OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Borís Sxerbina

Borís Ievdokímovitx Sxerbina (en rus: Бори́с Евдоки́мович Щерби́на) va ser un polític soviètic que va exercir com a vicepresident del Consell de Ministres entre 1984 i 1989. Durant aquest període va supervisar la gestió de la crisi de dues grans catàstrofes: el desastre de Txernòbil de 1986 i el terratrèmol armeni de 1988.
Sxerbina va néixer a Debàltseve, a l'RSS d'Ucraïna, el 5 d'octubre de 1919, fill d'un ferroviari. Es va unir al PCUS el 1939 i lluità com a voluntari durant la Guerra d'Hivern amb Finlàndia. Shcherbina es va graduar a l'Institut Kharkov d'Enginyers de Transport ferroviari el 1942.
Sxerbina treballà en el desenvolupament de la indústria del petroli i el gas a la Sibèria Occidental mentre exercia com a primer secretari del PCUS a l'óblast de Tiumén, i més tard com a Ministre de Construcció d'Indústries del Petroli i el Gas (1973-1984). El 1976, Sxerbina es convertí en membre del Comitè Central del PCUS, càrrec que mantindria fins a la seva mort.
L'any 1984 fou nomenat vicepresident del Consell de Ministres, i com a tal va ser l'encarregat d'afrontar les conseqüències de l'accident de Txernòbil del 1986. Dos anys més tard jugà el mateix paper el terratrèmol armeni de 1988, on es va acceptar suport internacional d'Àustria i Txecoslovàquia, que disposaven de rescatadors que usaven imatges tèrmiques i gossos especialment entrenats per aquest tipus de catàstrofes. El 1990 es va oposar a l'elecció de Borís Ieltsin per a la presidència del Soviet Suprem.

## Sèries

La figura de Sxerbina és interpretada per Vernon Dobtcheff al docudrama Surviving Disaster de la BBC (2006), i per Stellan Skarsgård a la minisèrie Sky/HBO Chernobyl (2019).

## Referències

* 1 2 Hewett, Ed A.; Winston, Victor H.. Milestones in Glasnost and Perestroyka: Politics and People (en anglès). Brookings Institution Press, 2010, p. 20. ISBN 9780815719144 [Consulta: 12 setembre 2020].
* 1 2 «1». A: Report on the USSR (en anglès). 1-13. RFE/RL, 1989 [Consulta: 12 setembre 2020].
* 1 2 3 4 Chirskov, V. «Borís Sxerbina» (en rus). Gubkinskaya nedelya, 06-10-2014 [Consulta: 12 setembre 2020]. Arxivat 31 de maig 2021 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-05-31. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ Prokhorov, Aleksandr M. Great Soviet Encyclopedia (en anglès). Macmillan, 1973, p. 562 [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ Högselius, Per. Red gas : Russia and the origins of European energy dependence (en anglès). Palgrave Macmillan, 2013, p. 34, 137, 178. ISBN 9781137286147 [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «Десять Хиросим Спитака – воспоминания казахстанца о страшном землетрясении» (en rus). Sputnik, 07-12-2017 [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ Gutiérrez, Àlex «El terror ben real de ‘Chernobyl'». ARA, 06-05-2019 [Consulta: 6 setembre 2020].
* ↑ De la Torre, Toni «El terror de Txernòbil». El Temps, 06-05-2019 [Consulta: 7 setembre 2020].
# Borís Tomaixevski

