OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ahazià d'Israel

Segons la Bíblia, Ahazià (en hebreu, אחזיהו בן-אחאב Ahazyahu ben Ahăāb) o Ocozies, va ser el vuitè rei del Regne d'Israel després de la seva divisió, succeint el seu pare Acab. No s'ha de confondre amb Ahazià del Regne de Judà. Va regnar dos anys entre 853-852 a.n.e. segons la cronologia tradicional, o entre 919-917 a.n.e. segons la cronologia bíblica.
Ahazià va ser fill d'Acab i Jezabel i va seguir amb el culte a Baal, igual que ells. Quan va morir el seu pare, Moab va aprofitar l'oportunitat per rebel·lar-se i així alliberar-se del pesat tribut que se li havia imposat: 100.000 xais i igual nombre de moltons sense esquilar. El rei Mesha de Moab narra aquesta revolta en la inscripció de l'Estela de Moab. Ahazià no va fer res per impedir-ho.
Ahazià va concertar una aliança marítima amb Josafat del Regne de Judà amb el propòsit d'iniciar la construcció de naus en Ession-Guèber, al Golf d'Àqaba, que forma part de la Mar Roja. Però el projecte no li va sortir bé.
Poc després, Ahazià va patir un accident a casa seva quan va caure per un enreixat (que potser tancava una claraboia) de la seva habitació, que el va deixar postrat al llit i greument malalt, fins que finalment va morir. Com que no tenia fills, el seu germà, Jehoram el va succeir.

## Referències

* ↑ 1Re 22: 51-53
* ↑ 2Re 1: 1; 3: 4, 5
* ↑ 2Cr 20: 35-37
* ↑ 2Re 1: 2, 17
# Soldadura per fricció

La soldadura per fricció és un mètode de soldadura que aprofita la calor generada per la fricció mecànica entre dues peces en moviment. És utilitzada per unir dues peces, tot i que una d'elles com a mínim sigui d'igual o diferent naturalesa, per exemple: acer dur i acer suau, alumini i aliatges, acer i coure, etc. El principi de funcionament consisteix que la peça de revolució gira en un moviment de rotació fix o variable al voltant del seu eix longitudinal i s'assenta sobre l'altra peça. Quan la quantitat de calor produïda per fricció és suficient per portar les peces a la temperatura de soldadura, es deté bruscament el moviment, i s'exerceix una empenta el qual produeix la soldadura per interpenetració granular.

## Vegeu també

* Soldadura per fricció-agitació
# Salem (Nou Hampshire)

Salem és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2007 tenia 29.498 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Salem tenia 28.112 habitants, 10.402 habitatges, i 7.603 famílies. La densitat de població era de 439,4 habitants per km².
Dels 10.402 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,6% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 26,9% no eren unitats familiars. En el 21,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,69 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 31,7% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 11,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 58.090$ i la renda mediana per família de 67.278$. Els homes tenien una renda mediana de 46.330$ mentre que les dones 31.031$. La renda per capita de la població era de 26.170$. Entorn del 3,1% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Salem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Salem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Salem (Illinois)

Salem és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 7.909 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Salem tenia 7.909 habitants, 3.249 habitatges, i 2.082 famílies. La densitat de població era de 500,6 habitants/km².
Dels 3.249 habitatges en un 28,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,8% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 35,9% no eren unitats familiars. En el 32,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 19,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.339 $ i la renda mediana per família de 42.070 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.811 $ mentre que les dones 21.931 $. La renda per capita de la població era de 16.954 $. Aproximadament el 6,1% de les famílies i el 9,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Salem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Salem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eduard I

Eduard I és el nom dels següents personatges:
* Eduard I d'Anglaterra (1239 – 1307), rei d'Anglaterra
* Eduard I de Bar
* Eduard I d'Escòcia
* Eduard I de Portugal (1391 - 1438), rei de Portugal (1433-1438)
* Eduard I de Savoia
# Egerkingen

Egerkingen és un municipi del cantó de Solothurn (Suïssa), situat al districte de Gäu.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ Egerkingen en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
# Egersund

Egersund és una localitat de la província de Rogaland a la regió de Vestlandet, a Noruega. A data 1 de gener de 2017 tenia una població estimada de 11 519 habitants.
Està situada al sud del país, prop de la costa de la mar del Nord i del fiord Boknafjorden.

