OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bataille de boules de neige

Bataille de neige, és una pel·lícula de curtmetratge documental muda en blanc i negre francesa del 1897 dirigida i produïda pels germans Lumière. Filmat a Lió, representa una sèrie d'individus involucrats en una baralla de boles de neu en un carrer de la ciutat.

## Argument

La càmera està centrada en un camí fet per un carrer de la ciutat cobert de neu. A banda i banda del camí, diversos homes i dones es troben en una baralla de boles de neu. Un ciclista entra pel camí de la baralla i és colpejat per boles de neu, fent-lo perdre el control de la seva bicicleta i caure a terra. La seva gorra es llança al camí. Un participant masculin del compromís agafa la bicicleta del ciclista i l'aixeca del terra, i el ciclista caigut es posa dempeus i allunya la seva bicicleta del participant. Després de recuperar la possessió de la seva bicicleta, el ciclista torna a pujar-hi i marxa.

## Producció

Bataille de neige fou rodada a Lió, France, amb un cinematògraf, una càmera tot en un, que també serveix com a pel·lícula, projector i desenvolupador. Com amb totes les primeres pel·lícules de Lumière, aquesta pel·lícula es va fer en un format de 35 mm amb una relació d'aspecte d'1,33: 1.

## Estat actual

Donada la seva antiguitat, els drets d'autor d'aquest curtmetratge ja han caducat. Apareix en diverses col·leccions de pel·lícules, com ara The Movies Begin – A Treasury of Early Cinema, 1894–1913. El 2020 el New York Times va fer un article sobre la pel·lícula, escrit per Sam Anderson, després que un restaurador de cinema aficionat rus va publicar una versió netejada i pintada de la pel·lícula a YouTube. El resultat és "sorprenentment modern", va dir Anderson.

## Referències

* ↑ «Bataille de neige», 03-12-2013.
* ↑ «1896-1906-films LUM 0101».
* 1 2 McKim, Kristi. Cinema as Weather: Stylistic Screens and Atmospheric Change (en anglès). Routledge, 2013, p. 46. ISBN 978-0415894128.
* ↑ «DVD».
* ↑ «Watch This Snowball Fight From 1897 for a Jolt of Pure Joy». The New York Times, 05-11-2020 [Consulta: 7 novembre 2020].

## Referències

* Bataille de boules de neige a YouTube
# Parada de Sil

Parada de Sil és un municipi de la província d'Ourense a Galícia. Pertany a la comarca d'A Terra de Caldelas.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 3.287 | 3.272 | 2.912 | 2.287 | 788 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

* Caxide (Santa Cristina)
* Chandrexa (Santa María)
* Forcas (San Mamede)
* A Hedrada (Santiago)
* Parada de Sil (Santa Mariña)
* As Paradellas (Santa María)
* Pradomao (San Xiao)
* Sacardebois (San Martiño)
* San Lourenzo de Barxacova (San Lourenzo)

## Vegeu també

* Capella i necròpoli de San Vítor de Barxacova.
# Parietaria judaica

La morella roquera (Parietaria judaica), també coneguda com a blet de paret, cama roja, herba caragolera, herba de la Mare de Déu, herba de mur, herba de paret, herba roquera o malla, és una espècie de planta herbàcia i perenne de la família de les urticàcies. El seu pol·len és molt al·lergen. Fàcilment es confon amb Parietaria officinalis.

## Galeria

* Parietaria judaica hàbit a la paret
* Planta de Parietaria judaica
* Tija i flors de Parietaria judaica
* Fulla de Parietaria judaica

## Referències

* ↑ «Parietaria judaica». The Plant List. [Consulta: 2 novembre 2013].
* ↑ «Parietaria judaica L.». Herbari Virtual del Mediterrani Occidental.
* ↑ Sabine, S., et al. (2003). Identification of cross-reactive and genuine Parietaria judaica pollen allergens. Journal of Allergy and Clinical Immunology 111:5 974-9.
* ↑ «Sydney Weeds». Arxivat de l'original el 2009-11-16. [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ Townsend, C. C. (1968). Parietaria officinalis and P. judaica Arxivat 2011-07-26 a Wayback Machine.. Watsonia 6:6

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment: Parietaria judaica — invasive plant species Old link
* Flora of North America
* Parietaria judaica — U.C. Photo gallery
* Schede di botanica
# Hancock (Nou Hampshire)

