OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jordi Pujiula i Ribera

Jordi Pujiula i Ribera (Olot, 1947-2011) fou un psiquiatre i historiador català. Acadèmic corresponent de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya, el 5 de febrer de 2008 hi feu la lectura del discurs d'ingrés, sobre el tema Topografies Mèdiques de la Garrotxa. Va ser president del Patronat d'Estudis Històrics d'Olot i Comarca. L'any 2000 obtingué el Premi d'Honor Ciutat d'Olot i el 2004 el Premi d'Excelència professional mèdica en Humanitats atorgat pel Congrés de la Professió Mèdica de Catalunya del Consell de Col·legis de Metges de Catalunya.
Durant anys va ser col·laborador del diari El Punt, Revista de Girona, La Vanguardia, L'Avenç i moltes publicacions d'àmbit local.

## Obres

* Paraules personals. Ed. de Montserrat.1969. (poesia)
* Cadaqués. Crònica estival d'una recerca infructuosa i deu troballes sorprenents. Llibre de bibliòfil amb gravats de Miquel Plana. 1974. (narració)
* La pols de la por. Dins l'obra El Burí i la Ploma. Bibliófil. 1978 (poesia)
* Glosa biogràfica del Dr. Joaquim Danés i Torras. (1979). Ed. de l'autor
* Glosa biogràfica de Josep Pujol i Ripoll.(1980) Ed. de l'autor
* Bruixes, dimonis i follets de la Garrotxa. (1983). Ed. Papers de l'arxiu Casulà
* Olot 1911-1986. 75 anys pel futur. (1986). En col·laboració.Amb motiu del 75 aniversari de La Caixa a Olot
* Els Garganta. Homenatge a una família il·lustre. (1987). En col·laboració. Ed. Municipals
* Joaquim Danés i Torras (1988-1960). (1989). En col·laboració. Ed. de Batet
* Olot: Imatges per la memòria. 6 volums. 1991-1995. En col·laboració. Fundació Pere Simón
* Itinerari pel nucli antic d'Olot. (1993). Il·lustracions de Danésjordi. Ed. Joan Prat
* Els morts per la guerra civil a la Garrotxa. (1993). En col·laboració. Ed. de Batet
* El 1r Premi del Patronat d'Estudis Històrics. Història d'una polèmica (1993). Ed. Amics de Sant Joan les Fonts
* La Vall de Bas i Ridaura. Guia. (1995). Ed. de Batet
* Olot. Guia. (1995). Ed. de Batet
* 25 anys de la Cooperativa de la Vall d'en Bas. (1995). En col·laboració. Ed. Cooperativa de la Vall de Bas
* La guerra civil a Olot. (2000). Ed. Fundació Pere Simón
* La guerra civil a Olot. Memòries des de l'exili. Antoni Planagumà. Notes biogràfiques. Col. Nova Biblioteca Olotina. Nº 2. Ed. Municipals. Olot 2002
"Catàleg de la postal Olotina". Arxiu Municipal d'Imatges d'Olot.2006
* Dictadura, República i Guerra Civil. Volum 8 de la Història d'Olot. Edicions Municipals. Olot. 2007
* "Senhal" Dietari a mitja vida. Girona. 2004- Poesia. Il·lustracions de Quim Domene
* "Senhal" Neo. Girona. 2010. Il·lustracions Vicenç Masdemont.
* "Les topografies mèdiques d'Olot". Olot. 2009. Estudis Històrics de la Garrotxa

## Bibliografia

* Xevi Planas Jordi Pujiula. El psiquiatre humanista d'Olot, article a Revista de Girona 192 (gener-febrer 1999)
* Antoni Mayans Jordi Pujiula. Ciència, lletres i civisme, article a Revista de Girona 202 (setembre-octubre 2000)
* Xavier Ruscalleda Jordi Pujiula. L'apòstol de la memòria, article a A 440 mts 49 (abril 2000)