## Referències

* ↑ Informació demogràfica de la província de Rogaland Consultat el 27 d'agost de 2018.
# Egelolf I d'Urselingen

Egelolfus d'Urselingen o Egelolf I d'Urselingen fou el primer senyor de Rappolstein. Era descendent del personatge d'origen italià que el 1020 va fundar el primitiu castell de Rappolstein.
És esmentat com a testimoni en diversos actes de 1163 a 1185, entre altres als diplomes de l'emperador Frederic Barba-roja, l'un redactat el 1166 per al monestir d'Ilbenstadt, l'altre de 1170 per a l'església de Coira, el tercer de 1174 per a l'abadia de Neuburg. Es va casar amb Emma, una rica hereva alsaciana, morta el 1156, en terres de la qual s'havia construït el castell de Rappolstein. El 1176, Egelolf i la seva segona esposa Gertrudis es comptaven entre els benefactors de l'Abadia de Pairis (a la Vall d'Orbey). Aquest nom encara és mencionat en les subscripcions de la carta de Frederic, duc d'Alsàcia per al convent de Truttenhausen, el 1181, i figura en un acte de 1185, de Bertold V de Zähringen últim duc de Zähringen, entre els seus vassalls. El mateix any, és recordat en un diploma de l'emperador Frederic, datat a Colmar i en les cartes d'Enric, bisbe d'Estrasburg. Segons el Fragmentum historicum, Egelolf va lliurar el 8 de novembre de 1178, un combat sagnant contra Cunó d'Horburg, prop de Logelheim (Neuf-Brisach).
Va morir cap a l'any 1186 o 1187 i el va succeir Ulric d'Urselingen

## Nota

* ↑ Abadia cistercenca fundada cap a 1138 en el fons del sot del Noirrupt. L'abadia rebé del comte d'Eguisheim vastes terres situades entre el llac Blanc i el llac Negre i va mantenir amb la població d'Orbey estretes relacions. Al segle xvi l'abadia estava en ple declivi a conseqüència de la pujada del protestantisme adoptat pels Rappolstein

## Referències

* Sitzmann, Édouard : Dictionnaire de biographie des hommes célèbres de l'Alsace, Rixheim, Imprimerie F. Sutter & Cie, 1910, 2 volumes
# Economia del Regne Unit

El Regne Unit, una potència comercial i centre financer, és la segona economia més gran d'Europa després d'Alemanya. En les últimes dues dècades, el govern ha reduït en gran manera la propietat pública i contingut el creixement dels programes de benestar social. L'agricultura és intensiva i altament mecanitzada i eficient per als estàndards europeus, que produeix al voltant del 60% de les necessitats alimentàries amb menys del 2% de la població activa. El Regne Unit té grans reserves de carbó, gas natural i petroli, però les seves reserves de gas natural i petroli estan disminuint i el Regne Unit es va convertir en un importador net d'energia en 2005.
Els serveis, especialment els bancs, assegurances i negocis són cada vegada més importants en el PIB, mentre la indústria segueix perdent importància.

## Història econòmica recent

Després de la Segona Guerra Mundial i la pèrdua progressiva de les colònies, el país va reprendre el rumb com a potent economia mantenint una doble aliança que dura fins als nostres dies: no va perdre la seva mirada econòmica sobre Europa, però al mateix temps va reforçar les seves relacions comercials amb els Estats Units que després del conflicte exerceix com a primera potència mundial. Aquest paper econòmic li ha permès mantenir un sòlid i constant desenvolupament al llarg de la segona meitat del segle xx.
En 1960 i 1966, el Regne Unit va tractar d'incorporar-se a la CEE sense èxit, sobretot per l'oposició de França, fins que en 1970 la seva candidatura va ser admesa. En 1973, gràcies a la política europeista del Primer Ministre Edward Heath, ingrés en la Comunitat Econòmica Europea.
Durant les dècades dels 1950 fins als 1970, l'economia britànica va mantenir un alt nivell de presència del sector públic, arribant fins i tot a representar entre el 35 i el 40% del total del producte interior brut. L'arribada de la conservadora Margaret Thatcher en poder va comportar l'aplicació de polítiques neoliberals que van reduir el paper de l'Estat i van afectar el model de l'sistema de protecció social. Amb posterioritat, les diferents polítiques han recuperat parcialment la situació anterior a 1979, procurant mantenir una economia àgil i competitiva amb uns nivells de benestar amplis per a la població.

## Referències

* 1 2 3 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2019-01-07. [Consulta: 21 abril 2013].
# El lleó ferit

El lleó ferit és un conte d'origen català recollit per en Francesc de Sales Maspons i Labrós a "Cuentos Populars Catalans" i que posteriorment Andrew Lang va incloure a El llibre rosa de les fades.