Borís Víktorovitx Tomaixevski (en rus, Борис Викторович Томашевский; Sant Petersburg, 29 de novembre de 1890 – Hurzuf, 24 d'agost de 1957) va ser un teòric del formalisme rus i historiador de la literatura russa. Va ser un membre del cercle lingüístic de Moscou i l'OPOJAZ.
Tomaixevski va rebre formació en estadística i enginyeria elèctrica a Lieja i París. Es va incorporar a l'Institut d'Història d'Art el 1921, però més tard es va traslladar a la Casa Puixkin, on va dirigir el departament de manuscrits entre 1946 i 1957 i el departament d'estudis de Puixkin el 1957. Va ser involucrat en l'elaboració del Diccionari Uixakov i va supervisar les primeres edicions soviètiques de Puixkin i les obres completes de Fiódor Dostoievski. També va ajudar a establir el Museu Puixkin de Hurzuf, un poble costaner de Crimea, on va morir i va ser enterrat.
La seva monografia Teorija literatury. Poetika (Leningrad, 1925), va ser la primera exposició sistemàtica de la doctrina formalista. Tomaixevski distingeix tres actituds en la investigació literària: la històrica, la teòrica i la normativa, que es consolidarien posteriorment en la història, la teoria i la crítica literària. Un altre important treball teòric és The Writer and the Book: An Outline of Textology (1928). Estava especialment interessat en la teoria de la versificació. En els seus estudis mètrics, seguint els passos d'Andrei Beli, va aplicar procediments estadístics per a l'estudi de la poesia russa i va tenir èxit en «elevar la versificació a una ciència quantificada».

## Referències

* ↑ Bakhtín, Mikhaïl. Speech Genres and Other Late Essays. University of Texas Press, 1986, p. 8.
* ↑ «Музей Б.В.Томашевского в Гурзуфе: проблемы и поиски» (en ucraïnès). Gurzuf Museum.
* ↑ Pagès Jordà, Vicenç «La culpa va ser de Tomasevski». Cultura (El Punt Avui), 31-10-2014, p. 4.
* ↑ Ballart, Pere. «Les disciplines de la investigació literària». A: Introducció a la teoria de la literatura. Manresa: Angle, 1997, pp. 13 – 19.
* ↑ Todorov, Tzvetan. The Poetics of Prose. Cornell University Press, 1977, p. 265.
* ↑ Dobrenko, Evgeny; Balina, Marina. The Cambridge Companion to Twentieth-Century Russian Literature. Cambridge University Press, 2011, p. 272.
# Morózov

Morózov (en rus: Морозов) és un poble (un khútor) de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 37 habitants. Pertany al districte rural de Fatej.

## Referències

* ↑ «Прогноз погоды в д. Бригадирово (Курская область)». Arxivat de l'original el 2013-09-25. [Consulta: 1r desembre 2019].
# Morózovo (Bélgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Morózovo».
Morózovo - Морозово (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2016 tenia 556 habitants. Pertany al districte (raion) de Gubkin.

## Referències

* ↑ «Генеральный план Губкинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Kladovoye» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-10. [Consulta: 10 març 2022].
# Botafogo Sport Club

* Aquest article tracta sobre el club de Salvador. Vegeu-ne altres significats a «Botafogo (desambiguació)».
El Botafogo Sport Club és un club de futbol brasiler de la ciutat de Salvador a l'estat de Bahia.

## Història

El club va ser fundat el 14 de maig de 1919. Es proclamà campió estatal els anys 1919, 1922, 1923, 1926, 1930, 1935, i 1938. Als anys 1990 clausurà la secció de futbol, que tornà a obrir el 2011.

## Palmarès

* Campionat baiano:
** 1919, 1922, 1923, 1926, 1930, 1935, 1938
* Campionat baiano de Segona Divisió:
** 2012

## Estadi

Des que reprengué l'activitat l'any 2011, el club juga els seus partits a l'Estadi Roberto Santos, situat al barri de Pituaçu. Té una capacitat per a 32.157 espectadors.
Fins als anys 1990, el Botafogo Sport Club jugava a l'Estadi Campo da Pólvora, situat a Salvador, amb una capacitat per a 2.000 persones.