## Enllaços externs

* Jordi Pujiula i Ribera - Galeria de Metges Catalans
* L'adéu a un savi, article a El Punt arran de la seva mort (12 de març del 2011).
# Codex Cumanicus

El Codex Cumanicus és un còdex del segle xiv que conté instruccions per a relacionar-se amb els cumans destinades als missioners cristians. Inclou dades sobre la llengua d'aquest poble que fan que el còdex sigui un document rellevant des del punt de vista filològic a part del seu valor històric. Dins del còdex, elaborat progressivament per diferents autors, apareixen pregàries traduïdes, frases generals en diversos idiomes per facilitar la conversa i observacions sobre els cumans. Una secció completa està dedicada a les frases fetes i proverbis de la regi, que posteriorment s'han trobat amb lleugeres variants en diverses llengües turqueses. Actualment el còdex està custodiat per la Biblioteca de Sant Marc, a Venècia.

## Referències

* ↑ Schmieder, Felicitas et Schreiner, Peter (eds.), Il Codice Cumanico e il suo mondo. Atti del Colloquio Internazionale, Venezia, 6-7 dicembre 2002. Roma, Edizioni di Storia e Letteratura, 2005, XXXI-350 p., ill. (Centro Tedesco di Studi Veneziani, Ricerche, 2).
# Conor Hourihane

Conor Hourihane (2 de febrer de 1991) és un futbolista professional irlandés que juga com a centrecampista pel Barnsley FC i per l'equip nacional irlandès.

## Referències

* ↑ «Conor Hourihane: Overview». Premier League. [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ Connor, Dan. «Hourihane 100: All his stats, goals and assists for Aston Villa». Aston Villa F.C., 09-03-2019. [Consulta: 21 maig 2019].
# Conope

Conope (en grec antic Κωνώπη) anomenada després Arsínoe (Ἀρσινόη) era una antiga ciutat d'Etòlia a la riba oriental de l'Aqueloos, prop de la moderna Anguelókastro a la prefectura d'Etòlia-Acarnània.
Era un poblet petit fins que Arsínoe II, l'esposa de Lisímac de Tràcia i després casada amb el seu germà Ptolemeu II Filadelf la va ampliar i engrandir. Estrabó parla de la bona situació de la ciutat, ja que es trobava en un punt per on es podia passar el riu.
Polibi l'anomena Conope quan parla de la guerra entre Filip V de Macedònia i la Lliga Etòlia l'any 219 aC, i diu que vora la ciutat es va produir una batalla. Ciceró l'anomena Arsínoe.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Conope». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 14 abril 2021].
# Condorisme

El condorisme (en portuguès: Condorismo o Condoreirismo) va ser un moviment literari brasiler tardoromàntic que va durar des de mitjans de la dècada de 1860 fins a principis de la dècada de 1880. Es tracta d'una subdivisió del romanticisme brasiler, s'anomena "la tercera fase del romanticisme brasiler", precedida per l'indianisme i l'ultraromanticisme i precedent del realisme al Brasil. El condorisme va ser creat pel poeta Tobias Barreto, que va ser una de les seves figures més significatives al costat de Castro Alves i Pedro Luís Pereira de Sousa.
La poesia condorista es caracteritza per un ús intensiu d'hipèrboles i llenguatge grandiloquent. Els seus temes principals són l'abolicionisme i el republicanisme, encara que també es conrea el gènere líric. Tanmateix, a diferència de l'"Ultra-Romanticisme", on l'amor és fortament idealitzat i platònic, en la poesia condorista és un amor corporificat, concret, viable.
El nom "condorisme" prové del còndor, un ocell de vol solitari i alt, que es diu capaç de veure les coses des de molt lluny. Els poetes condoristes creien que tenien aquesta mateixa capacitat i l'havien d'utilitzar per educar la gent en els camins de la justícia i la llibertat.
En algunes ocasions el condorisme també s'anomena hugoanisme (en portuguès: Hugoanismo), després de Víctor Hugo, que va ser la principal influència condorista.

