OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Supercúmul Linx–Ossa Major

El Supercúmul Linx–Ossa Major és un supercúmul a la regió de Linx-Ossa Major. Va ser descobert per Giovanelli i Haynes el 1982. El supercúmul està connectat al Filament Linx-Ossa Major.

## Referències

* ↑ Mardirossian, F. Clusters and Groups of Galaxies: International Meeting Held in Trieste Italy, September 13–16, 1983 (en anglès). Springer Science & Business Media, 2012, p. 56. ISBN 9789400964129.
* ↑ Hewitt, Adelaide. Observational Cosmology: Proceedings of the 124th Symposium of the International Astronomical Union, Held in Beijing, China, August 25–30, 1986 (en anglès). Springer Science & Business Media, 2012, p. 317. ISBN 9789400938533.
* ↑ Croswell, Ken. The Universe at Midnight: Observations Illuminating the Cosmos (en anglès). Simon and Schuster, 2002, p. 291. ISBN 9780743218818.
# Flanders (Nova York)

Flanders és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 3.646 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Flanders tenia 3.646 habitants, 1.260 habitatges, i 889 famílies. La densitat de població era de 114,7 habitants per km².
Dels 1.260 habitatges en un 37,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,5% hi vivien parelles casades, en un 16,4% dones solteres, i en un 29,4% no eren unitats familiars. En el 21,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,88 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 31,7% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 8,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.711 $ i la renda mediana per família de 49.031 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.548 $ mentre que les dones 23.897 $. La renda per capita de la població era de 19.484 $. Entorn del 8,4% de les famílies i el 13,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Flanders». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Flanders». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Marina Continental

La Marina Continental va ser la marina dels Estats Units durant la Guerra de la Independència dels Estats Units. Formada el 1775, la flota es va fer relativament substancial a través dels esforços del patró de la Marina Continental John Adams i el vigorós suport del Congrés davant d'una dura oposició, considerant les limitacions imposades als subministraments dels patriotes.
L'objectiu principal de la marina era interceptar els enviaments de subministraments britànics i generalment interrompre les operacions comercials marítimes britàniques. La flota inicial consistia en mercants convertits a causa de la manca de finançament, mà d'obra i recursos, amb el vaixells de guerra exclusivament dissenyats tan sols a les acaballes del conflicte. Els vaixells que van arribar a la mar van tenir èxit poques vegades i l'esforç va contribuir poc al resultat general de la guerra.
La flota va servir per ressaltar alguns exemples de resolució Continental, promocionant de forma notable el capità John Barry. Va proporcionar l'experiència necessària a una generació d'oficials que van seguir comandant en conflictes en els que es va veure involucrada la primera Marina dels Estats Units.
Acabada la guerra i amb la necessitat del govern federal de disposar de tot el capital disponible, el darrer vaixell de la Marina Continental, Alliance, va ser subhastat el 1785 a un licitador privat.
La Marina Continental és el primer establiment del que ara és la Marina dels Estats Units.

## Referències

* ↑ Miller, 1997, p. 16.

## Bibliografia

* Miller, Nathan. The U.S. Navy: a history. 3a ed. Annapolis (Maryland): Naval Institute Press, 1997. ISBN 1-55750-595-0. OCLC 37211290.
# Jarrapellejos

Jarrapellejos és una pel·lícula espanyola de 1988. Dirigida per Antonio Giménez-Rico, es va presentar en el 38è Festival Internacional de Cinema de Berlín. La pel·lícula és una adaptació de la novel·la Jarrapellejos, de Felipe Trigo, escriptor que el seu naturalisme va ser considerat escandalós en el seu temps. Melodrama sobre una temàtica de principis del segle XX amb un fort component social.

## Sinopsi

En una petita població extremenya, La Joya, tot gira entorn de don Pedro Luis Jarrapellejos, el cacic, un personatge que domina persones i hisendes i nomena o destitueix alcaldes i governadors. Tot està a la seva mà, excepte Isabel (Aitana Sánchez-Gijón), una noia del poble que se li resisteix. Un dia Isabel i la seva mare apareixen, a la seva casa, violades i assassinades. Jarrapellejos, commogut per l'horrible crim, no pararà a fins a trobar als culpables.