## Referències

* 1 2 3 Rodolfo Rodrigues. Escudos dos Times do Mundo Inteiro. Panda Books, 2009, p. 97.
* ↑ Placar Guia 2011, 1350-C, 01-01-2011, pàg. 72.
* ↑ «Bahia State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «Súmula» (PDF) (en portuguès). Federação Baiana de Futebol. Arxivat de l'original el de setembre 24, 2015. [Consulta: Juliol 24, 2011].
* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estádios de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el de setembre 27, 2013. [Consulta: Abril 26, 2011].
# Botafogo Futebol Clube (PB)

* Aquest article tracta sobre el club de João Pessoa. Vegeu-ne altres significats a «Botafogo (desambiguació)».
El Botafogo Futebol Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de João Pessoa a l'estat de Paraíba.

## Història

El 28 de setembre de 1931, el club va ser fundat al barri de Cristo Redentor de João Pessoa, per Beraldo de Oliveira, Manoel Feitosa, Livonete Pessoa, José de Melo, Edson de Moura Machado i Enock Lins, tots ells seguidors del Botafogo de Rio de Janeiro. Beraldo de Oliveira fou escollit primer president. El 1936 guanyà el seu primer títol, el Campeonato Paraibano. En total ha guanyat 26 campionat fins al 2013.

## Palmarès

* Campeonato Brasileiro Série D:
** 2013
* Campionat paraibano:
** 1936, 1937, 1938, 1944, 1945, 1947, 1948, 1949, 1953,1954, 1955, 1957, 1968, 1969, 1970, 1975, 1976, 1977, 1978, 1984, 1986, 1988, 1998, 1999, 2003, 2013
* Torneio Início do Campeonato Paraibano:
** 1937, 1940, 1941, 1946, 1949, 1967, 1970, 1978, 1979, 1981, 1989, 1991, 1992

## Estadi

Botafogo disputa els seus partits com a local a l'estadi Almeidão, amb capacitat per a 40.000 espectadors. El seu nom oficial és Estadi José Américo de Almeida Filho. El camp d'entrenament s'anomena CT Maravilha do Contorno.

## Rivals

Els principals rivals del Botafogo són Treze, Campinense i Auto Esporte. El derbi de João Pessoa entre Botafogo i Auto Esporte s'anomena Botauto.

## Referències

* 1 2 «Club info a Botafogo PB fansite». Arxivat de l'original el 2006-07-12. [Consulta: 12 agost 2014].
* ↑ Enciclopédia do Futebol Brasileiro, Volume 1 - Lance, Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001.
* ↑ «History a Botafogo PB fansite». Arxivat de l'original el 2006-07-12. [Consulta: 12 agost 2014].
* ↑ «Paraíba State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ Templos do Futebol
* ↑ Jokes a Botafogo PB fansite (it also lists the club's most important rivals)
* ↑ «Duelo entre Bota-PB e Auto Esporte é adiado» (en portuguès). Terra, Març 23, 2001. [Consulta: Abril 12, 2009].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Web de seguidors
# Mostafa Taha

Mostafa Taha (àrab: مصطفى طه) (El Caire, 24 de març de 1910 - valor desconegut) fou un futbolista egipci de la dècada de 1930.
Fou internacional amb la selecció d'Egipte amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1934.
Pel que fa a clubs, destacà a Al-Mokhtalat / Farouk.

## Referències

* ↑ FIFA.com. «Fédération Internationale de Football Association (FIFA) - FIFA.com». Arxivat de l'original el 2011-08-11.
* ↑ Perfil a soccerway.com
* ↑ «Perfil a sports-reference.com». Arxivat de l'original el 2012-12-14. [Consulta: 5 agost 2019].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2014-10-11. [Consulta: 22 setembre 2014].
# Mostarda

