OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Maria de Fulleda

Santa Maria de Fulleda és una obra del municipi de Fulleda (Garrigues) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una església parroquial situada al centre del nucli urbà. És de planta basilical d'una sola nau amb capelles laterals i coberta amb volta de canó lleugerament apuntada; els murs i la volta estan fets de grans carreus ben escairats. A la zona de l'absis té un cos superior i just abans, trobem el campanar d'espadanya, decorat amb tres esteles funeràries.
Avui l'entrada és per la zona dels peus, tot i que és una reforma posterior; es tracta d'un portal flanquejat per dues pilastres que sostenen un entaulament. Ha estat datada el 1739, té un parament murari diferent, de la mateixa manera que el tipus d'ornaments (petit timpà, formes arrodonides del frontó...). El temple inicial està datat cap a finals del segle xiii i és romànic. Posteriorment fou modificat, entre els segles xviii i xix, amb afegits barrocs i neoclàssics.
La porta de la construcció romànica actualment està tapiada, està al lateral dret, prop d'una espitllera, també cega avui, que coincideix amb una capella interior. És d'arquivoltes llises, protegides i sostingudes per capitells i pilastres. No hi ha decoració escultòrica.
El paviment és de lloses de pedra. Arribant al presbiteri, trobem la porta de la sagristia, on hi ha la data de 1847; probablement correspon a una ampliació de la zona del presbiteri. Aquesta zona és pavimentada amb pedra i rajola.

## Història

No conservem cap referència antiga de l'església. Sabem que fou sufragània de la parròquia de l'Espluga Calba. El setembre de 1190, Ermengol i la seva esposa Caterina, cediren el monestir de Poblet per quinze sous barcelonesos al terme de Fulleda. Al s. XV tant l'església de l'Espluga Calba com aquesta depenien de l'arquebisbat de Tarragona. El 1772 esdevingué vicaria perpètua. Segons un inventari de 1933, la capçalera actual fou bastida el 1847.
Fou pintada el 27 de setembre de 1947 per Pere Martí, veí de l'Espluga de Francolí, amb sanefes, imitació de marbre i altres motius del seu moment. En una recent restauració es repicà la pedra de la part més antiga, deixant únicament policromada la zona de l'altar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Santa Maria de Fulleda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].

### Bibliografia

* Català i Roca, Pere; Els castells catalans, 1967-1979
* Pladevall i Font, Antoni, dir.; Catalunya Romànica. Segrià, les Garrigues, el Pla la Segarra, l'Urgell, 1997
# Marco Antônio Feliciano

Marco Antônio Feliciano, més conegut com a Marco Antônio, (Santos, 6 de febrer de 1951) és un futbolista brasiler retirat de la dècada dels 70.
Jugava de defensa. Els dos clubs en els quals jugà més temporades foren Fluminense Football Club i Vasco da Gama. Guanyà cinc cops el Campionat carioca i va rebre la pilota d'argent brasilera els anys 1975 i 1976.
També jugà amb la selecció, amb la qual fou campió del Món a la Copa del Món de Futbol de 1970 i disputà la de 1974. Fou 51 cops internacional amb Brasil (12 no oficials).

## Palmarès

* Copa del Món de futbol: 1970 - Brasil
* Campionat carioca: 1969, 1971, 1973 i 1975 (Fluminense), 1977 (Vasco da Gama)
* Taça Guanabara: 1969 i 1971 (Fluminense)
* Copa Roca: 1971 i 1976 - Brasil

