OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platja de l'Alfacada

La platja de l'Alfacada, o platja de Migjorn, és una platja natural del municipi de Sant Jaume d'Enveja (Montsià), situada al Parc Natural del Delta de l'Ebre. Està delimitada a l'extrem dret amb el canal de l'estany de l'Alfacada, que la separa de la platja del Serrallo, i a l'extrem esquerre amb la desembocadura de la Gola de Migjorn, que la separa de la platja de Buda. Orientada al sud-est, té una longitud de 2.757 metres i una amplada mitjana de 111 metres, formada per sorra fina i mitjana, amb un pendent d'entrada a l'aigua moderat. En el rereplatja es troba una zona dunar, darrere la qual hi ha l'Estany de l'Alfacada, i més enllà arrossars. S'hi practica el nudisme. Disposa de zona d'aparcament, bar-restaurant, dutxes i lavabos portàtils.
Prop de l'extrem esquerre hi ha el mirador del Migjorn, des del que es pot observar l'Estany de l'Alfacada i l'illa de Buda, així com les nombroses colònies d'aus que habiten la zona.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Referències

* 1 2 3 «Platja Migjorn». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 3 «Platja del Migjorn». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.

## Vegeu també

* Platges de l'Alfacada, la Platjola, dels Eucaliptus i erms de la Tancada
# Platja de l'Almadrava (Alacant)

La platja de l'Almadrava d'Alacant (País Valencià) és una petita platja pedregada i també de sorra fosca, que presenta un alt grau d'ocupació a causa de les seues aigües tranquil·les. Es troba entre la platja de l'Albufereta, al sud, separada per un petit club nàutic, i el cap de l'Horta, al nord. S'hi ubiquen grans edificacions i s'hi accedix fàcilment. Com que és petita no compta amb vigilància nocturna, cosa que és aprofitada pel jovent per a fer-hi entrompades, especialment a l'estiu.
# Platja de l'Almadrava (Benicàssim)

La platja de l'Almadrava de Benicàssim és una platja de què ha sigut regenerada amb arena natural al mateix municipi de la Plana Alta (País Valencià).
El nom de platja fa referència a l'aparell de pesca (l'almadrava) de la tonyina que antigament allotjava aquesta platja, com altres de la costa mediterrània i que també conserven aquest nom.
La platja de l'Almadrava és la prolongació cap al sud de la platja de Voramar i continua més al sud amb la platja de la Torre de Sant Vicent. Estan separades entre si per uns espigons que impedeixen l'onatge. Amb unes dimensions de 600 m de longitud i uns 60 d'amplària mitjana.
Compta amb un passeig marítim que recorre les diferents platges del front marítim benicassut. Se situa en un entorn fortament urbanitzat i disposa d'accés per carrer.
Aquesta platja compta amb el distintiu de la Bandera Blava.

## Vegeu també

* Benicàssim
* Platja de Voramar
* Platja de la Torre de Sant Vicent
* Platja Heliòpolis
* Platges del País Valencià
# Peter Jánosi

Peter Jánosi (Viena, 1960) és un egiptòleg austríac.
De 1981 a 1988, Jánosi va estudiar història, egiptologia i arqueologia a la Universitat de Viena. El 1988 va esdevenir Doctor en Filosofia, i el mateix any va ser contractat a la Universitat de Viena, per ocupar-se de temes d'egiptologia. En la mateixa universitat va completar la seva habilitació en 2001. Jánosi ha treballat com a arqueòleg a Egipte des del 1983. Ha realitzat, entre altres coses, excavacions del mil·lenni II aC El seu enfocament de la recerca és l'anomenat Temps de les piràmides.