## Repartiment

* Antonio Ferrandis - Pedro Luis Jarrapellejos
* Juan Diego - Saturnino
* Lydia Bosch - Ernesta
* Amparo Larrañaga - Purita
* Joaquín Hinojosa - Juan Cidoncha
* Miguel Rellán - Gato
* Aitana Sánchez-Gijón - Isabel
* Carlos Tristancho - Mariano
* Florinda Chico - María del Carmen
* José Coronado - Octavio Trillo

## Palmarès cinematogràfic

III Premis Goya
| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor adaptat | Antonio Giménez-Rico Manuel Gutiérrez Aragón | Guanyadors |
| Millor actor | Antonio Ferrandis | Candidat |
| Millor director artístic | Rafael Palmero | Candidat |
| Millor disseny de vestuari | Javier Artiñano | Candidat |

## Referències

* ↑ «Berlinale: 1988 Programme». [Consulta: 5 març 2011].
* ↑ Jarrapellejos, en la web Fotogramas.es, consultada el 31 de agosto de 2017.
* ↑ Jarrapellejos al web dels Premis Goya
# Joan Baptista Roca Mora

Joan Baptista Roca Mora (Palma, s. XVIII - 1803), jurista mallorquí.

## Biografia

Fill del notari Guillem Roca Poderós, estudià al col·legi de Montisión de Palma i a la Universitat Literària de Mallorca, on es doctorà en dret civil i canònic. Es va casar el 1749 amb Aina Pol Gamundí, de família acomodada de Binissalem. Advocat de presos de fe, el 1745 sol·licità la plaça d'advocat fiscal del Sant Ofici. Fou consultor del Sant Ofici i jutge d'apel·lacions del Consolat de Mar. El 1767 va formar part de la comissió encarregada d'embargar els béns als jesuïtes expulsats. Les seves obres són de caràcter jurídic i antilul·lista. Va ser un aferrissat contrari de les doctrines de Ramon Llull, rebatent els fulletons dels lul·listes i publicant poemes i epístoles. El 1768, en morir Joan Antoni Artigues, fou nomenat per a succeir-lo com oIdor de l'Audiència de Mallorca. Ocupà el càrrec 27 anys, fins a jubilar-se el 1795. Fou reemplaçat per Lleonard Oliver.
Va arribar a ser l'oïdor degà de l'Audiència. Com els altres jutges de l'administració borbònica de Mallorca, tampoc va ascendir a places superiors fora de l'illa. Tots o van morir en el càrrec o es van jubilar en ell. El 1776 el conseller d'Índies Lanz de Casafonda escrivia al secretari de Gràcia i Justícia que no convenia destinar-lo a Barcelona donada la seva postura antijesuitica i antilul·lista i "a més que tot i que el fessin conseller de Castella no deixaría la seva pàtria, alçant la casa i portant la família a altres països que miren els mallorquins com estrangers ". Va ser reemplaçat per Lleonard Oliver. Com oïdor degà va ser president de la Junta de Cabals Comuns. Va ser fundador de la Societat Econòmica mallorquina d'Amics del País, membre de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona i autor de diverses al·legacions jurídiques impreses. Com a conseqüència de les seves activitats polèmiques, va passar els últims anys de la seva vida marginat de la societat mallorquina i enemistat amb la seva família.

## Referències

* ↑ «Joan Baptista Roca Mora». Real Academia de la Historia. [Consulta: 2020].
# Illa del Català

L'Illa del Català (Scoglio del Catalano en italià, Su Cadelanu en llengua sarda) és un illot que fa part de l'àrea marina protegida de la península del Sinis – Illa Mal de Ventre, a cinc milles marines de la costa centre occidental de l'illa de Sardenya i a 6,1 milles nàutiques al sud-oest de l'illa de Mal de Ventre. Té un diàmetre de 200 metres escassos i és una de les dues zones “A” de reserva total del parc marítim.
La seva constitució és essencialment de roca basàltica negra, fet que li dona un color característic que la fa visible a moltes milles de distància i amb condicions de visibilitat no necessàriament òptimes, de lluny pot ésser confosa amb una embarcació mercant.
Administrativament fa part del municipi de Cabras a la província d'Oristany. No hi ha construccions tret d'un far automàtic de suport a la navegació nocturna, que de fa uns anys està fora de servei. El seu nom procedeix de la presència dels pescadors algueresos, catalanoparlants, que arribaven a aquesta zona per pescar llagosta i corall, i restaven durant llargs períodes a la zona, tant a l'illa del Català com a l'illa més gran de Mal de Ventre.