La mostarda és un plat italià fet amb fruita, sucre i essència de mostassa, en general molt picant. Des de l'aparició de determinades varietats, com la popular i apreciada mostarda de Cremona, es confon sovint amb dolços de grans dimensions, però segueix sent una recepta amb sabor molt fort que combina amb plats salats. La quantitat de gotes de mostassa sol oscil·lar entre deu i vint gotes per quilogram de mostarda, segons la intensitat de gust que es desitgi. El seu nom és font de molts malentesos a causa de la seva referència al francès moustarde , que fa referència tant a la mostassa com a condiment que s'elabora d'ella, incloent la famosa mostassa de Dijon (moutarde de Dijon), a base de vinagre, sal i llavors de mostassa. Els dos productes, i l'etimologia del nom, només tenen en comú l'ús de la mateixa planta.
# Bubú funest

El bubú funest (Laniarius funebris) és un ocell de la família dels malaconòtids (Malaconotidae).

## Hàbitat i distribució

Habita sabanes amb acàcies a Somàlia, sud d'Etiòpia i Sudan del Sud cap al sud fins Uganda, Ruanda, Kenya i Tanzània.

## Referències

* ↑ «Bubú funest». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Bubú pit de sofre

El bubú pit de sofre (Chlorophoneus sulfureopectus) és un ocell de la família dels malaconòtids (Malaconotidae).

## Hàbitat i distribució

Habita les sabanes i boscos del Senegal, Gàmbia, sud-oest de Mali, Guinea, Sierra Leone, Burkina Faso, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Benín, Nigèria i sud de Níger, Camerun, el Gabon, República Centreafricana i sud de Txad i sud del Sudan, Etiòpia, Somàlia, República Democràtica del Congo, Ruanda, Burundi, Uganda, Kenya, Tanzània, Malawi, Zàmbia, Zimbabwe, Moçambic, Angola i cap al sud (a excepció dels boscos de l'Àfrica central i Occidental) fins al nord de Namíbia, nord i est de Botswana i l'est de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Bubú pit de sofre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Bosc de la Gafa

El bosc de la Gafa és una pineda del poble de la Coma, al municipi de la Coma i la Pedra que està situat vessant est de la serra de Querol, sota la urbanitzatció del Port del Comte i al sud de la rasa del Voluntari.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Boulder Flats

Boulder Flats és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Wyoming. Segons el cens del 2000 tenia 381 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Boulder Flats tenia 381 habitants, 122 habitatges, i 93 famílies. La densitat de població era de 8,1 habitants/km².
Dels 122 habitatges en un 35,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,2% hi vivien parelles casades, en un 22,1% dones solteres, i en un 23% no eren unitats familiars. En el 18,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,59.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,7% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 5,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.542 $ i la renda mediana per família de 34.519 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.375 $ mentre que les dones 23.125 $. La renda per capita de la població era de 13.888 $. Entorn del 18,3% de les famílies i el 23% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Boulder Flats». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Boulder Flats». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mont Vernon

Mont Vernon és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 2.034 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mont Vernon tenia 2.034 habitants, 693 habitatges, i 575 famílies. La densitat de població era de 47,3 habitants per km².
Dels 693 habitatges en un 43,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73,7% hi vivien parelles casades, en un 5,6% dones solteres, i en un 16,9% no eren unitats familiars. En el 12,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,7% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 26% de 45 a 60 i un 9,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 71.250$ i la renda mediana per família de 77.869$. Els homes tenien una renda mediana de 50.353$ mentre que les dones 32.500$. La renda per capita de la població era de 30.772$. Entorn de l'1% de les famílies i el 2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mont Vernon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mont Vernon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mont Westdahl

El mont Westdahl és un estratovolcà de la serralada Aleutiana, a l'estat d'Alaska, als Estats Units. Es troba a l'illa d'Unimak, prop de l'extrem occidental de la península d'Alaska. El cim s'eleva fins als 1.564 msnm i la darrera erupció va tenir lloc de 1991 a 1992.