Hancock és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 1.739 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hancock tenia 1.739 habitants, 706 habitatges, i 494 famílies. La densitat de població era de 22,4 habitants per km².
Dels 706 habitatges en un 31,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,6% hi vivien parelles casades, en un 5,1% dones solteres, i en un 29,9% no eren unitats familiars. En el 25,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 3,9% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 28,3% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 55.000$ i la renda mediana per família de 64.423$. Els homes tenien una renda mediana de 40.000$ mentre que les dones 31.200$. La renda per capita de la població era de 29.445$. Entorn del 2,7% de les famílies i el 3,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hancock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hancock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Habitatge al carrer de Santa Anna, 1 (Tortosa)

L'Habitatge al carrer de Santa Anna, 1 és una obra del municipi de Tortosa (Baix Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa d'habitació amb façana al carrer Santa Anna, però que fa també cantó amb el c/ Costa de Capellans. Consta de planta i tres pisos, el primer d'ells a manera d'entresol. Actualment la planta fou adaptada com a tenda de mobles. A cada pis s'obren dos balcons de ferro amb manises fent escacs a la base. A dalt de tot, una petita cornisa a manera de ràfec i a sobre la barana del terrat. L'arrebossat a la façana simula encoixinat en els forjats i esgrafiats decoratius a les bandes de separació de pisos i les llindes de les finestres. Els motius són fulles d'acant i les finestres gerros centrals amb llaços i garlandes en els laterals. El mur lateral, amb arrebossat totalment llis, té també finestres i balcons. A la primera part superior deixa que més del terrat hi ha un rafal, en el mur del qual hi ha treballada, en el mur del qual hi ha treballada una arcada cega de formes clàssiques.

## Història

Es troba just en el límit entre el barri de la catedral i el de sant Jaume, en un carrer en el qual, a l'edat mitjana, la majoria de construccions pertanyien al capítol de la catedral o als canonges.

## Referències

* 1 2 «Habitatge al carrer de Santa Anna, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 desembre 2015].
# Heart Butte

Heart Butte és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 698 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Heart Butte tenia 698 habitants, 164 habitatges, i 142 famílies. La densitat de població era de 59,9 habitants per km².
Dels 164 habitatges en un 59,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,7% hi vivien parelles casades, en un 26,2% dones solteres, i en un 13,4% no eren unitats familiars. En el 12,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 44,1% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 15,6% de 45 a 60 i un 4,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 21 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.885 $ i la renda mediana per família de 20.990 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.375 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 6.845 $. Aproximadament el 42% de les famílies i el 44,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Heart Butte». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Heart Butte». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hassar affinis

Hassar affinis és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 20 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (22 °C-28 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Parnaíba.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hassanak

Abu-Alí Hàssan ibn Muhàmmad ibn Abbàs al-Mikalí, més conegut com a Hassanak, fou visir gaznèvida.
Va servir a la cort gaznèvida des de molt jove. Va exercir (a partir d'una data a l'entorn del 1020) la posició de rais (alcalde) de Nishapur que va esdevenir hereditària a la seva família, els mikàlides. En la peregrinació a la Meca va passar per Egipte i va rebre del califa fatimita vestits honorífics (khila) el que va molestar el califa abbàssida, que va demanar la seva execució. Va retornar a Gazni on la petició del califa fou rebutjada pel sultà Mahmud ibn Sebuktegin i fins i tot va nomenar visir a Hassanak (1025); llavors va enviar els objectes rebuts del califa fatimita al califa abbàssida com a mostra de respecte i per a ser cremats a Bagdad.
Va exercir com a visir els darrers cinc anys i mig de regnat de Mahmud, però es va oposar al seu fill Massud ibn Mahmud i donà suport a un altre fill Muhàmmad ibn Mahmud. A la mort de Mahmud (30 d'abril de 1030) Muhàmmad va pujar al tron però fou enderrocat per Massud. Només pujar aquest al poder va ser destituït i el 1031 enviat a l'exili a Herat; el nou encarregat de finances Abu-Sahl Muhàmmad ibn Hussayn al-Zuzaní el va acusar de ser ismaïlita per haver acceptat els regals del califa fatimita, i finalment després d'un suposat judici, fou executat el 1032.