## Argument

Una noia ajuda un lleó ferit, que té clavada una espina a la pota, però mentre ho fa, perd de vista el seu ramat i és castigada. L'episodi succeeix tres cops. Un any després troba un home que desapareix rere una roca i al seu torn emergeix el lleó que havia conegut abans. Al dia següent, la noia torna a la nit al mateix indret i allà l'home li explica que pateix un encanteri: només té forma humana de nit i durant el dia és un lleó. Ella promet desafiar el gegant culpable de l'encanteri i s'acaben casant.

## Referències

* ↑ «El lleó ferit» (en anglès). [Consulta: 5 gener 2016].
* ↑ «El lleó ferit» (en anglès).
# Schuko

Schuko és un sistema d'endoll i presa de corrent que es defineix en l'estàndard "CEE 7/4" com a "Tipus F". Un endoll Schuko està format per dues clavilles cilíndriques, de 4,8 mm de diàmetre, 19 mm de longitud i separades 19 mm, per als contactes de la fase i el neutre, més dos contactes plans en les parts superior i inferior dels laterals de l'endoll destinats per connectar la terra. Les preses schuko formen una cavitat en la qual s'insereix l'endoll. Tant les preses com els endolls Schuko són simètrics, de manera que també es poden connectar si es giren 180 graus. Com molts altres tipus d'endolls europeus, els endolls schuko accepten endolls europlug. Els endolls schuko es consideren molt segurs quan es combinen amb les preses de corrent schuko però la seguretat no està certificada quan es fan servir amb qualsevol altre tipus de connector. "Schuko" és la forma abreujada del terme alemany schutzkontakt (literalment: contacte protector), el que senzillament indica que tant l'endoll com la presa estan equipats amb contactes de protecció a terra (en forma de ganxos en lloc de clavilles).

## Funcionament

Els connectors Schuko s'usen normalment en circuits de 230 V, 50 Hz i per a corrents no superiors a 16 A. Quan s'introdueix en la presa de corrent, l'endoll Schuko cobreix tot l'orifici d'aquesta ( 1 ) i estableix una connexió de protecció a terra a través de la connexió de terra ( 2 ), prèviament les clavilles de la fase i el neutre ( 3 ) estableixen connexió, prevenint així que els usuaris puguin tocar les clavilles connectades. (Per aquest motiu el sistema schuko no requereix clavilles parcialment aïllades com en canvi fan servir altres sistemes com l'europlug i els endolls Britànics i Australians). Un parell d'osques no conductores a manera de guies ( 4 ) en els costats dret i esquerre proporcionen un estabilitat extra possibilitant un ús segur de connexions grans i pesades (p. ex.: adaptadors o temporitzadors).

## Vegeu també

* IEC 60320
* IEC 60309

## Bibliografia

* Standard alemany Deutsches Institut für Normung 49440: Tomas Schuko
* Standard alemany Deutsches Institut für Normung 49441: Endolls Schuko
* IEC/TR 60083
# Sauvatèrra de Comenge

Sauvatèrra de Comenge (francès Sauveterre-de-Comminges) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# El Serrat (Castellcir)

El Serrat és una masia del terme municipal de Castellcir, al Moianès.
Està situada a l'extrem sud-oest mateix del Carrer de l'Amargura, nucli principal actual del poble de Castellcir. És a ponent del Sot de les Mules.

## Enllaços externs

* El Serrat en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# San Morales

San Morales és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita a l'Oest, Nord i Est amb Aldearrubia i al Sud amb Calvarrasa de Abajo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 189 | 203 | 223 | 238 |
# San Millán de la Cogolla

San Millán de la Cogolla és un municipi espanyol de la comunitat autònoma de La Rioja. Ubicat al peu de la serra de la Demanda (Sistema Ibèric) al vessant oriental que separa la meseta espanyola de la vall de l'Ebre, a 728 metres d'altitud. Es troba a la vora del riu Cárdenas.
Cal destacar-ne el Monestir de San Millán de la Cogolla, que va donar origen al poble, amb les dues seus: la més antiga, San Millán de Suso, habitat entre els segles VI i XI, al voltant de la tomba de Sant Emilià; i San Millán de Yuso, fundat en 1053, com a nova seu de la comunitat monàstica i habitat des d'aleshores.
En aquest darrer es troben les primeres mostres d'escriptura en castellà (o navarro-aragonès) i basc: les famoses Glosas Emilianenses.