## Referències

* ↑ «Todos os brasileiros - 1970» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Todos os brasileiros - 1974» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Marco Antônio Statistics Arxivat 2010-05-09 a Wayback Machine. FIFA. Recuperat 3 Febrer 2010.
Marco Antônio - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol del Brasil – Copa del Món de futbol de 1970
1 Félix •
2 Brito •
3 Piazza •
4 Carlos Alberto •
5 Clodoaldo •
6 Marco Antônio •
7 Jairzinho •
8 Gérson •
9 Tostão •
10 Pelé •
11 Rivellino •
12 Ado •
13 Roberto •
14 Baldocchi •
15 Fontana •
16 Everaldo •
17 Joel •
18 Paulo Cézar Caju •
19 Edu •
20 Dario •
21 Zé Maria •
22 Leão •
Seleccionador: Zagallo
Selecció de futbol del Brasil – Copa del Món de futbol de 1974
1 Leão •
2 Luís Pereira •
3 Marinho Peres (c) •
4 Zé Maria •
5 Piazza •
6 Marinho Chagas •
7 Jair Ventura Filho •
8 Leivinha •
9 César Maluco •
10 Rivelino •
11 Paulo César Caju •
12 Renato •
13 Valdomiro •
14 Nelinho •
15 Alfredo •
16 Marco Antônio •
17 Carpegiani •
18 Ademir da Guia •
19 Mirandinha •
20 Edu •
21 Dirceu •
22 Waldir Peres •
Entrenador: Zagallo :
# Mercedes Hurtado de Álvarez

Mercedes Hurtado de Álvarez (Popayán, 1840 - Bogotà, 1890) va ser una escriptora colombiana, possiblement la primera que va publicar un llibre amb una impremta a Colòmbia.
Va néixer el 1840 a Popayán (Cauca) i, posteriorment, es va traslladar a Bogotà.
Soledad Acosta l'esmenta entre les diverses escriptores colombianes que van escriure amb èxit i amb més o menys mestria. També col·laborà amb diversos diaris.
Va escriure i publicar una novel·la titulada Alfonso. Cuadros de costumbres, que va ser impresa a la impremta de Medardo Rivas el 1870. A Alfonso, s'hi retraten les tensions socials de l'època entre l'ordre tradicional i les idees tradicionals que es fusiona amb la vida dels personatges. Segons Cristina Valcke, aquesta va ser la primera novel·la escrita per una dona colombiana publicada per una impremta, atès que anteriorment només Soledad Acosta havia publicat la seva obra a través de fulletons que acompanyaven els diaris. En la dedicatòria de l'obra, al doctor José María Torres Caicedo, es mostrava com una dona sense pretensions de literata i conservadora en els principis morals de la societat patriarcal del moment. En tot cas, a diferència d'altres contemporànies seves, va publicar amb el seu nom i no amb un pseudònim, i sense la justificació d'un home en algun lloc de la novel·la, i això seria una forma de defensar la seva labor com a escriptora.
Va ser mare de la poetessa Mercedes Álvarez de Flores.
Va morir a Bogotà el 1890.

## Referències

* 1 2 Aristizábal Montes, Patricia. Escritoras colombianas del siglo XIX (en castellà). Cali: Universidad del Valle, 2007, p. 74, 98-99.
* ↑ Acosta de Samper, Soledad. La mujer en la sociedad moderna (en castellà). París: Garnier Hermanos, 1895, p. 418.
* 1 2 Laverde Amaya, Isidoro. Apuntes sobre bibliografía colombiana (en castellà). Bogotà: Librería Barcelonesa de Soldevila y Curriols, 1882, p. 212.
* ↑ Valcke Valbuena, Cristina. «Alfonso o la negación de la madre» (en castellà). Universidad del Valle, 2011. [Consulta: 19 setembre 2021].
* 1 2 3 Valcke Valbuena, Cristina. Perspectiva de género en la literatura latinoamericana (en castellà). Cali: Universidad del Valle, 2010, p. 39-40.
# Col·legi Sagrada Família

El Col·legi Obra Social Sagrada Família de Girona és una escola fundada el 1966 a Girona per les Religioses de Sant Josep de Girona.
Escolaritzar els nens des de la guarderia al cicle superior és l'objectiu principal, però s'ha mantingut com un centre social d'ajuda a les famílies de Vila-roja, la Creueta, Sant Daniel, pisos Barceló i Mas Ramadà, que són algunes zones desafavorides de Girona. Inicialment el centre cobria els serveis bàsics sanitaris i alimentaris dels veïns i a la dècada del 2010 col·labora amb el Banc dels Aliments en la distribució de menjar a les famílies i amb Càritas organitzant activitats extraescolars com tallers lingüístics per l'alfabetització de famílies nouvingudes.
Les germanes Religioses de Sant Josep de Girona defineixen la missió fonamental del seu ideari com la de “viure l'esperit de l'evangeli de Jesús amb les característiques del carisma de Maria Gay i Tibau. “Vetllar i servir”, amb preferència als alumnes més febles i vulnerables. Tant la missió, la visió i els valors del Col·legi Sagrada Família es basen en aquests principis i en la concepció cristiana del món i de la vida. Maria Gay i Tibau fou una religiosa que va dedicar part de la seva vida a atendre malalts necessitats desinteressadament. Al 1870, per seguir amb la seva labor, va fundar l'Institut de Religioses de San José de Girona. Des d'aleshores, la institució ha seguit la seva labor amb obres socials i treball voluntari.
El centre va celebrar els seus 50 anys de fundació el 2016, un moment en què tenia 200 alumnes. Durant tot l'any van fer diverses activitats per commemorar el seu naixement.