## Principals representants

* Tobias Barreto (1839–1889; creador del condorisme)
* Castro Alves (1847–1871; el poeta condorista més famós, guanyant per això el sobrenom d' O Poeta dos Escravos)
* Pedro Luís Pereira de Sousa (1839–1884)
* Joaquim de Sousa Andrade (1833–1902)
* José Bonifácio el Jove (1827–1886; en alguns poemes)

## Referències

* 1 2 Betancourt, Raúl Fornet; Rodríguez, Carlos Beorlegui. Guía Comares de Filosofía Latinoamericana (en castellà). CIMS, 2014-12-22. ISBN 978-84-1380-121-6.
* ↑ Bahia, Academia de letras da. Revista (en portuguès brasiler), 1949, p. 146.
* ↑ Vale, Geraldo de Araujo. Em busca de Deus e da paz: filosofia (en portuguès brasiler). Editôra Oriente, 1975, p. 51.
# Consort Liang

Consort Liang (梁貴人, nom personal desconegut) (62(?)-83?), títol pòstum d'Emperadriu Gonghuai (恭懷皇后, literalment, "emperadriu de record reverent"), va ser una consort imperial de l'Emperador Zhang de Han. Ella va donar a llum al seu fill Liu Zhao (劉肇) en el 79, però el seu fill va ser adoptat per l'esposa de l'Emperador Zhang, l'Emperadriu Dou i no se sabria la identitat de la seva mare biològica fins molt temps després, després que ell es convertís en emperador (as Emperador He).
# Consort Wang

Consort Wang -nom personal desconegut-, rang de consort imperial Cairen (王才人), honorada a títol pòstum Xianfei (賢妃), (? - 846) fou una consort imperial de la dinastia Tang. Era la concubina favorita de l'Emperador Wuzong (Li Chan). No es coneix quan va néixer la futura Consort Wang, però se sap que ella tenia 12 anys quan va entrar al palau i va ser proposada per l'Emperador Muzong a Li Chan, i com l'Emperador Muzong regnà del 820 al 824 EC, això disposà un marge de temps pel seu naixement.

## Referències i anotacions

* ↑ Llibre de Tang, vol. 52.
* 1 2 Nou Llibre de Tang, vol. 77.
* ↑ Tant la biografia de la Consort Wang en el nou Nou Llibre de Tang i les biografies de les emperadrius i consorts en el Llibre de Tang (on se l'esmenta però no té de biografia) se refereixen a ella amb el rang honorífic a títol pòstum de Xianfei, però el Zizhi Tongjian es refereix al tal com Guifei (貴妃). Vegeu Zizhi Tongjian, vol. 248.
* ↑ Zizhi Tongjian, vol. 241.
* ↑ Zizhi Tongjian, vol. 242.
# Consort Zhou (Cheng)

La Consort Zhou (周貴人, nom personal desconegut) (morta el 363 EC) va ser una consort imperial Dinastia Jin (265-420). Ell va ser una concubina de l'Emperador Cheng. Va estar afavorida per ell, i li va donar a llum als seus dos únics fills -- Sima Pi (més tard l'Emperador Ai) i Sima Yi (més tard l'Emperador Fei). Després que l'Emperedor Ai es va convertir va ser entronitzat en el 362, succeint al seu cosí l'Emperador Mu, ell la va honrar amb el títol de "Consort Vídua" (皇太妃), però mai la va honrar amb el títol d'emperadriu vídua (ja que eixa posició la tenia la mare de l'Emperador Mu, l'Emperadriu Vídua Chu). Ella va faltar en el 363 i fou enterrada amb grans honors, però no amb els honors d'una emperadriu, ja que ella mai va ser una.
# Comtat d'Estradas

El Comtat d'Estradas és un títol nobiliario espanyol confirmat (concedit com a nova creació) el 24 d'agost de 1883 pel rei Alfons XII a favor de Maria Rafaela Ortiz de Mioño i Urra, XI marquesa de Cilleruelo, com a descendent de Juan Fernando de Mioño i Bravo de Hoyos, a qui li havien concedit el "comtat de Estradas" en 1727.