## Referències

* ↑ srl, Futuraweb. «IL CAROSELLO - Scoglio del Catalano - Punto di Immersione - Logbook Immersioni». [Consulta: 31 maig 2022].

## Enllaços externs

* Àrea marina protegida de la Península del Sinis - Illa de Mal de Ventre
# The Spaceguard Foundation

The Spaceguard Foundation (SGF) és una organització privada amb seu a Frascati, Itàlia, on el propòsit és estudiar, descobrir i observar objectes propers a la Terra (NEO) i protegir la Terra de la possible amenaça de la seva col·lisió. La fundació és apartidista, apolítica i sense ànim de lucre, i actua com l'organització internacional que agrupa les organitzacions Spaceguard en diversos països, així com els astrònoms i organitzacions interessades en les activitats de la fundació individuals.
La fundació es va establir a Roma el 1996. Des de llavors, s'ha mogut en l'Institut de Recerca Espacial Europea (ESRIN) a Frascati. A partir de 2007, l'astrònom italià Andrea Carusi dirigeix la fundació.

## El Sistema Spaceguard

El Sistema Spaceguard és un conjunt d'observatoris que realitzen observacions d'objectes propers a la Terra (NEO). El node central Spaceguard, el lloc web de la fundació, gestiona la col·lecció i proporciona als observatoris serveis que optimitzin la coordinació internacional de les NEO. Els observatoris individuals del sistema participen en aquests serveis de manera voluntària. A partir de 2007, tots els observatoris en el sistema són amb base a terra.

## Organitzacions afins

* Spaceguard Croàcia (Croàcia)
* Spaceguard Fundació e.V. (Alemanya)
* Japan Spaceguard Association (Japó)
* Spaceguard Regne Unit (Regne Unit)

## Vegeu també

* Esdeveniment de Txeliàbinsk
* Esdeveniment de Tunguska

## Referències

* 1 2 «Brief history of the Spaceguard Foundation». The Spaceguard Foundation. Arxivat de l'original el 2004-01-26. [Consulta: 3 febrer 2007].
* ↑ «English translation of the By-laws of The Spaceguard Foundation». Arxivat de l'original el 2004-04-17. [Consulta: 12 desembre 2016].
* ↑ «Planetary Defense». Arxivat de l'original el 2015-05-26. [Consulta: 12 desembre 2016].
* ↑ «The Spaceguard System». Arxivat de l'original el 2003-07-24. [Consulta: 12 desembre 2016].

## Enllaços externs

* El Spaceguard Node Central Arxivat 2019-11-29 a Wayback Machine.
** Lloc de mirall: El Spaceguard Node Central Arxivat 2019-10-30 a Wayback Machine.
* El Spaceguard Sistema Arxivat 2003-07-24 at Archive.is
* La pàgina d'ESA en el Spaceguard Node Central
# Assats

Assats (en francès Assas) és un municipi llenguadocià, situat al departament de l'Erau, a la regió d'Occitània, abans regió de Llenguadoc-Rosselló.

## Patrimoni cultural

* Església de Sant Marçal d'Assats, església romànica del segle xii.
* Palau d'Assats, capritx montpellerí (folie montpellieraine) del segle xviii dC.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
Viccionari
# Agustí Albors i Blanes

Agustí Albors i Blanes (Alcoi, 25 de maig de 1822 - 10 de juliol de 1873) fou un polític valencià, també conegut com el pelletes. Membre del Partit Republicà Democràtic Federal, va ser alcalde d'Alcoi durant la Primera República Espanyola, i va morir violentament durant la revolució del Petroli.

## Biografia

Fill d'un industrial paperer d'idees progressistes, el 1837 ingressà a la Milícia Nacional i el 1840 al Partit Progressista. Participà en la rebel·lió de Boné el 1844, raó per la qual s'hagué d'exiliar a França i fou condemnat en contumàcia a 22 anys de presó. Va tornar arran d'un indult el 1846 i participà en la revolució de 1854.
El 1855 fou nomenat tinent d'alcalde d'Alcoi i comandant de la Milícia Nacional, però el 1856 fou destituït per Leopoldo O'Donnell, tot i que fou novament escollit regidor entre 1857 i 1860. Simultàniament es dedicà a fundar dues fàbriques tèxtils i abandonà el Partit Progressista per a passar al Partit Democràtic. Va participar en la revolta del general Joan Prim i Prats contra el govern moderat d'agost de 1867 i fou bandejat a les Illes Marianes, encara que posteriorment fou indultat.
Va dirigir la revolució de 1868 a Alcoi, presidint la Junta Provisional i enfrontant-se a l'exèrcit. Fou designat alcalde i a les eleccions generals espanyoles de 1869 fou elegit diputat a Corts pel Partit Republicà Democràtic Federal, i formà part del Club Democràtic Antón Martín de Madrid.
Va dirigir la revolta federalista a Alcoi l'agost de 1869 i fou escollit novament regidor de l'ajuntament d'Alcoi. Fou nomenat alcalde el 9 de febrer de 1873, i fou qui proclamà la Primera República Espanyola. Quan el juliol l'AIT va declarar la vaga general a Alcoi va utilitzar la força pública contra els vaguistes, raó per la qual fou assassinat i el seu cos arrossegat pels carrers d'Alcoi durant l'anomenada revolució del Petroli.