## Bibliografia

* Muhammad Nazim, The life and times of sultan Mahmud of Ghazna, Cambridge 1931
# Paul R. Williams

Paul R. Williams manté la Càtedra Rebecca Grazier de Dret i Relacions Internacionals a l'American University, on ensenya a l'School of International Service i el Washington College of Law. És president i cofundador del Public International Law & Policy Group (PILPG), una organització no governamental (ONG) que proporciona assistència legal gratuïta als països i governs que participen en les negociacions de pau, la redacció de les constitucions posteriors als conflictes, i l'enjudiciament dels criminals de guerra.
Williams presentà el 15 de març de 2016 un informe sobre la independència de Catalunya al Congrés dels Estats Units. En la presentació de l'informe assegurà que no hi havia cap precepte de la llei internacional que pogués prohibir una declaració unilateral d'independència i que el no reconeixement de la Catalunya estat seria extremadament difícil de justificar.
Williams, juntament amb d'altres experts, elaborà l'informe acadèmic titulat "La legitimitat del dret de decidir de Catalunya", encarregat pel Govern català i que el departament d'Afers Exteriors envià a les cancelleries internacionals. El punt de partida de l'estudi és el reconeixement de Catalunya com a nació i, en conseqüència, el seu dret d'autodeterminació, i defensa que la llei del referèndum compleix els requisits legals internacionals.

## Referències

* ↑ Un informe del congrés dels EUA legitima la DUI a Catalunya amb el precedent de Kossove, VilaWeb.
* ↑ «http://www.vilaweb.cat/noticies/un-informe-academic-assegura-que-la-legislacio-de-la-ue-avala-el-dret-dautodeterminacio/». [Consulta: 1r setembre 2017].

## Enllaços externs

* Public International Law & Policy Group
* School of International Service, American University
* Washington College of Law, American University
# Pavelló Esportiu (Begur)

El Pavelló Esportiu és una obra ubicada a Begur (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El pavelló és prop de les escoles de la vila (dr.Arruga). està situat guanyant el desnivell del terreny i crear un mínim de grans a la part de muntanya i la pista tota planera, a nivell quasi de baix. Al darrere se situen els vestuaris i magatzems gran façana a vila i potenciant-lo com si fos el mur de contenció que aguanta l'edifici. Entre aquest cos i la coberta, que és un gran pla de planxa metàl·lica amb el mínim de pendent i que des de qualsevol punt de vista superior el potencia el fa agradable, hi ha un gran finestral protegit amb gelosia metàl·lica per sol. Els cos de vestuaris té a les cantonades obertures, que a la dreta són l'entrada de jugadors. I a l'esquerra un mirador-balcó. La façana d'aquest cos són 2 finestres longitudinals amb gelosies i es compon d'una gran obertura de vidre en tota la seva llargada, que no és dla de l'amplada de l'edifici, sinó un cos que sobresurt de la planta rectangular. la diferencia entre els 2 cossos són unes cobertes planeres. Pels laterals de l'edifici(que ens mostren el pendent de la coberta i que són massissos) hi ha les escales d'accés a la part de jugadors.-l'interior acusa el desnivell situant-hi l'escala que baixa en pendent i és doblada continua d'anada i tornada.
Cal dir que l'edifici de vestidors és de 2 plantes.
L'arquitecte autor del projecte es Josep Maria Aguiló Ratto,

## Història

Una placa que commemora la inauguració al 1985.

## Referències

* 1 2 3 «Pavelló Esportiu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 21 desembre 2019].
# Haruna Babangida

Haruna Babangida (Kaduna, 1 d'octubre de 1982) és un futbolista nigerià retirat amb nacionalitat espanyola. Va guanyar dues Lligues gregues (2005/06 i 2006/07).
És el germà petit de Tijani Babangida (1973) i Ibrahim Babangida (1976-2024).

## Referències

* ↑ «Palmarès Haruna Babangida» (en castellà). fichajes.com. [Consulta: 10 maig 2024].

## Enllaços externs

* Estadístiques a Soccerway (anglès)
* «Estadístiques d'Haruna Babangida» (en alemany). transfermarkt.de.
# Partit de la Unió dels Turcmans Iraquians

Partit de la Unió dels Turcmans Iraquians (turc: "Irak Turkmen Birlik Partisi") és un partit turcman de l'Iraq.
Fou fundat per A. Gunes a la República del Nord de Xipre el 1992 amb el nom de Partit de la Unió Turcman (turc: "Turkmen Birlik Partisi"), i reorganitzat el 1995 quan es va unir al Partit de la Unitat i la Germanor sota el nom de Partit de la Unitat dels Turcmans (Hizb al-Wahda al-Turkoman), sent expulsat Gunes. Al segon congrés el 1996 va agafar el nom de Partit de Turkmeneli. Antics membres del partit de la Unió Turcman van fundar llavors el Partit de la Unió dels Turcmans Iraquians; el Dr. Sayf Din Damirchi és el seu secretari general. Està aliat al govern regional del Kurdistan Iraquià. El 2002 va integrar l'Associació Nacional Turcman.