## Referències

* 1 2 3 Juncà, Gemma. «El col·legi Sagrada Família, amb els menys afavorits - 21 març 2016». [Consulta: 16 juliol 2019].
* ↑ Institut de Religioses de Sant Josep de Girona. «Institut de Religioses de Sant Josep de Girona».
* ↑ «Blog Clínica Remei». Blog Clínica Remei.
* ↑ «Maria Gay Tibau, Una presència activa i silenciosa. Maria Gay Tibau, la Fundadora».
* ↑ Clínica Remei. «Escola Sagrada Familia». Arxivat de l'original el 2012-02-05. [Consulta: 27 setembre 2016].
* ↑ 20 Minutos, 20 Minutos «El Instituto de Religiosas de San José de Gerona amplía presencia internacional con proyectos solidarios». , 29-04-2016 [Consulta: 29 abril 2016].
* ↑ Estrella Digital, Estrella Digital «El Instituto de Religiosas de San José de Gerona celebra el 50 aniversario del Colegio Sagrada Familia». , 08-06-2016 [Consulta: 8 juny 2016].
* ↑ Instituto Religiosas San José de Gerona «50 aniversario del Colegio Sagrada Familia». , 08-10-2015 [Consulta: 8 octubre 2015].
# Bais (Ille i Vilaine)

Bais (en bretó Baez, en gal·ló Baès) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 2.004 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.042 | 2.095 | 2.022 | 1,913 | 1,821 | 1.928 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2005 | Anne Bourguignat | |
| 2005- | Joseph Pichet | |
# Phrynobatrachus ogoensis

Phrynobatrachus ogoensis és una espècie de granota que viu a Gabon i Libèria.

## Referències

* Burger, M. & Rödel, M.-O. 2004. Phrynobatrachus ogoensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Platymantis montana

Platymantis montana és una espècie de granota que viu a les Filipines.

## Referències

* Diesmos, A., Alcala, A., Brown, R., Afuang, L., Gee, G., Hampson, K., Diesmos, M.L., Mallari, A., Ong, P., Ubaldo, D.& Gutierrez, B. 2004. Platymantis montana. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Dipòsit de cadàvers

Un dipòsit de cadàvers és un establiment (que pot estar dins d'un hospital o en un altre lloc) que és utilitzat per a l'emmagatzematge dels cadàvers humans que esperen identificació o extracció per autòpsia o eliminació per enterrament, cremació o un altre mètode. En la seva versió moderna, els cadàvers són refrigerats per endarrerir-ne la descomposició.
Col·loquialment, pot anomenar-se canyet.

## Referències

* ↑ «Dipòsit de cadàvers». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 4 gener 2020].
* ↑ «Canyet». Diccionari català-valencià-balear (DCVB). [Consulta: 11 juliol 2020]. «3. Sala de l'hospital civil en la qual són exposats els cadàvers de gent desconeguda, perquè el públic els pugui reconèixer (Barc.).»

## Vegeu també

* Tanatori
# The Dancin' Fool

The Dancin' Fool és una pel·lícula muda de la Famous Players-Lasky dirigida per Sam Wood i protagonitzada per Wallace Reid i Bebe Daniels. És una de les primeres pel·lícules de Wood filmada en una època en què la productora volia promocionar Daniels com a substituta de l’anterior parella al cinema de Reid, Ann Little. Basada en el relat homònim de Henry Payson Dowst (1919),l a pel·lícula es va estrenar el 2 de maig de 1920.