## Comtes d'Estradas

| Titular | Període |
| Creació per Alfonso XII ||
| I | María Rafaela Ortiz de Mioño i Urra | 1883-1884 |
| II | Mariano Fernández de Henestrosa i Ortiz de Mioño | 1884-1914 |
| III | Rafael Fernández de Henestrosa i Salabert | 1914-1941 |
| IV | María Luisa de Silva i Fernández de Henestrosa | 1943-1951 |
| Casilda Fernández de Henestrosa i Salabert | 1956-1970 |
| VI | Casilda de Silva i Fernández de Henestrosa | 1970-1972 |
| VII | José Carlos Fernández-Villaverde i de Silva | 1972-actual titular |

## Història dels comtes de Estradas

* Maria Rafaela Ortiz de Mioño i Urra (1821-1905), I comtessa de Estradas, XI marquesa de Cilleruelo.
Li va succeir en 1884, per cessió, el seu fill:
* Mariano Fernández d'Henestrosa i Ortiz de Mioño (1858-1919), II comte de Estradas, I duc de Santo Mauro Majordom i Caballerizo major de la Reina Victòria Eugènia d'Espanya, era net de Maria dels Dolors de Santisteban, VII i última principessa di Sant Mauro, que s'havia casat amb Diego Fernández de Henestrosa i Montenegro.
* Va casar amb Casilda Salabert i Arteaga, VI comtessa de Ofalia, Dama de la Reina Victòria Eugènia d'Espanya.
. Li va succeir per cessió de 1914, el seu fill:
* Rafael Fernández d'Henestrosa i Salabert (1895-1941), III comte de Estradas, II duc de Santo Mauro.
El va succeir el 1943, per cessió, la seva neboda (filla de la seva germana Casilda, que va ser posteriorment V comtessa):
* Maria Lluïsa de Silva i Fernández de Henestrosa (1920-1951), IV comtessa de Estradas.
El va succeir el 1956, la seva mare (germana del III comte):
* Casilda Fernández d'Henestrosa i Salabert (1888-1987), V comtessa de Estradas, III duquessa de Sant Mauro.
* Va casar amb Mariano de la Silva Bazán i Carvajal, XIII marquès de Santa Creu de Mudela, X marquès de Villasor, i XIV marquès de l'Aspecte
Li va succeir en 1970, la seva filla:
* Casilda de Silva i Fernández de Henestrosa (1914-2008), VI comtessa de Estradas, V duquessa de Sant Carles, IV duquessa de Sant Mauro, XIV marquesa de Santa Creu de Mudela, XII marquesa de Villasor, XV marquesa de l'Aspecte, XI marquesa d'Arcicóllar, II comtessa de Carvajal, comtessa de Castillejo, i III comtessa de San Martín d'Hoyos.
* Va casar amb José Fernández-Villaverde i Roca de Togores (1902-1988.), IV marquès de Pou Ros.
Li va succeir per cessió en 1972, el seu fill:
* José Carlos Fernández-Villaverde i de Silva (n. en 1947), VII comte de Estradas.
# Consell de Govern de la Junta d'Andalusia

El Consell de Govern de la Junta d'Andalusia és l'òrgan executiu de la Junta d'Andalusia. En l'actual VII Legislatura el Consell està presidit per Juan Manuel Moreno Bonilla i consta de la següent divisió en conselleries:
* Presidència
* Governació
* Economia i Hisenda
* Justícia i Administració Pública
* Innovació, Ciència i Empresa
* Obres Públiques i Transports
* Ocupació
* Turisme, Comerç i Esport
* Agricultura i Pesca
* Salut
* Educació
* Per a la Igualtat i Benestar Social
* Cultura
* Medi ambient
# Llista cronològica dels principals compositors de música clàssica