## Referències

* Web del Ayuntamiento de San Millán de la Cogolla
* Web del Monasterio de San Millán — monasterios de Suso y Yuso
# Santo Antônio de Jesus

Santo Antônio de Jesus és un municipi de l'estat de Bahia, situat al Reconcavo Sud. La seva població, segons les dades de l'IBGE, el cens nacional realitzat el 2010, va ser de 90.985 habitants. Té importància com a centre comercial i de serveis a tot el Recôncavo, que és considerada la "Capital de la Reconcavo". Anualment acull fires estatals, que atrau milers de visitants.

## Referències

* ↑ «População» (en anglès). Institut de Geografia i Estadística del Brasil. [Consulta: 26 desembre 2021].
# Santo Anzà

Santo Anzà (Catània, 17 de novembre de 1980) és un ciclista italià, professional des del 2003 al 2011.
En el seu palmarès destaca la victòria al Giro de Romanya de 2006 i el Brixia Tour de 2008.

## Palmarès

* 2002
** 1r a la Freccia dei Vini
* 2006
** 1r al Giro de Romanya
* 2007
** 1r al Trofeu Melinda
* 2008
** 1r al Brixia Tour i vencedor d'una etapa
* 2009
** Vencedor d'una etapa del Brixia Tour

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2006. 109è de la classificació general

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2010-08-26 a Wayback Machine. (italià)
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Sebastià Laporte Vilà

Sebastià Laporte Vilà (Reus, 9 de setembre de 1892 - Barcelona segle xx) va ser un economista i empleat de banca català.
Era un alt funcionari del Banc de Reus, que l'any 1920 va quedar sota el control del Banc de Catalunya, quan Evarist Fàbregas i Eduard Recasens van comprar la majoria de les accions del Banc de Reus. Nomenat administrador, Sebastià Laporte vivia amb la seva família al primer pis d'aquell banc. Quan el mes de juliol de 1931 el Banc de Catalunya va fer fallida, el Banc de Reus va fer suspensió de pagaments i va poder mantenir una situació de supervivència fins a l'any 1934 quan es va signar un acord amb el Banc Hispano Colonial. Aquell any, el 1934, Sebastià Laporte va marxar amb la seva dona, Antònia Salas, i els seus fills, dues noies i un noi, Josep Laporte Salas, cap a Barcelona, on va treballar de gerent a Establecimientos Gasull, que venia sabons, olis i fruits secs.
Als inicis de la guerra civil, Sebastià Laporte va ser detingut per les seves idees més aviat conservadores, però es va poder refugiar en un convent i se'n va sortir. Colectivitzada la seva empresa, va seguir amb el càrrec de gerent per voluntat dels treballadors, que immediatament el van fer director. L'any 1937 va anar a França per qüestions de la feina, i quan va arribar va ser detingut. Tenia doble nacionalitat, espanyola i francesa, ja que el seu pare era un francès nascut prop de Prada de Conflent, que havia anat a Reus on va obrir un hotel. Quan va néixer el seu fill el va inscriure també al consolat francès. L'acusaven de no haver fet el servei militar, i amb 45 anys va haver de complir la seva obligació. Com que parlava bé el francès no va tenir problemes, i va enviar a buscar a la seva dona i els seus fills. Era ja a finals de l'any 1938 i es veia que la República perdria la guerra, i llavors Sebastià i la seva família van anar a Sant Sebastià on tenien uns parents llunyans. Al finalitzar la guerra van tornar a Barcelona. No hi ha detalls sobre la data de la seva mort.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 385-386.
* 1 2 Daufí, Lluís (coord.). Memòria de la professió: Josep Laporte i Salas. Barcelona: Col·legi de Metges de Catalunya, 2005, p. 2-3.
# Sant Martí de Castellars

Sant Martí de Castellars, antigament dedicada a sant Feliu, és l'església parroquial del poble de Castellars, de l'antic terme de Malpàs, actualment pertanyent al terme del Pont de Suert. El temple actual ha sofert moltes transformacions, i a penes es reconeix l'obra romànica, però en destaquen el forrellat de la porta, de tradició romànica, així com una pica baptismal de la mateixa època, que té decoració incisa, molt notable. És una obra protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església entre mitgeres, d'una nau, amb edifici adossats i torre de planta quadrada a la cantonada de la façana principal, que té una porta amb arc de mig punt i rosetó per a il·luminar el cor. Al campanar, de quatre finestres, en té una tapiada, es conserven les campanes. Les cobertes de teula àrab estan desfetes. Castellars pertanyia a un abadiat. L'església depengué també de Sas i conserva una interessant pica baptismal decorada, romànica.