## Referències

* Turkmans de l'Iraq
# Pedres d'Ardre

Les pedres d'Ardre són una col·lecció de deu esteles decorades de l'era vikinga, datades entre els segles viii i el xi. Van ser utilitzades com a paviment sota el terra de fusta de l'església d'Ardre, a Gotland (Suècia) i van ser descobertes durant una restauració el 1900. Actualment es conserven al Museu Nacional d'Antiguitats de Suècia, a Estocolm.
La més gran i famosa de les pedres és la pedra VIII, datada del segle VIII o IX, que mostra escenes de la mitologia nòrdica, en particular del Völundarkvida, Thor pescant per a Jormungand, el càstig de Loki per la mort de Bàlder, i Odin cavalcant al Valhalla damunt de Sleipnir.

## Enllaços externs

* Fotografia de la pedra VIII d'Ardre.
* Fotografia d'una pedra d'Ardre.
* Pedra VIII d'Ardre. Arxivat 2007-03-18 a Wayback Machine.
* 700 - 900 bildsten Gotland Arxivat 2012-07-21 a Wayback Machine. (en suec)
# Black Francis

Black Francis, també conegut com a "Frank Black" (nascut Charles Michael Kittridge Thompson IV) (Boston, Massachusetts, 6 d'abril de 1965), és un músic estatunidenc.
És conegut sobretot per ser el líder del grup de rock alternatiu, Pixies, considerat un dels grups musicals més influents de finals dels anys 80 i inicis dels 90. Entre els músics que han elogiat els Pixies hi ha Kurt Cobain de Nirvana, Thom Yorke de Radiohead, PJ Harvey o David Bowie. Amb els Pixies Black Francis cantava i tocava la guitarra, a més de ser l'autor de gairebé la totalitat de les cançons, entre les quals cal destacar "Monkey Gone to Heaven", "Debaser", "Gouge Away", "Where is My Mind", "Hey" o "Wave of Mutilation".
Després de la separació dels Pixies, el 1993, Black Francis va iniciar una carrera en solitari amb el nom de "Frank Black", sovint acompanyat d'una banda amb la qual formava Frank Black and the Catholics. En solitari no ha aconseguit mai la repercussió assolida amb els Pixies, per això, tal com va confessar en diverses entrevistes de l'època, els quatre membres originals dels Pixies es van reunir el 2004 per fer una gira arreu del món tocant els grans èxits del grup.
Des d'aleshores Black Francis (va recuperar aquest nom en detriment de Frank Black) compagina els concerts dels Pixies amb l'edició de discos en solitari. D'entre les cançons que ha compost al llarg de la carrera en solitari cal destacar "Los Angeles", "Don't Ya Rile'Em", "Men in Black", "You Ain't Me", "Calistan", "Superabound", "Dog Gone", "I've Seen Your Picture" o "Everything Is New".

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Frank Black (1993)
* Teenager of the Year (1994)
* The Cult of Ray (dedicat a l'escriptor Ray Bradbury) (1996)
* Frank Black and the Catholics (1998)
* Pistolero (1999)
* Sunday Sunny Mill Valley Groove Day (2000, inèdit)
* Oddballs (2000)
* Dog in the Sand (2001)
* Black Letter Days (2002)
* Devil's Workshop (2002)
* Show Me Your Tears (2003)
* Frank Black Francis (2004)
* Honeycomb (2005)
* Fast Man Raider Man (2006)
* Christmass (2006)
* Bluefinger (2007)
* Svn Fngrs (2008)
* The Golem (2010)
* Non Stop Erotik (2010)
* Abbabubba (2010)
* Paley & Francis (2011) (amb Reid Paley)

### Pixies

* Come On Pilgrim (1987)
* Surfer Rosa (1988)
* Doolittle (1989)
* Bossanova (1990)
* Trompe le Monde (1991)
* EP1 (2013)
* EP2 (2014)
* EP3 (2014)
* Indie Cindy (2014)
* Head Carrier (2016)