## Obres

* Die Pyramidenanlagen der Königinnen, Acadèmia de Ciències d'Àustria, Viena 1996 ISBN 3-7001-2207-1 (estudis de la sucursal del Caire de l'institut arqueològic austríac, Vol 13, Actes de l'Acadèmia en el seu conjunt, Vol 13)
* Österreich vor den Pyramiden. Die Grabungen Hermann Junkers im Auftrag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften in Wien bei der großen Pyramide in Giza, Acadèmia de Ciències d'Àustria a Viena, a la Gran Piràmide de Gizeh, l'Acadèmia de Ciències d'Àustria, Viena 1997 ISBN 3-7001-2664-6 (Actes de l'Acadèmia Austríaca de Ciències, classe d'Humanitats i Història, Vol 648,
* Giza in der 4. Dynastie. Band 1: Die Mastabas der Kernfriedhöfe und die Felsgräber, Acadèmia de Ciències d'Àustria, Viena 2004 ISBN 3-7001-3244-1 (estudis de la sucursal del Caire de l'institut arqueològic austríac, Vol 24, Actes de l'Acadèmia en el seu conjunt, Vol 30)
* Die Pyramiden. Mythos und Archäologie, Editorial C.H. Beck, Múnic 2004 ISBN 3-406-50831-6 (CH Beck Wissen 2331) (també en italià: Le Piramidi, Mulino, Bolonya, 2006 ISBN 88-15-10962-5)
* Die Gräberwelt der Pyramidenzeit, de Saverne, Mainz 2006 ISBN 3-8053-3622-5 (Llibres il·lustrats Zaberns sobre arqueologia)

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Peter Jánosi» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
* Lloc web a la Universitat de Viena
* Biografia i bibliografia de Jánosi Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Plaça de Sant Joan (Vilafranca del Penedès)

La Plaça de Sant Joan és una plaça de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una plaça de planta rectangular amb porxos a dues bandes contigües. Als altres dos costats hi ha la façana lateral de la Capella de Sant Joan i la Plaça de la Vila amb la que forma una unitat. L'espai de la plaça queda caracteritzat per la font central, pels arbres que envolten el seu perímetre interior i per la galeria porticada que la recorre exteriorment.

## Història

La Plaça de Sant Joan està situada al centre històric de Vilafranca, que coincideix amb el centre comercial i administratiu.
Té el seu origen en l'expropiació de l'antiga Comanda dels Cavallers de Sant Joan de Jerusalem, per la desamortització de 1836, i en el seu posterior enderroc l'any 1845. En aquest mateix moment es construí l'ala més llarga de la plaça, oposada a la façana lateral de la Capella de Sant Joan. El 1866 es tancà l'espai de la plaça amb la construcció de nous edificis porticats i s'hi instal·là la font central. El 1885 s'eleva el nivell de l'espai interior de la plaça destinat a la venda de fruites i verdures. El 1936, amb l'enderroc de la casa Moy per dotar d'una plaça la Casa de la Vila, es trencà la unitat de la Plaça de Sant Joan en fusionar ambdós espais.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Persatuan Sepakbola Surabaya

El Persatuan Sepakbola Surabaya, més conegut com a Persebaya Surabaya, és un club de futbol indonesi de la ciutat de Surabaya, Java Oriental.

## Palmarès

* Lliga indonèsia de futbol:
** 1997, 2004
* Lliga amateur indonèsia de futbol:
** 1950, 1951, 1952, 1975-78, 1987-88
# Peu (desambiguació)

«Peu» té aquests significats:
* Peu, extremitat dels animals utilitzada per a la locomoció
* Peu (heràldica), peça situada a la part inferior de l'escut
* Peu (unitat mètrica), unitat bàsica de la mètrica de molts idiomes en la descripció del ritme d'un poema
* Peu (unitat de longitud), unitat de mesura equivalent a uns 30 cm
* Peu (castell), la pinya castellera
* Peus de gat, sabatilles d'escalada.
* Peus de porc (gastronomia).
* Vot amb els peus, llibertat d'un individu o comunitat d'escollir la forma de govern a la que s'adscriu per mitjà del territori
* Bolets:
** Peu de rata
** Peu de rata bord
** Peu de rata groc
** Peu de rata gris
* Peu de rei, instrument de mesura.
Viccionari
# Platja de Can Nera

La platja de Can Nera és una platja natural del municipi de Sant Pere Pescador (Alt Empordà), situada al golf de Roses, entre la platja de Can Martinet i la platja de Can Sopa. És una de les vuit platges en les quals es divideix el front marítim de Sant Pere Pescador. Té una longitud de 534 m i una amplada de 82 m. Disposa de servei de vigilància, salvament i socorrisme durant la temporada d’estiu. Una franja de 100 m de la platja està habilitada per a la pràctica del kitesurf, amb zona de serveis, pràctica lliure i sanitaris-bar.