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.16. ISBN 9788495484802.

## Enllaços externs

* Agustí Albors i la Revolució del petroli a alicantevivo.org
* La revolució del petroli a estelnegre.org
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Llista d'alcaldes postforals d'Alcoi
# Guillermo Roux

Guillermo Roux (Buenos Aires, 17 de setembre de 1929 - 28 de novembre de 2021) va ser un pintor argentí conegut per les seves aquarel·les, collages i frescos.
Roux va néixer a Buenos Aires, Argentina, el setembre de 1929. El seu pare, Raúl Roux, era un conegut pintor uruguaià. Va estudiar a l'Escola de Belles Arts de Buenos Aires fins al 1948, i el 1956 va viatjar a Roma. Allà, Roux va treballar a la bottega d'Umberto Nonni com a ajudant en projectes de restauració i decoració. Va tornar a l'Argentina el 1960 i es va traslladar a la província de Jujuy, on va ensenyar art i va continuar pintant.
Va viure a Nova York, on va treballar com a il·lustrador i pintor, de 1966 a 1967, i va tornar a Buenos Aires. Va viatjar molt, exhibint a Berlín, Londres, Múnic, París i Sicília, i el 1975 va obtenir el seu primer premi internacional en la XIII Biennal d'Art de São Paulo. A això li va seguir, entre altres honors, el Premi Konex (el principal premi en l'àmbit cultural argentí), el 1982. El treball de Roux va ser agregat a la col·lecció Phillips a Washington, DC, el 1988, i va aportar un dels quatre nous frescos que es van afegir a la cúspide de la galeria comercial, Galeries Pacífic, quan va ser reobert el 1991. Roux va crear el seu propi taller d'ensenyament el 1997; els seus temes inclouen vida, arlequins, actors italians i formes geomètriques; sovint són surrealistes. Va ser nomenat ciutadà il·lustre de Buenos Aires el 2007.
Va morir el 28 de novembre de 2021, a l'edat de 92 anys.

## Referències

* ↑ «Guillermo Roux».
* 1 2 3 «Fundación Konex: Guillermo Roux».
# Plantes Medicinals de Köhler

Plantes Medicinals de Kohler (en alemany: Köhler's Medizinal-Pflanzen in naturgetreuen Abbildungen mit kurz erläuterndem Texte : Atlas zur Pharmacopoea germanica) és una obra alemanya en forma de guia sobre plantes medicinals publicada per Franz Eugen Köhler en tres volums l'any 1887. La va escriure Hermann Köhler i editada per Gustav Pabst. Conté 300 planxes de cromolitografia a plana sencera, il·lustrades per Walther Müller, C.F. Schmidt, i K. Gunther.
Koehler i Kohler són formes escrites del mateix cognom, Köhler.

## Exemple d'il·lustracions

* Carica papaya L. (whole plant, flowers)
* Carica papaya L. (whole plant, fruits)

## Referències

* Read and download Köhler's Medizinal-Pflanzen at Biodiversity Heritage Library
* Illustratedgarden.org
# Zoldo Alto

Zoldo Alto és una antiga comune italiana de la província de Belluno, regió del Vèneto, amb 1.034 habitants.
Zoldo Alto limitava amb els municipis d'Agordo, Alleghe, Borca di Cadore, Forno di Zoldo, La Valle Agordina, Selva di Cadore, Taibon Agordino, Vodo di Cadore i Zoppè di Cadore.
Pertanyien al municipi les frazioni de Brusadaz, Chiesa, Coi, Cordelle, Costa, Fusine (seu comunal), Gavaz, Iral, Mareson, Molin, Pecol, Pianaz, Rutorbol i Soramaè.
El municipi s'anomenava fins a l'any 1890 San Tiziano di Goima.
El 23 de febrer de 2016 es va fusionar amb el municipi de Forno di Zoldo creant així el nou municipi de Val di Zoldo.