## Referències

* 1 2 Brace, Eric. «Reunited, Pixies Are Thinking Big». The Washington Post. [Consulta: 22 novembre 2017].
* ↑ Beaumont, Mark. «Inside The Cult Of Pixies: Why They’re More Than Just A Band». NME. [Consulta: 22 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Black Francis - Lloc web oficial
# Heber MacMahon

Heber MacMahon (1600 - † 1650) fou un bisbe catòlic irlandès. Tingué un paper destacat en la Confederació Catòlica de Kilkenny durant la conquesta de l'illa que dugué a terme Oliver Cromwell.
El 1617 ingressà a l'institut de Douai i posteriorment a Lovaina. Rebé l'educació al monestir franciscà de Kiltybegs. Fou ordenat sacerdot el 1625 i nomenat vicari apostòlic de la diòcesi de Clogher per un comunicat papal el 17 de novembre del 1627. Quinze anys després, el 10 de març del 1642, fou nomenat bisbe de Down i de Connor.
El juny del 1643 fou nomenat bisbe de Clogher. Treballà properament a Owen Roe O'Neill durant la rebel·lió del 1641 i s'alià amb el nunci papal Giovanni Battista Rinuccini quan ell arribà a l'illa el 1645. Després de la misteriosa mort d'Owen el 6 de novembre del 1649, el duc d'Ormonde li encomanà el lideratge de l'exèrcit de l'Ulster, compost de 5.000 soldats d'infanteria i 600 de cavalleria.
El 1650 prengué Dungiven, però el juny d'aquell any Cromwell derrotà les forces irlandeses a la batalla de Scarrifholis. Tot i que n'escapà, fou capturat, penjat i decapitat per Charles Coote. Després de la seva mort, es nomenà Philip Crolly vicari apostòlic perquè administrés la diòcesi.

## Referències

* ↑ «Heber MacMahon» (en anglès). [Consulta: 9 agost 2009].
# Pavlénkovo

Pavlénkovo (en rus: Павленково) és un poble del krai de Khabàrovsk, a l'Extrem Orient de Rússia. El 2012 tenia 441 habitants. Pertany al districte rural de Lazó.

## Referències

* ↑ Закон Хабаровского края от 14.03.2005 № 264 «Об административных центрах сельских поселений и муниципальных районов Хабаровского края»
# Perdiu boscana gorja-roja

La perdiu boscana gorja-roja (Arborophila rufogularis) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita al pis inferior de la selva humida i altres zones boscoses de les terres altes del nord de l'Índia, sud-oest de la Xina, Myanmar, nor-oest de Tailàndia, nord i centre de Laos i nord i centre del Vietnam.
# Perdiu boscana de Tailàndia

La perdiu boscana de Tailàndia (Arborophila diversa) és un ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita la selva del sud-est de Tailàndia. S'ha considerat una subespècie de la perdiu boscana de Cambodja (Arborophila cambodiana).

## Referències

* ↑ perdiu boscana de Cambodja «Perdiu boscana de Tailàndia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/12/2023(català)
# Biblioteca pública Jonas Avyžius

La Biblioteca pública Jonas Avyžius (en lituà: Joniškio rajono savivaldybės J. Avyžiaus viešoji biblioteka) és una biblioteca pública de Joniškis, Lituània, fundada el 1937. Valentina Ivanovaitė va esdevenir la seva primera bibliotecària. Al principi la col·lecció de la biblioteca es componia de 600 llibres col·locats en dues habitacions. El 1940, la biblioteca pública es va traslladar a les instal·lacions prop del centre de la ciutat. Una gran quantitat de llibres es van perdre i només uns pocs llibres nous van ser rebuts. Durant la guerra, la biblioteca va ser visitada en la seva majoria per nens com un establiment alemany, alhora que adults reclutats per a treballs forçats a Alemanya es trobaven en el mateix edifici. Després de la Guerra la situació es va complicar per la falta de locals, mobles, o empleats qualificats. La biblioteca no va ser renovada fins al 1996.

## Referències

* ↑ «Joniškio rajono savivaldybės Jono Avyžiaus viešoji biblioteka» (en lituà/anglès). [Consulta: 6 setembre 2013].

## Vegeu també

* Cultura de Lituània