## Referències

* ↑ «Fitxes Sant Pere Pescador». Direcció General d'Ordenació del Territori i Urbanisme. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Can Nera». Catalunya.com.
* ↑ «Platja Can Nera». Badia de Roses.
* ↑ «Les Platges de Sant Pere». Ajuntament de Sant Pere Pescador.
# Jafudà Bonsenyor

Jafudà Bonsenyor (Barcelona, ca. 1250 - Barcelona, 1330) fou un metge i traductor barceloní, de religió jueva. Va publicar el Libre de paraules e dits de savis i filòsofs, d'on es coneix la frase:
| « | el rei és com el foc: qui se n'allunya no se n'aprofita, i qui s'hi acosta massa, es crema | » |

## Publicacions

* Libre de paraules e dits de savis i filòsofs

## Referències

* ↑ «Jafudà Bonsenyor». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Europeana
* ↑ Armengol, Montse; Forcano, Manuel «Jueus a Catalunya» (paper). Sàpiens. Sàpiens Publicacions [Barcelona], núm.128, 01-04-2013, p.28. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Antonio Rubió y Lluch; Albert Balcells Documents per a la història de la cultura catalana medieval. Institut d'Estudis Catalans, 2000, p. 29–. ISBN 978-84-7283-546-7 [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ Alcoberro, Ramon. «Les paraules i dites de Jafudà Bonsenyor». ElTemps.cat, 01-08-2020. [Consulta: 1r agost 2020].

## Enllaços externs

* Jafudà Bonsenyor | Galeria de Metges Catalans
* Maria Conca & Josep Guia, "El «Llibre de paraules e dits de savis e filòsofs», de Jafudà Bonsenyor, texto sapiencial catalán del siglo XIII : transmisión y traducciones" (castellà)
# Peter de Klerk

Peter de Klerk va ser un pilot de curses automobilístiques sud-africà que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 16 de març del 1935 a Pilgrim's Rest, Transvaal, Sud-àfrica.

## A la F1

Peter de Klerk va debutar a la desena i última cursa de la temporada 1963 (la catorzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 28 de desembre del 1963 el GP de Sud-àfrica al circuit de East London.
Va participar en un total de quatre proves puntuables pel campionat de la F1, disputades en quatre temporades no consecutives (1963, 1965 i 1969-1970), aconseguint una desena posició com a millor classificació i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | Posició | Punts |
| 1963 | Otelle Nucci | Alfa Romeo Special | Alfa Romeo | MON | BEL | HOL | FRA | GBR | ALE | ITA | USA | MEX | SUD Ret | | | | - | 0 |
| 1965 | Otelle Nucci | Alfa Romeo Special | Alfa Romeo | SUD 10 | MON | BEL | FRA | GBR | HOL | ALE | ITA | USA | MEX | | | | - | 0 |
| 1969 | Brabham Racing Organization | Brabham | Repco | SUD NC(9) | ESP | MON | HOL | FRA | GBR | ALE | ITA | CAN | USA | MEX | | | - | 0 |
| 1970 | Team Gunston | Brabham | Ford | SUD 11 | ESP | MON | BEL | HOL | FRA | GBR | ALE | AUT | ITA | CAN | USA | MEX | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Pirecmes

Pirecmes (en grec antic Πυραίχμης) va ser, segons la mitologia grega, un dels dos caps del contingent de peons (els habitants de Peònia) que van anar a la guerra de Troia per ajudar el rei Príam.
Pirecmes va matar Eudor, que era l'escuder o el conseller de Pàtrocle durant la batalla, però va morir a mans del mateix Pàtrocle o potser va ser mort per Diomedes. Va ser enterrat a Troia. El Catàleg dels troians el fa natural d'Amidó, vora el riu Axios.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 439. ISBN 9788496061972.
# Pirazolona

Una pirazolona és un heterocicle de 5 membres que conté dos àtoms de nitrogen adjacents. Es pot veure com un derivat del pirazole que posseeix un grup carbonil addicional (C=O). Els compostos que contenen aquest grup funcional són útils comercialment en analgèsics i colorants.

## Estructura i síntesi

La pirazolona pot existir en dos isòmers: 3-pirazolona i 4-pirazolona.