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Westdahl» (en anglès). [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «Westdahl - Introduction». [Consulta: 2 novembre 2022].
# Brendon Davids

Brendon Davids (Pietermaritzburg, KwaZulu-Natal, 4 de febrer de 1993) és un ciclista sud-africà. Combina la carretera amb el ciclisme de muntanya.

## Palmarès en ciclisme de muntanya

* 2013
** Campió d'Àfrica sub-23 en Camp a Través

## Palmarès en ruta

* 2016
** 1r al 94.7 Cycle Challenge
* 2017
** 1r a la Jelajah Malaysia i vencedor d'una etapa
* 2019
** Vencedor d'una etapa a la PRUride PH

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a procyclingstats.com
# Brendel

«Brendel» té aquests significats:
* Alfred Brendel (* 1931, Vízmberk), un pianista austríac
* Wolfgang Brendel (* 1947, Múnic), un baríton alemany
# Muhàmmad Sultan Khan

Muhàmmad Sultan Khan (Sàyyid Sultan Khan) fou kan de Kokand, fill de Muhammad Malla Khan. Va governar del 1863 al 1865, sota la tutela d'Alim Kul fins que aquest va morir el maig del 1865.
Quan el seu pare, Muhammad Malla Khan, fou assassinat vers 1861 el seu fill, Sayyid Sultan, va poder fugir amb Alim Kul a Andijan. Les revoltes contra Muhammad Khudayar Khan van erigir a Alim Khan en el principal opositor. En retirar-se les tropes de Bukharà, Alim (1863) no va tardar gaires dies a ocupar Kokand on va instal·lar al seu candidat, Sayyid Sultan, però de fet sense cap poder. Va restaurar l'ordre al kanat amb una sèrie d'execucions que es diu que van causar la mort a unes quatre mil persones (1863-1864).
Tanta repressió havia de crear hostilitat i el partit dels sarts va sortir reforçat i va girar altre cop els seus ull cap a Khudayar que estava vivint a Jizakh i que va demanar el suport del kan de Bukharà.
El 1864 els forts construïts pels kokandis a les muntanyes Kara Tau i Boroldai Tau, van caure un darrere l'altra a mans dels russos; els kokandis es van replegar i es van fer forts a Tximkent a la ruta entre Turkestan i Avlie Ata, amenaçant les dues posicions, el que els russos no podien tolerar i el general Txernaief, que tenia el comandament al baix Sirdarià, al saber que només hi havia 4000 homes a Tximkent, va avançar (setembre de 1864) des de dos punts; en pocs dies la fortalesa va quedar assetjada; la muralla exterior fou assaltada i la ciutadella sorpresa quan un grup de soldats va forçar el pas a través d'un conducte d'aigua. La guarnició amb els deu mil homes, quatre estendards, 23 canons, 8 morters i altres trofeus van caure en mans dels vencedors i amb la victòria la ruta a Ak Musjid va quedar assegurada i una part important del kanat fou irremissiblement perduda.
Els kokandis van planejar la revenja però el general Txernaief els va lliurar batalla el 9 de maig de 1865 prop de Taixkent en la que Alim Kul fou ferit, i va morir poc després. La ciutat de Taixkent fou assetjada pels russos i sota pressió dels botiguers es va rendir immediatament. Els russos van garantia l'autonomia de la ciutat i la llibertat de culte. Kokand volia cedir Taixkent a Bukharà, però abans de cap actuació dels bukharians, a l'agost de 1865 el general KrysTxanovski va convocar als notables i al clergat a una assemblea, els va oferir el pa i la sal símbol d'hospitalitat, i els va declarar súbdits del tsar, amb el que Taixkent quedava annexionada a la corona russa i els districtes conquerits erigits en una nova província del govern del Turquestan. Llavors Khudayar Khan amb el suport de tropes de Bukharà, va ocupar Khodjend i després la mateixa Kokand on van restaurar a Khudiyar. Muhammad Sultan va poder fugir a temps però capturat més tard i portat a Kokand, fou executat a Isfara el 1871.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Muhàmmad al-Murtada li-Din Al·là