## Referències

* ↑ Fonte: ISTAT - Unità amministrative, variazioni territoriali e di nome dal 1861 al 2000 - ISBN 88-458-0574-3
# Illa Llarga (Bahames)

Long Island (Illa llarga, en anglès) és una illa de vuitanta milles (gairebé 130 quilòmetres) de llarg, a les Bahames, que està dividida pel Tròpic de Càncer. L'illa té només quatre milles (6 km) d'ample, però s'estén per un tros de major longitud. Es troba a aproximadament 165 milles o 265 quilòmetres al sud-est de Nassau. Alguns dels principals assentaments són Clarence Town, que és la capital de l'illa, Hamilton, The Buckley, Scrub Hill, Simms, Salt Pond i Stella Maris. Illa Llarga és un dels districtes de les Bahames reconeguts com un dels més pintorescos de tot l'arxipèlag.

## Història

L'illa va ser originalment anomenada amb nom arahuac "Yuma". Va ser rebatejada "Fernandina" per Cristòfol Colom en el seu primer viatge el 1492. Hi ha proves arqueològiques que la tribu taína Lucaian vivia a Isla Llarga, com ho van fer en tota la cadena d'illes de Bahames. Després de la desaparició dels Lucaies, van ser portar com a esclaus a l'Espanyola i Cuba, des de llavors no hi va haver grans assentaments fins a l'arribada de nord-americans lleials a la Corona Britànica.
Els lleials a la Corona eren persones procedents principalment de Nova Anglaterra i Nova Jersey que van fugir de la Revolució Americana. Nombroses famílies es van assentar en l'època a l'Illa Llarga, cosa que va produir l'establiment d'algunes plantacions de cotó i altres activitats com la cria de bestiar i ovelles. Les plantacions van florir per només uns pocs anys i, en el moment de l'abolició de l'esclavitud el 1834, la majoria d'elles s'havia abandonat. Hi ha moltes ruïnes d'aquesta època avui en dia, la majoria de les quals són cobertes per la selva. També hi ha restes d'algunes de les cases construïdes després de l'esclavitud, que en general són petites i construïdes de pedra. Originalment tenien sostres de palla, avui, la majoria són modernes. Els descendents d'aquestes famílies segueixen estant molt esteses a l'illa. La població d'Illa Llarga és d'aproximadament 4.000 habitants.

## Economia

L'economia es basa en el turisme, l'agricultura i la pesca. Els habitants cultiven els pèsols, blat de moro, plàtans i pinyes, i tenen petits animals com porcs, gallines, cabres i ovelles. Alguns s'utilitzen com bestiar per a l'exportació. Els turistes gaudeixen de la vela, pesca, busseig, snorkeling i del relaxar en platges i l'estudi del seu peculiar paisatge, que consisteix en turons escarpats i onades al llarg de la costa oriental de l'Atlàntic, amb aigües més tranquil·les a la costa oest.
# Teatre Auditori

«Teatre Auditori» té aquests significats:
* Teatre Auditori (Granollers)
* Teatre Auditori (Navarcles)
* Teatre Auditori (Salou)
* Teatre Auditori (Sant Cugat)
* Teatre Auditori Felip Pedrell, de Tortosa
i amb la denominació de Teatro Auditorio
* Teatro Auditorio (Cuenca)
* Teatro Auditorio Federico García Lorca de Getafe
* Teatro Auditorio Buero Vallejo de Guadalajara
# Asthenochloa

Asthenochloa és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Asthenochloa tenera
# Alberto Joaquim Vinama

El brigadier Alberto Joaquim Vinama (mort el 10 d'octubre de 1986), també conegut com a Chendovava, fou un militar angolès que va lluitar en la Guerra Civil Angolesa i va servir com a cap d'estat major de les Forces Armades d'Alliberament d'Angola (FALA), el braç armat d'UNITA, des de gener de 1985 fins a la seva mort en un accident d'automòbil l'octubre de 1986. Va substituir Demosthenes Amos Chilingutila, destituït com a cap d'operacions, qui va recuperar el càrrec a la mort de Vinama.

## Referències

* ↑ Kukkuk, Leon. Letters to Gabriella, 2005, p. 160.