## Referències

* ↑ Kornis, Gabe I.. «Pyrazoles, Pyrazolines, and Pyrazolones». A: Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, 2000. DOI 10.1002/0471238961.1625180111151814.a01. ISBN 0471238961.
# Pic de Baserca

El Pic de Baserca és una muntanya que es troba en límit dels termes municipals de la Vall de Boí i de Vilaller, a l'Alta Ribagorça; situada en el límit del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici i la seva zona perifèrica.
El pic, de 2.872,7 metres, es troba en el punt d'intersecció de les carenes que delimiten la septentrional Vall de Besiberri, l'occidental Vall de Barravés i l'oriental Vall de Llubriqueto. Està situat al nord-nord-oest del Pic del Cap d'Estany Roi, al sud-oest del Coll Arenós i al sud-est de la Collada de Baserca.

## Rutes

* Per la Vall de Llubriqueto: via Barranc de Llubriqueto, Pla de la Cabana i Estany de Gémena de Baix. Es presenten en aquest últim punt dues alternatives:
** Estany Gémena de Dalt i Coll Arenós.
** Pic de l'Estany Gémena, Cresta dels Gémena i Pic del Cap d'Estany Roi.
* Per la Vall de Besiberri: via Barranc de Besiberri, Estany de Besiberri, Estanyet de l'Obaga de Besiberri i Coll Arenós.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Pic de Baserca. [Consulta: 01/10/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Maurice Boitel

Maurice Boitel (Tillières-sur-Avre, 31 de juliol de 1919 - Audresselles, 11 d'agost de 2007) fou un pintor, litògraf i ceramista francès.

## Biografia

Fou un pintor figuratiu de la jove pintura (Jeune peinture) de l'escola de París, i va pintar molt a Cadaqués, després d'haver freqüentat l'Escola Nacional Superior de Belles Arts, de París, on va conèixer als seus amics Bernard Buffet, Daniel du Janerand i Louis Vuillermoz.
Maurice Boitel va obtenir diversos premis, entre els quals destaca el premi de la casa Abd-el-Tif a Alger, on va romandre dos anys (1946-1947). També va obtenir gairebé tots els premis de pintura francesa, la medalla d'or de l'Institut de França i la dels Artistes Francesos, i va ser membre dels comitès dels principals salons de París (Salon d'Automne, saló des Artistes Français, Saló de la société Nationale des Beaux Arts, Salon "Comparaisons", Salon "Terra Llatina", Salon du dessin et de la Peinture à l'eau).
Va pintar sobretot a Cadaqués, a Audresselles, a Boulogne-sur-Mer, a Nuits-Saint-Georges (Borgonya), a Embasac, a les illes de l'oceà Atlàntic, ja Niça, Roma, Florència i Venècia.

### Homenatges

El municipi de París anuncià que posaria el seu nom a passeig que envolta el Llac Daumesnil i el de Audresselles, el passeig que voreja el mar.

## Referències

* ↑ Surroundings of the Marne and their painters, de Michel Riousset. Press Lienhart printing works and Co (1986).
* ↑ Maurice Boitel, d'Alger à Nuits-Saint-Georges, ed. musée de Nuits-Saint-Georges (2011)

## Enllaços externs

* Web dedicat a l'obra de Maurice Boitel Arxivat 2021-02-28 a Wayback Machine.
# Iltani

Iltani (fl. ~1750 aC) va ser una reina pertanyent a la primera dinastia de Babilònia.
Els arxius de la reina Iltani, esposa del sobirà Aqba-Hammu, van ser descoberts a Karana, al jaciment arqueològic de Tell Rimah (Iraq). La part més important de l'arxiu de tauletes cuneïformes conté 200 cartes i notes administratives que es relacionen directament amb la reina Iltani.
La reina Iltani tenia grans finques. Les cartes afirmen que la reina Iltani havia estat involucrada en indústries relacionades amb el funcionament del palau reial descoberts al lloc Tell Rimah, especialment els tèxtils i els aliments. Es va assegurar de satisfer les necessitats urgents i freqüents del seu marit en matèries de propietats i personals. Hi ha abundant documentació del treball de la reina Iltani en el camp de la supervisió de la indústria tèxtil al palau reial del lloc Tell Rimah. L' «Administració d'Iltani» va emprar a 15 dones i 10 homes. També va participar en el negoci del metall, sent la receptora del coure del seu marit.
La reina Iltani tenia una germana anomenada Belassunu.