## Argument

Sylvester Tibble, arriba a Nova York per treballar en el negoci del seu oncle Enoch Jones per 6 dòlars setmanals. Un dia, en un cabaret de jazz coneix Junie Budd que li ofereix guanyar uns dòlars addicionals ballant en la pista del cabaret. Ballant en estil Apache, aviat s’enamoren un de l’altre. Sylvester també té èxit en el negoci de l’oncle introduint mètodes de negoci moderns.

## Repartiment

* Wallace Reid (Sylvester Tibble)
* Bebe Daniels (Junie Budd)
* Raymond Hatton (Enoch Jones)
* Willis Marks (Tim Meeks)
* Lillian Leighton (Ma Budd)
* Tully Marshall (Charle Harkins)
* George B. Williams (McGammon)
* Carlos San Martin (Elkus)
* William H. Brown (Gabby Gaines)
* Ruth Ashby (Dorothy Harkins)
* Ernest Joy (Tom Reed)

## Referències

* ↑ «The Dancin' Fool» (en anglès). American Silent Feature Film Survival Database, 05-01-2017. [Consulta: 27 octubre 2021].
* ↑ Epting, Charles L. Bebe Daniels: Hollywood's Good Little Bad Girl (en anglès). McFarland, 2016-08-26, p. 48. ISBN 978-1-4766-2532-4.
* ↑ «The Dancin' Fool» (en anglès). Silent Era : Progressive silent list film, 11-04-2020. [Consulta: 27 octubre 2021].
* ↑ Fleming, E. J.. Wallace Reid: The Life and Death of a Hollywood Idol (en anglès). McFarland, 2010-07-27, p. 154-155. ISBN 978-0-7864-8266-5.

## Enllaços externs

* The Dancin' Fool al catàleg de l'American Film Institute
# Codex Harleianus 1775

El Codex Harleianus 1775 és un manuscrit uncial del segle vi del Nou Testament. Està escrit en llatí, sobre pergamí, amb lletres uncials, i es conserva a la British Library (Harley 1775) a Londres.
El còdex conté 468 fulles de pergamí (17,7 x 12,0 cm). Es tracta d'un manuscrit de la Vulgata.

## Referències

* ↑ Kenyon, F. C., Facsimiles of Biblical Manuscripts in the British Museum (London, 1900), no.IX.

## Vegeu també

* Codex Amiatinus
* Codex Fuldensis

## Bibliografia

* Kenyon, F. C., Facsimiles of Biblical Manuscripts in the British Museum (London, 1900), no.IX.
* Lowe, E. A., Codices latini antiquiores (1934–1971), vol. 2, no. 197.

## Enllaços externs

* British Library Catalog entry Arxivat 2018-09-06 a Wayback Machine.
# Stoughton (Wisconsin)

Stoughton és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 12.354 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Stoughton tenia 12.354 habitants, 4.734 habitatges, i 3.185 famílies. La densitat de població era de 1.204,5 habitants per km².
Dels 4.734 habitatges en un 37,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,6% hi vivien parelles casades, en un 10,1% dones solteres, i en un 32,7% no eren unitats familiars. En el 26,2% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 32,6% entre 25 i 44, un 18,4% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.633 $ i la renda mediana per família de 58.543 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.956 $ mentre que les dones 26.187 $. La renda per capita de la població era de 21.037 $. Aproximadament el 3,1% de les famílies i el 5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stoughton» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stoughton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Perfecto amor equivocado

Perfecto amor equivocado és una pel·lícula del 2004 de coproducció entre Espanya i Cuba dirigida per Gerardo Chijona, coautor del guió amb Eduardo del Llano i protagonitzada per Luis Alberto García, Sancho Gracia, Beatriz Valdés, Susana Pérez i Mijail Mulkay.