## Referències

* ↑ ADELL I GISBERT, Joan-Albert i MONSÓ, Anna. "Sant Martí de Castellars (abans Sant Feliu)", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7
* ↑ GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7
* 1 2 «Sant Martí de Castellars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sarsaparrella

«Sarsaparrella» té aquests significats:
* El nom comú de la planta Aristolochia baetica.
* El nom comú de la planta Bryonia dioica.
* El nom comú de la planta Clematis vitalba.
* El nom comú de la planta Dracaena draco.
* El nom comú de la planta Rubia peregrina.
* El nom comú de la planta Smilax aspera.
* Una beguda elaborada amb la planta Smilax regelii
* Per extensió altres espècies del gènere Smilax i en anglès es refereix a la planta tropical sud-americana Smilax regelii.
# Satèl·lit estratosfèric

Un satèl·lit estratosfèric (high-altitude platform o HAP en anglès) és un satèl·lit artificial de comunicacions que opera a l'estratosfera, normalment al voltant de 20 km sobre el nivell del mar.
Poden ésser avions, dirigibles o globus, dissenyats per operar a una altitud molt alta, que ofereixen respecte als satèl·lits espacials, l'avantatge de poder tornar a terra per reparar o canviar els sistemes de telecomunicacions. Les últimes versions de HAP poden estar anys enlairats sense necessitat d'aterrar.

## Aplicacions

* Per obtenir alta velocitat en comunicacions wireless.
* Per vigilància i seguretat (militar).
* Per control d'una zona en temps real.
* Per monitorar i estudiar el clima i/o els canvis de temps.
* Com a port espacial.

## Referències

* ↑ «Introducció al Projecte CAPNINA». Arxivat de l'original el 2013-10-16. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine. Lindstrand Technologies HALE

## Vegeu també

* Satèl·lit artificial
* Globus meteorològic
* Aeròstat

## Enllaços externs

* Telecomunicacions mòbils via Estratosfera er R Struzak
# Selecció de futbol de Letònia

La Selecció de futbol de Letònia és l'equip representatiu del país en les competicions oficials. La seva organització està a càrrec de la Federació Letona de Futbol, pertanyent a la UEFA.
El seleccionat de Letònia va néixer el 1922, després de la independència d'aquest país a la fi de la Primera Guerra Mundial. No obstant això, el 1942, Letònia va ser envaïda i annexada per la Unió de Repúbliques Socialistes Soviètiques. Posterior a aquest any, els jugadors d'origen letó jugaven a la selecció soviètica. Només el 1990, després del desmembrament de la Unión Soviètica i la independència dels països membres d'aquesta, la selecció de Letònia va tornar a jugar.
Dels tres Països Bàltics, és el més destacat en aquest esport, guanyant en 19 vegades la Copa Bàltica i sent l'únic a participar en l'Eurocopa (en 2004).

## Estadístiques

* Participacions en Copes del Món = 0
* Participacions en Eurocopes = 1
* Primera Eurocopa = 2004
* Millor resultat en l'Eurocopa = Primera fase (2004)
* Participacions olímpiques = 1
* Primers Jocs Olímpics = 1924
* Millor resultat olímpic = Sense medalles
* Primer partit (abans de la Unió Soviètica)
| Letònia | 1–1 | Estònia |
Riga, (Letònia)
* Primer partit (després de la Unió Soviètica)
| Letònia | 2–0 | Estònia |
Klaipeda, (Lituània)
* Major victòria
| Estònia | 1–8 | Letònia |
Tallinn, (Estònia)
* Major derrota
| Suècia | 12–0 | Letònia |
Estocolm, (Suècia)

## Participacions en la Copa del Món

* 1930 - No participà
* 1934 - No participà
* 1938 - No es classificà
* Des de 1950 a 1990 - Formava part de la URSS
* Des de 1994 a 2014 - No es classificà

## Participacions en l'Eurocopa

* Des de 1960 a 1992 - Formava part de la URSS
* 1996 - No es classificà
* 2000 - No es classificà
* 2004 - Primera fase - 14é lloc
* Des de 2008 a 2016 - No es classificà

## Jugadors històrics

* Ēriks Pētersons
* Jānis Lidmanis
* Aleksandrs Koļinko
* Igors Stepanovs
* Vitālijs Astafjevs
* Māris Verpakovskis
* Andrejs Rubins
* Andrejs Prohorenkovs
* Marians Pahars

## Enllaços externs

* Federació Letona de Futbol
* Arxiu de partits de l'RSSSF
* Arxiu de jugadors de l'RSSSF