Abu-l-Qàssim Muhàmmad al-Murtada li-din-Al·lah (àrab: أبو القاسم محمد المرتضى-لدين الله, Abū l-Qāsim Muḥammad al-Murtaḍà li-dīn Allāh) (?-922, Sa'dah) fou imam zaidita ràssida del Iemen al segle ix, fill i successor de Yahya al-Hadi ila-l-Haqq ibn al-Hussayn.
El seu pare, que vivia a l'Hijaz, fou convidat a Sa'dah (al nord del Iemen) per posar ordre a la regió i establir un imamat; amb ell viatjava Muhammad el 897. A partir del 898 Muhammad comença a destacar en l'expansió militar de l'imamat i també com a poeta, religiós i administrador. A la regió de Sanà va participar en la lluita contra els yufírides, rebels locals partidaris del califa abbàssida. El juny del 903 els yafírides van fer presoner a Muhammad i va restar empresonat fins al 904. A partir del 906 la lluita es va centrar contra els Ali ibn al-Fadl, el més jove dels dos daïs ismaïlites fatimites que operaven al Iemen feia vint-i-cinc anys però no s'havien estès al Iemen central fins a partir del 904.
El seu pare va morir el 19 d'agost del 911 i Muhammad el va succeir per elecció deu dies després amb el títol d'al-Murtada li-Din Allah. Però decebut perquè els seus partidaris no abandonaven la relaxació de les normes morals, va abdicar vers el juliol del 912 i finalment fou elegit al seu lloc el seu germà Ahmad al-Nasir li-Din Allah (setembre del 913).
Muhammad va morir a Sa'dah el maig del 922, deixant escrites unes vint-i-vuit obres religioses.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Muḥammad al-Murtaḍā li-Dīn Allāh".
# Muhàmmad (nom)

Muhàmmad és un nom masculí àrab (àrab: محمد, Muḥammad) que literalment significa ‘molt lloat’, ‘molt lloable’. Si bé Muhàmmad és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit, sobretot per influència de la pronunciació dialectal o en altres llengües, Mohammad (sobretot a l'Iran, Afganistan i Pakistan), Muhammad, Muhammed, Mohamed, Mohammed, Mohamad, Muhamed, Mahammad… Com a nom del darrer profeta de l'islam és un nom molt usual entre els musulmans d'arreu del món, arabòfons o no; aquests darrers l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: albanès: Muhamet; àzeri: Məhəmməd; bosnià: Mehmed; amazic cabil: Muḥemmed; català medieval: Maoma, Mahomet, Mafomet; ful: Muhammadu; indonesi: Muhammad; karakalpak: Muxammed; kazakh: Мұхаммед; kurd: Mihemed; serbi: Мѐхмед; croat: Mehmed; somali: Maxamed; soninke i altres llengües de l'Àfrica occidental: Mamadu o Mamadou; sorani: محەمەد; tàtar: Мөхәммәт; turc: Mehmet; turc otomà: محمد, Meḥmed; uzbek: Muhammad.

## Muhàmmad/Mahoma

Únicament com a nom del darrer profeta de l'islam, existeixen formes pròpies en molts idiomes europeus. En català, aquesta forma és Mahoma, compartida també per altres llengües com l'aragonès, l'asturlleonès, el castellà, l'eusquera o el gallec. Altres formes en altres idiomes són: Mahomet, en francès; Μωάμεθ, Moameth, en grec; Maometto, en italià; Mahometus, en llatí; Maomet, en occità; Maomé, en portuguès. Totes aquestes formes, tanmateix, solament es poden usar per a referir-se a aquest personatge històric.

## Referències

* ↑ Etimològicament es tracta del participi passiu (ism maful) del verb hàmmada (حمد, ḥammada), ‘lloar molt’, cf. Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «حمد». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.