## Sinopsi

Julio del Toro (Luis Alberto García), escriptor d'èxit prop de la cinquantena, ha tingut sempre sota el seu control a la seva esposa Myriam la seva filla Milly, la seva amant Silvia i, per descomptat, la seva carrera professional… fins al dia que, de retorn d'un dels seus freqüents viatges a l'estranger, veurà caure en crisi aquest món tranquil·litzador i coherent: la seva filla ha començat una relació sentimental amb un espanyol més gran que ell; la seva amant li planteja un seriós ultimàtum; una jove periodista comença a preparar un reportatge sobre la seva obra, la qual cosa l'enfronta al problema de si no és ja un creador acabat. Llavors aflorarà el veritable problema de l'artista: la seva incapacitat per a prendre decisions, per adaptar-se a nous contextos, la seva inseguretat respecte a la seva pròpia vida. Al mateix temps que Julio se sent cada vegada més confús i desorientat, les dones al seu al voltant prendran les decisions que ell no és capaç d'assumir, i portaran les seves vides, i la de l'escriptor, per camins insospitats.

## Repartiment

* Luis Alberto García (Julio del Toro)
* Sancho Gracia (Manolo)
* Susana Pérez (Myriam)
* Mónica Alonso Solares (Milly)
* Beatriz Valdés Fidalgo (Silvia)
* Sheila Roche (Ana)
* Yotuel Romero (Leoncio)
* Javier Gurruchaga (Javier)
* Lucas Rodríguez (Charlie)
* Mijail Mulkay Bordón Perdomo (David).

## Premis Rebuts

* Premi del Públic al Festival Internacional de Cinema de Comèdia de Peníscola.
* Fou nominada a l'Índia Catalina d'Or a la millor pel·lícula al Festival Internacional de Cinema de Cartagena de Indias de 2005

## Referències

* ↑ Perfecto amor equivocado Arxivat 2021-12-19 a Wayback Machine. a cubacine.cu
* ↑ Perfecto amor equivocado a Fotogramas
* ↑ Sancho Gracia presenta su ´Perfecto amor equivocado´, El Periódico Mediterráneo, 30 de maig de 2005
* ↑ Chijona narra en una tragicomedia la "crisis espiritual" que vive Cuba, El País, 25 de juny de 2004
* ↑ Cartagena 2005, fiesta de cine a noticine.com

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
* Perfecto amor equivocado a Ecured, sota llicència commons.
# Álvaro Ferrer Vecilla

Álvaro Ferrer Vecilla (Granollers, 17 de març de 1982) és un exjugador d'handbol català que jugava en la posició de lateral esquerre.
Format al BM Granollers, va debutar amb el primer equip el 2001. Es va mantenir en l'equip vallesà fins a la temporada 2010-11, en la qual exercí de capità, i on guanyà la Lliga dels Pirineus de 2008. Posteriorment jugà en l'Ademar de Lleó (2011-12), l'Atlético de Madrid (2012-13), el Porto portuguès (2013-14), el TSV Hannover-Burgdorf alemany (2014), el BM La Roca (2014-15), el BM Aragón (2015) i, de nou, el BM Granollers (2015-19) fins a la seva retirada definitiva.
Va jugar més de 400 partits a la lliga ASOBAL i amb la selecció espanyola fou vint cops internacional absolut.
El 2015, quan encara estava en actiu, va entrar en el món de la política com a regidor d'esports de l'Ajuntament de Granollers per la llista del PSC encapçalada per Josep Mayoral.
A principis de 2021 es va anunciar que formaria part de la candidatura de Víctor Font a la presidència del FC Barcelona.

## Referències

* ↑ «Álvaro Ferrer Vecilla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Álvaro Ferrer, l'adeu “definitiu”». lesportiudecatalunya.cat, 19-06-2019 [Consulta: 14 gener 2021].
* ↑ Romano, Javier «Liga ASOBAL Los 400 capítulos de Álvaro Ferrer en la Liga Asobal». marca.com, 19-10-2018 [Consulta: 14 gener 2021].
* ↑ «Edil de día, central de noche». , 09-09-2015 [Consulta: 14 gener 2021].
* ↑ «Álvaro Ferrer Vecilla». granollers.cat. [Consulta: 14 gener 2021].
* ↑ «Víctor Font fitxa el regidor d'Esports de Granollers, Álvaro Ferrer». somgranollers.cat, 13-01-2021 [Consulta: 14 gener 2021].
# Dragó gegant de Nova Caledònia

El dragó gegant de Nova Caledònia (Rhacodactylus leachianus) és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós de la família dels diplodactílids endèmica de les selves de Nova Caledònia, principalment a les Île des Pins i les illes Belep.