Aquesta és una llista orientativa dels principals compositors de música clàssica. Està organitzada seguint un ordre cronològic i s'han classificat els compositors per èpoques. Alguns compositors podrien classificar-se en més d'una època, ja que al llarg de la seva vida han format part de més d'un estil, com Monteverdi o Beethoven, per posar-ne alguns exemples.
Una llista més completa de compositors la trobareu a la Llista de compositors de música clàssica.
# Llista d'Esglésies del Baix Llobregat anteriors al 1300

Llista d'Esglésies del Baix Llobregat anteriors al 1300:
* Abrera:
** Sant Pere d'Abrera
** Sant Hilari
** Sant Pere de Voltrera
* Begues:
** Sant Cristòfol
* Castelldefels:
** Santa Maria de Castelldefels
* Castellví de Rosanes:
** Sant Jaume de Castellví de Rosanes
** Sant Miquel de Castellví de Rosanes
** Santa Maria dels Àngels
* Cervelló:
** Capella del castell de Cervelló
** Sant Esteve de Cervelló
** Sant Ponç de Corbera
** Sant Joan del Pla (o de l'Erm de la Palma)
** Santa Maria i Sant Brici de la Palma
* Collbató:
** Sant Corneli de Collbató
** Sant Miquel de Montserrat
** Santa Margarida de les Amenolelles
* Corbera de Llobregat:
** Santa Maria de Corbera
** Sant Cristòfol de Corbera
** Sant Martí de Corbera
** Santa Magdalena del castell de Corbera
* Cornellà de Llobregat:
** Santa Maria de Cornellà
* Esparreguera:
** Santa Maria del Puig
** Santa Margarida del Cairat (o Saplanca)
** Sant Salvador de les Espases
** Santa Coloma de Gorgonçana
* Esplugues de Llobregat:
** Santa Maria d'Esplugues
** Sant Jaume de Picalquers
* Gavà:
** Sant Pere de Gavà
** Sant Miquel d'Eramprunyà
** Capella de Bruguers Vell
** Santa Maria de Bruguers
* Martorell:
** Santa Maria de Martorell
** Sant Bartomeu
** Sant Genís de Rocafort
** Santa Margarida de Martorell
** Sant Joan de l'Hospital
* Molins de Rei:
** Sant Miquel de Molins de Rei
** Sant Pere de Romaní
** Sant Marçal
** Sant Bartomeu de la Quadra
* Olesa de Montserrat:
** Santa Maria d'Olesa de Montserrat
** Sant Pere Sacama
* Pallejà:
** Santa Eulàlia de Pallejà
* El Papiol:
** Santa Eulàlia de Madrona
* El Prat de Llobregat:
** Sant Pau del Prat
* Sant Andreu de la Barca:
** Sant Andreu de la Barca
** Santa Madrona del Palau
* Sant Boi de Llobregat:
** Sant Baldiri de Llobregat
** Sant Miquel de Benviure
** Sant Pere
* Sant Climent de Llobregat:
** Església parroquial de Sant Climent
** Sant Esteve Sesrovires:
* Sant Esteve Sesrovires
* Sant Feliu de Llobregat:
** Sant Feliu
** Sant Llorenç
* Sant Joan Despí:
** Sant Joan Baptista
** Santa Maria del Bon Viatge
** Santa Oliva
** Sant Martí de l'Erm
* Sant Just Desvern:
** Sant Just Desvern
** Sant Joan de l'Erm
* Sant Vicenç dels Horts:
** Església Parroquial de Sant Vicenç
* Santa Coloma de Cervelló:
** Església parroquial de Santa Coloma de Cervelló
** Sant Antoni de Castellnou de Cervelló
* Torrelles de Llobregat:
** Església parroquial de Sant Martí de Torrelles
* Vallirana:
** Sant Mateu de Vallirana
** Santa Leda
* Viladecans:
** Sant Joan de Viladecans
** Santa Maria de Sales

## Referències

* ↑ «Esglésies del Baix Llobregat anteriors al 1300». Catalunya Romànica. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 9 juliol 2019].
# Litra