## Sacerdotesses Nadītu anomenades Iltani

Hi va haver almenys tres sacerdotesses Nadītu anomenades Iltani: la germana del rei Hammurabi, la filla del rei Sin-Mubal·lit i la germana del rei Ammiditana.
Les excavacions realitzades a la ciutat de Sippar, l'edifici més important del qual és el temple de Xamaix, va revelar més de 60.000 fragments de tauletes que proporcionen una descripció de la vida de les dones en l'era Paleo-Babilònica i, més particularment, de les sacerdotesses Nadītu. Les dones eren tan actives com els homes al temple i al claustre. Només les dones podrien convertir-se en sacerdotesses Nadītu. Eren verges i vivien en el gagum (un claustre habitat exclusivament per dones, com un convent).
Hi havia unes 200 sacerdotesses Nadītu de Xamaix que vivien al claustre alhora. La major part provenia de les famílies reials o de la classe alta. Iltani, la germana del Rei Hammurabi, feia ofrenes de pastissos durant els dies festius. També va llogar el seu hort per a pagar impostos endarrerits i va llogar les seves terres a un escriba.

## Homenatge

Iltani és una de les 999 dones que el seu nom figura al Heritage Floor del The Dinner Party, de Judy Chicago. Està associada a la deessa Ixtar, la tercera convidada de l'ala I de la taula.

## Referències

* ↑ (anglès)Stéphanie Dalley (2002) Mari and Karana : two old Babylonian cities - ISBN 1931956022
* ↑ (anglès)American schools of Oriental Research - Biographical notes on the Naditu women of Sippar - Rivkah Harris - Chicago, États-Unis
* ↑ (anglès)Elisabeth Meier Tetlow (2004) Women, Crime and Punishment in Ancient Law and Society : Volume 1 : The Ancient Near East. ISBN 0826416284
* ↑ (anglès)W.F. Leemans (1950) The old-Babylonian merchant, his business and his social position Leiden. E.J. Brill. p. 96
* ↑ (anglès)Rivkah Harris (1975). Ancient Sippar : a demographic study of an old-Babylonian city. 1894-1595 BC.
* ↑ Musée de Brooklyn - Iltani
# Cap Espartel

El cap Espartel (francès: Cap Spartel) és el promontori de 135 metres d'altura que forma l'extrem nord-oest del Marroc (però no el punt més al nord del Marroc), a uns 12 km a l'oest de Tànger.
En època clàssica fou anomenat Promontorium Ampelusia. Els geògrafs àrabs antics no li donen nom i només diuen que estava enfront d'al-Agharr (Tarf al-Aghar, Trafalgar). El nom d'Ishbartal (probablement emparentat al llatí Spartaria, lloc abundant en espart) apareix esmentat a al-Bakrí. El seu nom àrab fou Ras al-Xacar; els natius no li coneixen el nom Ishbartal o similar (excepte Espartel dels castellans que anomenen Ras Spartel رأس سبارتيل) i fou conegut com cap de les Vinyes. Hi ha un antic far obert el 15 d'octubre de 1864. Quan el cap s'acaba baixa al sud ràpidament i acaba en una plana limitada per l'ancorada de Jerèmies al mig de la qual hi ha una muntanya de forma curiosa que els anglesos anomenaven Nipple. Les properes grutes d'Hèrcules són avui dia un atractiu turístic.
El 1670 s'hi va lliurar un combat entre naus anglo-holandeses i vaixells algerians. El 20 d'octubre de 1782 s'hi va lliurar la batalla del cap d'Espartel entre la flota franco-espanyola (46 vaixells) manada per Luís de Córdoba, i la britànica (34 vaixells) manada per Lord Howe que anava a Gibraltar (assetjada) a portar socors, cosa que va aconseguir amb gran habilitat. Córdoba el va empaitar quan ja es retirava i els va aconseguir atrapar a Cap Espartel; després d'hores d'enfrontament els britànics es van saber retirar hàbilment; cada part es va atribuir la victòria. El 29 de setembre de 1936 es va lliurar una altra batalla entre republicans i colpistes espanyols en què aquestos, que tenien vaixells de superior poder, van derrotar els republicans i van trencar el bloqueig de l'Estret de Gibraltar.

