrers Princesa i Montcada de Barcelona i quan tenia molta feina llogava dones perquè l'ajudessin a rentar. Tenien cinc pous amb els corresponents safareigs. Actualment conserven dos pous i dos safareigs en molt bon estat. Maria Rovira Barnet és de la cinquena generació de la família que viu a la casa.
Sembla que la família Bernet té quelcom a veure amb els que foren masovers de Ca n'Andalet.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Ca l'Andal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
* 1 2 3 4 5 6 7 Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó

## Bibliografia

* Bou i Roura, Lluís. Ajuntament de Barcelona. Itineraris Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona, 2002. Dipòsit legal B.22.877-2002. ISBN 84-7609-991-6.
# Ca l'Eufil

Ca L’Auferil és una obra modernista de Sant Antoni de Vilamajor (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El cos central té la façana adavançada, als laterals, els murs, doncs, guanyen profunditat. A un d'ells s'aixeca una torre que sobresurt de la resta de l'edifici, està coronada amb merlets. Al pis superior del cos principal hi ha una galeria. Les finestres són ogivals i parabòliques.

## Història

Va ser feta durant el bienni 1911-1912 per a la família Auferil de Mataró. Va ser habitada fins a la postguerra. Llavors fou comprada per una altra família de Mataró. Posteriorment fou propietat de Rafel Bertran, que viu al mateix Sant Antoni de Vilamajor, i que estava intentant restaurar-la i condicionar-la de nou.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Eufil». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 juliol 2018].