Litra (en grec antic λίτρα) era una unitat grega de pes i monetària que corresponia, encara que no n'era equivalent, entre els grecs de Sicília, a la lliura romana i que s'utilitzava per pesar diversos materials, fins i tot el coure. La paraula s'utilitzava ja en temps d'Epicarm, i es troba moltes vegades a Aristòtil. Equivalia a una dotzena part de l'unça.
El pes de la litra era de 3.387 grans (uns 219 grams). L'equivalent en plata d'una litra de coure era una moneda molt petita que pesava 13'5 grans i era d'ús comú a Sicília. Era la desena part d'un estàter de Corint, i a partir d'això l'estàter a Sicília s'anomenava δεκάλιτρος στατήρ ("Dekalitros statér"), perquè tenia un valor de deu vegades del d'una litra.
Com a moneda tenia un valor similar a l'òbol de l'illa d'Egina.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Litra». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 6-XII-2020].
# Litterarum - Fira d'espectacles literaris Móra d'Ebre

Litterarum - Fira d'espectacles literaris Móra d'Ebre és una fira professional, constituïda el 2007 com a trobada d'espectacles de qualsevol disciplina, musical, teatral, espectacle de carrer, arts escèniques, dansa, circ, màgia, que tinguin la literatura en llengua catalana i que no han estat concebuts originalment per a l'escena. La fira ha estat impulsada per l'Ajuntament de Móra d'Ebre i la Institució de les Lletres Catalanes. El seu àmbit té com a eix central el domini lingüístic del català (Catalunya, País Valencià, Illes Balears, Franja de Ponent, Catalunya Nord i l'Alguer). Les seves creacions escèniques estan inspirades en la literatura catalana, inspirades en autors de les lletres catalanes de totes les èpoques, clàssics i contemporanis, i dirigides al gran públic.
Litterarum, que està dirigit per Albert Pujol, aplega els professionals implicats en la promoció i el coneixement dels productes literaris de parla catalana a les terres de l'Ebre, i és també un punt de referència en el camp de la literatura en català per a joves i infants.
L'any 2019 la Generalitat de Catalunya li va atorgar el Premi Nacional de Cultura.

## Referències

* ↑ «Litterarum, Fira d'Espectacles Literaris a Móra d'Ebre». Festa Catalunya. [Consulta: 5 juliol 2019].
* 1 2 «Arrenca Litterarum amb el Premi Nacional de Cultura de principal altaveu de la fira». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 30-05-2019 [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ «Premis Nacionals de Cultura 2019: Litterarum Móra d'Ebre · Fira d'espectacles literaris». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 25 de juny 2019. [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ «Móra d'Ebre celebra l'atorgament a Litterarum, fira d'espectacles literaris, del Premi Nacional de Cultura 2019». Ajuntament de Mora d'Ebre. [Consulta: 5 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Litterarum - Fira d'espectacles literaris Móra d'Ebre
# Comtat de Sonoma

El comtat de Sonoma es troba a l'estat nord-americà de Califòrnia. Segons el cens dels Estats Units del 2020, la seva població era de 488.863 habitants. La seu del govern i la ciutat més gran és Santa Rosa.
El comtat de Sonoma comprèn l'Àrea Estadística Metropolitana de Santa Rosa-Petaluma, que forma part de l' Àrea Estadística Combinada de San Jose - San Francisco - Oakland, CA. És el comtat més al nord de la regió de nou comtats de l'àrea de la badia de San Francisco.
A la regió Wine Country de Califòrnia, que també inclou els comtats de Napa, Mendocino i Lake, el comtat de Sonoma és el que més produeix. Compta amb tretze Àrees Vitícoles Americanes homologades i més de 350 cellers. Els votants han aprovat dues vegades iniciatives d'espais oberts que han proporcionat finançament per a l'adquisició pública d'espais naturals, preservació de zones boscoses, l'hàbitat costaner i altres espais oberts. Més de 8,4 milions de turistes visiten cada any, i es van gastar més de mil milions de dòlars el 2016.
El comtat de Sonoma és un dels principals productors de llúpol, raïm, prunes seques, pomes, així com productes làctics i aviram, en gran part a causa de l'extensió de la terra agrícola fèrtil disponible a més de l'abundància d'aigua d'alta qualitat per al reg. L'agricultura es divideix en gran part entre dos usos gairebé monoculturals: el raïm i la pastura.