## Subespècies

* Rhacodactylus leachianus aubrianus Bocage 1873
* Rhacodactylus leachianus henkeli Seipp & Obst 1994
* Rhacodactylus leachianus leachianus (Cuvier 1829)

## Referències

* ↑ Rhacodactylus leachianus en BioLib
* ↑ Rhacodactylus leachianus en ReptileDatabase
* ↑ Beolens B, Watkins M, Grayson M. 2011. The Eponym Dictionary of Reptiles. Baltimore: Johns Hopkins University Press. xiii + 296 pp. ISBN 978-1-4214-0135-5. (Rhacodactyus leachianus, p. 153).
# Codex Constitutionum

El Codex Constitutionum fou un codi de lleis establert per l'emperador Justinià I.

## Antecedents

El febrer del 528, poc després que Justinià I es convertís en emperador el 527, va decidir que el sistema legal i l'educació jurídica de l'imperi necessitava reparació i va nomenar una comissió de dotze persones per compilar les lleis imperials en un Corpus Iuris Civilis, presidida per Tribonià i amb paper important per Teòfil de Constantinoble mestre de lleis a Constantinoble. Hi havia tres còdexs de lleis imperials i altres lleis individuals, moltes de les quals entraven en conflicte o estaven desfasades. El Codi Gregorià i el Codi Hermogenià eren compilacions no oficials, mentre que el Codi Teodosià va ser la compilació oficial ordenada per Teodosi II.

## Compilació de lleis

El nou Codi de Justinià havia de reunir els codis eliminant preàmbuls, repeticions, contradiccions i normes obsoletes. La feina va durar 14 mesos i el 16 d'abril del 529 el codi, ja complet, fou declarat llei, quedant com única legal autoritat, però aviat el codi es va haver de revisar per eliminar els conflictes romanents, feina encarregada a Joan de Capadòcia, i el nou codi revisat es va promulgar a Constantinoble el 16 de novembre del 534, i la primera versió del codi fou prohibida. La segona edició (secunda editio, repetita praelectio, Codex repetitae praelectionis) estava dividida en 12 llibres cadascun dividit en títols.

## Corpus Iuris Civilis

La codificació del dret romà i la reformar de l'educació jurídica del Corpus Iuris Civilis en temps de Justinià I es completà amb el Digest, que havia de ser utilitzat per estudiants de dret avançats, i els Institutes, havien de ser un llibre de text per als nous estudiants.

## Referències

* ↑ «Codex Constitutionum». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jolowicz, H. F.; Nicholas, Barry. A Historical Introduction to the Study of Roman Law (en anglès). CUP Archive, 1972, p. 463. ISBN 978-0-521-08253-2.
* ↑ Humfress, Caroline. «Law and Legal Practice in the Age of Justinian». A: The Age of Justinian (en anglès). Michael Maas, 2005, p. 161, 163.
* ↑ Honoré, Tony. «Justinian's Codification». A: The Oxford Classical Dictionary (en anglès). 3rd rev., 2003, p. 492.

## Enllaços externs

* Codex iustinianus al fons especial de la Universitat Pompeu Fabra.
# Stotra

Stotra o Stotram (en devanagari: स्तोत्र stotra) és un mot sànscrit per designar una oració en forma d'himne dedicat a la divinitat. Sempre es canten o es reciten en veu alta i consisteixen en versos que transmeten la glorificació i atributs del déu. El nom prové amb el verb "stu", que significa pregar.
Els stotres són un tipus de literatura devocional popular i no estan subjectes a les regles estrictes d'altres escriptures índies antigues, com ara els Vedes.
Especialment coneguts són el Shiva Tandava Stotram, en lloança a Xiva, i Ram Raksha Stotra, dedicat a Rama. Un tipus especial de stotra, anomenat Sahasranama, consisteix en una lletania que recita els noms d'una deïtat. Per exemple, el Vishnu Sahasranama és l'stotra que recita els 1.000 noms de Vixnu.

## Referències

* 1 2 Explicació del que és un stotra al web "uspuja.com" Arxivat 2014-05-29 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Ram Raksha Stotra al web "avidlearning.in" Arxivat 2014-05-29 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Vishnu Sahasranamam a "hindupedia.com" (anglès)

## Enllaços externs

* Llistat de stotras ordenats per divinitat