## Referències

* Ch. Didier, «Le Maroc. IV. Ceuta», Revue des Deux Mondes, volum XIII, 1838
* Jean-René Vanney, Loïc Ménanteau, Géographie du golfe ibéro-marocain, Casa de Velázquez

## Enllaços externs

* (anglès) Lighthouses of Morocco Arxivat 2011-05-22 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Jean-René Vanney, Loïc Ménanteau, Géographie du golfe ibéro-marocain, Instituto Hidrográfico, Lisbonne, et Casa de Velázquez, 2004, 228 p. ISBN 8-4955-5551-4
# Bartomeu Alcalís

Bartomeu Alcalís va néixer a finals del segle XV o principis del segle xvi.

## Biografia

Bartomeu Alcalís durant el rectorat de Cristòfor Castellví va exercir com a professor en arts i medicina, concretament entre 1534-1537 i 1539-1542. Amb posterioritat la seva tasca com a docent es va veure interrompuda, ja que l'1 d'agost de 1543 va ser nomenat rector de l'Estudi General de Barcelona, càrrec que va exercir fins al 31 de juliol de 1544 i entre l'1 d'agost de 1549 i el 31 de juliol de 1550.
Altrament va exercir de tresorer en les etapes 1537-1538, 1540-1541 i 1545-1546.
Esmentar que després d'haver estat rector i tresorer va retornar a la docència i fou professor d'arts i medicina durant els anys 1553 i 1555.
Va morir a la segona meitat del segle xvi.

## Referències

* 1 2 Fernández Luzón, Antonio. "La Universidad de Barcelona en el siglo XVI" edició en accés obert del text original, tesi doctoral a la UAB Barcelona, 2003, p. 633-634
* ↑ Fernández Luzón, Antonio. "La Universidad de Barcelona en el siglo XVI" edició en accés obert del text original, tesi doctoral a la UAB Barcelona, 2003, p. 634-635

## Bibliografia

* Fernández Luzón, Antonio. "La Universidad de Barcelona en el siglo XVI". Barcelona: Publicacions i Edicions Universitat de Barcelona, 2005. 342 p. (edició en accés obert del text original, tesi doctoral a la UAB)
# PZC

PZC té els següents significats:
* Provinciale Zeeuwse Courant, diari publicat a Zelanda, als Països Baixos
* PZC també és el codi UCI del Profel Continental Team, equip ciclista de Bèlgica
# Ermitoris i restes d'un poblat medieval al Pou del Merli

Ermitoris i restes d'un poblat medieval al Pou del Merli és una obra de Martorell (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Els ermitoris són tres, dos dels quals han estat modificats posteriorment. L'altre es conserva força bé i és el més interessant. Excavat artificialment a la roca, amb l'entrada a migjorn. La paret de façana, de pedra calcària, es tallà amb instruments de ferro, formant un rectangle enfonsat. De planta ovalada i coberta de volta, té un banc interior rebaixada i un armariet al fons. S'hi trobà ceràmica dels primers segles medievals. Al cim del cingle on s'obren els ermitoris hi ha restes d'un poblat, probablement alt medieval, amb restes d'una rotonda de 6,5 m de diàmetre, de pedra seca, altres parets rectangulars i restes de la muralla.

## Història

No es conserva documentació antiga d'aquesta zona. Manuel Riu, per deducció històrica i comparació d'estructures, ha assenyalat com a probable una datació vers el segles IX i X.

## Referències

* 1 2 «Ermitoris i restes d'un poblat medieval al Pou del Merli». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# Pic de Bau (Arboçols)

El Pic de Bau és una muntanya de 1.014,4 m alt del límit dels termes comunals d'Arboçols, Eus i Campossí, els dos primers de la comarca del Conflent, i el tercer, de la de la Fenolleda, a la Catalunya del Nord el primer i a Occitània el segon, si bé en una comarca històricament unida a la Catalunya del Nord. És, per tant, un dels límits septentrional dels Països Catalans.
És és a l'extrem nord-occidental del terme d'Arboçols, a l'oriental del d'Eus i al sud-oriental del de Campossí, al nord-oest del Roc del Cucut i al nord-est del Coll d'en Guers.

## Referències

* ↑ El Pic de Bau en els ortofotomapes de l'IGN