## Referències

* ↑ «Sonoma County, California». United States Census Bureau. [Consulta: January 30, 2022].
* ↑ «Find a County». National Association of Counties. Arxivat de l'original el May 31, 2011. [Consulta: June 7, 2011].
* ↑ «Sonoma County Agricultural Preservation and Open Space District». Sonoma County. Arxivat de l'original el December 31, 2006. [Consulta: July 17, 2014].
* ↑ «Sonoma County Flood Control and Water Conservation District: History». Sonoma County Water Agency. Arxivat de l'original el October 2, 2009.
# Llegenda urbana

Una llegenda urbana és un neologisme equivalent als mots en català "rumor públic" o "enraonies". Com qualsevol llegenda, es tracta d'històries o contes extravagants o fantàstics, però prou creïbles, vehiculats de boca en boca, adquirint així dades noves i matisos personals de qui ho explica, com si es tractessin de fets reals que van tenir lloc en algun moment i lloc determinats, habitualment dins o en relació amb una gran ciutat. Una característica que les distingeix és que és gairebé impossible trobar un testimoni directe del succés narrat, pel que resulta molt difícil saber si la història és real. Les històries en qüestió reben diverses denominacions per part de qui les expliquen i difonen: hi ha llocs on, per exemple, són anomenades simplement contes. També hi ha qui prefereix catalogar-les com a llegendes a seques, considerant que la seva funció segueix sent la pròpia d'aquest gènere.

## Algunes llegendes urbanes

* Una llegenda urbana molt popular des de fa molts anys entre la joventut és aquella que explica que persones han estat segrestades amb l'única fi d'extirpar-los un ronyó, potser després d'assistir a una festa o de veure's obligades a prendre alguna droga; o aquella que exposa missatges subliminars en anuncis comercials; o també el gust gastronòmic per a menjar fetus de nadons a Taiwan, entre d'altres.
* Dues de les llegendes urbanes més esteses són les de Verònica i l'autoestopista fantasma, les quals s'expliquen arreu del món i s'han anat modernitzat amb el pas del temps. Per exemple, en les primeres versions de la "llegenda de Verònica" no apareixia la seva imatge dins d'un mirall, sinó que apareixia reflectida sobre la superfície de l'aigua d'un barril. En la llegenda de l'autoestopista fantasma en els seus orígens la noia no pujava a un cotxe sinó que parava els genets i muntava en els seus cavalls.
* La presumpta mort de Paul McCartney (del grup The Beatles) en un accident de trànsit l'any 1966 i del doble que el va substituir a partir de llavors. Els fans deien haver trobat proves del fet en els discos posteriors a aquell any.
* La vaga a la japonesa és una llegenda urbana d'origen espanyol; els japonesos no solen treballar més del compte com a mesura de pressió.
* Polybius és el nom d'una màquina recreativa que ha generat moltes llegendes urbanes al seu voltant.
* El significat del mot xinès wēijī, que erròniament sovint es considera format pels mots "perill" i "oportunitat".

## Bibliografia

* CAMACHO, S. 2005: Leyendas urbanas. ¿Qué hay de verdad en ellas? Madrid.

## Vegeu també

* Progesterex
* Hoax
# Corral de l'Ensenyat

El Corral de l'Ensenyat és un corral ramader del terme municipal de Tremp, a l'antic terme de Fígols de Tremp, al Pallars Jussà.
Està situat a la part oriental del territori de Prullans, al sud-est de Casa Ensenyat. Està situat al cim d'un turonet, que fa que destaqui en el seu entorn.

## Enllaços externs

* Corral de l'Ensenyat al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya