OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francisco Javier Puchol Ruiz

Francisco Javier Puchol Ruiz (Vinalesa, 1960) és un polític i pilotaire valencià conegut com a Puchol, actualment alcalde de Vinalesa (l'Horta Nord) des de 2019 pel PSPV-PSOE.

## Biografia

Enginyer tècnic en química industrial i tècnic superior en prevenció de riscos laboral de formació, Puchol va ser pilotaire professional als anys 90 del segle xx. Els primers contactes amb la Pilota valenciana són al frontó d'un bar del seu poble natal. Prompte destacà en l'equip de galotxa, i més tard passà a jugar als trinquets, en els quals destacaria com a dauer d'Escala i corda. Durants els anys 90 va destacar com un dels millors jugadors del moment. En 1993 va ser finalista de la Lliga Professional, perdent la final per 60-55 contra Pigat II.
El final de la seua carrera esportiva, al voltant dels 40 anys, ha estat marcada per la participació en l'equip de llargues del Poble Nou de Benitatxell com a banca. També va continuar participant en competicions d'aficionats en la modalitat de frontó o en exhibicions amb altres antigues figures reconegudes. Malgrat la seua edat, aconseguí diversos campionats de enfrontant-se a jugadors molt més joves que ell.
Va destacar pel seu poderiu físic, la seua esquerra i el seu cop de "bragueta". Al frontó és conegut per la seua treta ben col·locada. A més, va arribar a jugar en tornejos internacionals com a membre de la Selecció Valenciana de Pilota, sent campió del món de llargues en 1996 i 1998, i subcampió del món en 1999.
El seu fill Xavier continua la nissaga com a Puchol II.

## Política

Militant del Partit Socialista del País Valencià-PSOE, va ser escollit regidor de l'ajuntament del seu poble a les eleccions de 1995 repetint en la següent legislatura fins a l'any 2003. A les eleccions de 2019 encapçalà la candidatura socialista a l'alcaldia aconseguint el suport per tal d'arribar a Alcalde amb els vots dels regidors de Compromís.

## Palmarés esportiu

* Campió del Campionat Nacional d'Escala i Corda: 1984
* Subcampió del Campionat Nacional d'Escala i Corda: 1985 i 1991
* Subcampió del Circuit Bancaixa: 1993
* Campió del Campionat Autonòmic de Frontó Individual: 1998, 2002 i 2003
* Subcampió del Campionat Autonòmic de Frontó Individual: 1999
* Subcampió del Campionat Autonòmic de Frontó per Parelles: 2008
Campionats Internacionals de Pilota
* Campió del Món de Llargues, Maubeuge (França) 1998

## Referències

* ↑ «PSPV-PSOE Vinalesa. Agrupació local socialista de VINALESA». Arxivat de l'original el 2021-12-21. [Consulta: 9 desembre 2021].
* 1 2 3 4 5 6 Biografies de jugadors. Federació de Pilota Valenciana.
* 1 2 Puchol II: Nacido para figura article a Levante-EMV del 2 de febrer de 2013 (castellà)
* ↑ vinalesa, A. Castelló |. «Javier Puchol Ruiz: "No tenemos aires de grandeza; vamos a potenciar lo que tenemos"» (en castellà), 20-07-2019. [Consulta: 9 desembre 2021].
# Francisco Javier Oliete Valle

Francisco Javier Oliete Valle (Saragossa, 9 de setembre de 1970) és un exfutbolista aragonès, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Es va formar al planter del FC Barcelona, sent habitual de les convocatòries de la selecció espanyola sub-16, sub-17, sub-18 o sub-20. Aplega al Barcelona Promeses la temporada 90/91, sense arribar a debutar amb el primer equip blaugrana, però juga en la màxima categoria amb l'Albacete Balompié la temporada 91/92. Eixe any qualla una bona temporada: disputa 25 partits i marca un gol.
A l'any següent, però, no té tanta sort i només apareix en nou ocasions. La temporada 93/94 és cedit al Celta de Vigo, on tot i jugar una mica més, no acaba de fer-se titular. Retorna a Albacete, amb qui juga 13 partits. La temporada 95/96 milita al Vila-real CF, a la categoria d'argent.
L'estiu de 1996 retorna a Primera amb l'Sporting de Gijón, amb qui jugaria 20 partits, la meitat de suplent i marcaria un gol. A la campanya següent recalaria a la UE Lleida.
Posteriorment, la carrera d'Oliete ha prosseguit per equips de la Tercera Divisió, com el Villarrobledo, l'At. Tarazona o el CD Teruel, on ha jugat durant quatre campanyes (02/06).

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a bdfutbol.com
# The London Gazette

The London Gazette és un dels diaris oficials de registre o butlletins governamentals del govern del Regne Unit, i el més important entre aquests diaris oficials del Regne Unit, en el qual s'han de publicar determinats avisos legals. No és un diari convencional que ofereixi cobertura general de notícies. No té una gran circulació. Altres diaris oficials del govern del Regne Unit són The Edinburgh Gazette i The Belfast Gazette, que, a part de reproduir determinats materials d'interès nacional publicats a The London Gazette, també contenen publicacions específiques d'Escòcia i d'Irlanda del Nord, respectivament. Al seu torn, The London Gazette no només inclou avisos d'interès per a tot el Regne Unit, sinó també aquells relacionats específicament amb entitats o persones d'Anglaterra i Gal·les. Tanmateix, també s'ha de publicar a The London Gazette determinats avisos que només tenen un interès específic per a Escòcia o Irlanda del Nord.
Les Gazettes de Londres, Edimburg i Belfast són publicades per TSO (The Stationery Office) en nom de His Majesty's Stationery Office. Estan subjectes als drets d'autor de la Corona anglesa.
The London Gazette afirma ser el diari anglès més antic que es conserva i el diari més antic de publicació contínua al Regne Unit, després d'haver estat publicat per primera vegada el 7 de novembre de 1665 com a The Oxford Gazette.

## Referències

* ↑ «The Gazette: opening up 350 years of UK history». The National Archives, 30-10-2013. Arxivat de l'original el 15 de maig de 2015. [Consulta: 2 maig 2015].
# The Lonedale Operator

The Lonedale Operator és un curtmetratge mut de la Biograph dirigit per D. W. Griffith a partir d'un guió de Mack Sennett i protagonitzat per Blanche Sweet. La pel·lícula es va estrenar el 23 de març de 1911. La pel·lícula il·lustra algunes de les innovacions introduïdes per Griffith en l'inici del cinema. Se'n conserva una còpia al Museu d'Art Modern de Nova York.

## Argument

Una noia es fa càrrec d'una estació de telègrafs solitària després que el seu pare es posi malalt. Després que s'entregui la nòmina de la mina de la ciutat, dos rodamóns intenten robar els diners. La noia frustra el robatori quan és capaç de telegrafiar a l'estació per avisar de la situació i pot retenir els lladres simulant que té una pistola fins l'arribada en tren que porta l'ajuda amb el seu promès.

## Repartiment

* Blanche Sweet (filla del telegrafista)
* George Nichols (telegrafista)
* Verner Clarges (a l'oficina de nòmines)
* Guy Hedlund (en el tren)
* Jeanie Macpherson (a l'oficina de nòmines)
* W. C. Robinson (a l'oficina de nòmines)
* Edward Dillon (telegrafista)
* Francis J. Grandon (maquinista)
* Joseph Graybill (rodamón)
* Dell Henderson (rodamón)
* Wilfred Lucas (bomber)
* W. Chrystie Miller (a l'estació)
* Charles West (agent de la companyia)

## Rellevància de la pel·lícula

A diferència de la majoria de les pel·lícules de l'època que tenien una línia argumental simple fixada en una única localització, “The Lonedale Operator" alterna tres espais principals: l'interior de l'oficina del telègraf, l'exterior on es troben els lladres i el tren de rescat. Tot i que el 1911 el públic no estava acostumat a l'edició saltant d'una escena a l'altra, l'ús del telègraf va ajudar a Griffith a fer entendre la connexió entre les escenes de manera que poguessin seguir la trama. La pel·lícula també és significativa per l'ús que Griffith va fer del primer pla d'una clau Stillson, que la noia pretén fer passar per una pistola. Tot i que no és segur que fos el primer exemple d'un primer pla, en el moment de l'estrena de la pel·lícula, aquests eren poc freqüents. Un altre recurs tècnic és el tintat de la pel·lícula en blau per simular la nit en el moment en què Blanche Sweet tanca el llum per evitar que els rodamóns no s'adonin que el que té no és una pistola. “The Lonedale Operator" il·lustra el domini creixent de Griffith sobre el mitjà cinematogràfic.

## Referències

* 1 2 «The Lonedale Operator (1911)» (en anglès). National Film Preservation Foundation. [Consulta: 31 agost 2020].
* ↑ Usai, Paolo Cherchi. The Griffith Project, Volume 6: Films Produced in 1912 (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2019-07-25, p. 18. ISBN 978-1-83902-014-8.
* ↑ «The Lonedale Operrator» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 31 agost 2020].
* ↑ Gitelman, Lisa; Pingree, Geoffrey B. New Media, 1740-1915 (en anglès). MIT Press, 2003, p. 229. ISBN 978-0-262-57228-6.
* ↑ «The Lonedale Operator - The Close-up is born» (en anglès americà). HOLLYWOODLAND, 23-03-2011. Arxivat de l'original el 2012-07-29. [Consulta: 31 agost 2020].
* ↑ Abel, Richard. Silent Film (en anglès). A&C Black, 1996, p. 21. ISBN 978-0-485-30076-5.
# Tianguistenco

Tianguistenco és un municipi de l'estat de Mèxic. Santiago Tianguistenco és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb els municipis de San Mateo Atenco i Capulhuac, al sud amb Ocuilan, a l'oest amb Almoloya del Río i a l'est amb Ocoyoacac.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Tianguistenco Arxivat 2017-06-01 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Fontsanta-Fatjó

«Fontsanta-Fatjó» té aquests significats:
* Transports:
** Estació de Fontsanta-Fatjó, parada de les línies T1 i T2 del Tram a Cornellà de Llobregat.
* Geografia:
** Barri Fontsanta-Fatjó, barri de Cornellà de Llobregat.
# Frontera entre Estònia i Letònia

La frontera entre Estònia i Letònia és una línia de 333 kilòmetres d'extensió, en direcció oest-est, que separa el sud d'Estònia del nord de Letònia. Comença a l'est al golf de Riga en el Mar Bàltic i va cap a l'est fins al trifini Estònia-Letònia-Rússia. Passa per les proximitats de Valga (Estònia) i el turó Suur Munamägi.
Separa, d'oest cap a l'est, les regions estonianes de Pärnumaa, Viljandimaa, Valgamaa i Võrumaa dels districtes letons de Limbaži, Valmiera, Valka i Alūksne.

## Història

Després de la Primera Guerra Mundial i l'establiment de les repúbliques independents de Letònia i Estònia, també calia establir una frontera comuna. El 22 de març de 1920, es va signar el Conveni d'Arbitratge sobre la qüestió de la frontera letona-estoniana.
A partir del judici del tribunal arbitral de Riga de 19 d'octubre de 1920, Estònia i Letònia van signar l'acord sobre la determinació de fronteres naturals i van adoptar una instrucció al comitè mixt de fronteres. L'Acord complementari de l'1 de novembre de 1923 estableix la frontera entre la part oriental de Letònia i Estònia amb Rússia. El 30 de març de 1927, es va signar el traçat de la frontera, que era de 375 km de llarg amb 442 punts fronterers, numerats des del punt de contacte de Letònia, Estònia i la URSS a l'est fins al golf de Riga, prop d'Ainaži, a l'oest.
La frontera letona-estoniana era custodiat pels guàrdies fronterers a Valka, Ziemupe, Rūjiena i Ainaži.

## Disputes territorials

En la configuració de la frontera, la propietat de certs territoris dels districtes de Valmiera, Valka per un o altre país va generar polèmica. Estònia, per exemple, va plantejar reclamacions a Ape, Veclaicene, Valka i els seus voltants immediats, Lodes, Ipiķi i Ainaži amb els voltants immediats. A partir d'aquests territoris, Estònia va obtenir la major part de la ciutat de Valka (Valga) i les parròquia de Cores (Sooru) i Platera (Laatre).
Al seu torn, la major part de la parròquia de Jaunroze (estonià: Vastse-Roosa) de l'antic comtat de Võru es va incloure a Letònia. La majoria de la gent va votar a favor d'unir-se a Letònia al referèndum d'Ainaži, i Letònia va reclamar la parròquia de Kajajärve i alguns altres territoris petits, així com l'illa de Ruhnu, però el 1923 va abandonar les pretensions per poder formar una aliança militar amb Estònia.

## Referències

* ↑ «Finlàndia». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ How the Baltic States Got Their Shapes, deepbaltic.com
* ↑ Temporary border checks on Estonian-Latvian border, err.ee, 5 de juliol de 2017
* ↑ Ruhnu rumpus: How the tiny Baltic island came under Estonian control, lsm.lv
# Fundulus rubrifrons

Fundulus rubrifrons és una espècie de peix de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Bermuda.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 «Fundulus rubrifrons» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Fundulus sciadicus

Fundulus sciadicus és una espècie de peix de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Estats Units.

## Referències

* 1 2 «Fundulus sciadicus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Frank Nigel Hepper

Frank Nigel Hepper (Leeds, 3 de març de 1929 - Kingston-upon-Thames, 16 de maig de 2013) FLS va ser un botànic anglès, conegut especialment com a editor de "Flora of West Tropical Africa (vol. II and III).
Hepper va començar a treballar als Kew Gardens el 1950.

## Publicacions

* Flora of West Tropical Africa. 3. Crown Agents for Oversea Governments and Administrations, 1963, p. 544.
* Arabian and African frankincense trees. Egypt exploration Soc., 1969, p. 4.
* Flora of west tropical Africa: all territories in West Africa south of latitude 18N̊, and to the west of Lake, Chad and Fernando Po. 3 part 2. Governments of Nigeria, Ghana, Sierra Leone and the Gambia, 1972, p. 3. ISBN 0855920203.
* Commencement of flowering: phenological records at the Royal Botanic Gardens, Kew, Richmond 1953-1973, 1973.
* Hepper, F. Nigel. Plants of the Yemen, 1976, p. 40.
* Hepper, F. Nigel. Planting a Bible garden : a practical reference guide for the home gardener, schools, colleges, and churches in all climates of the world. HMSO, juny 1987. ISBN 9780112500117.
* Hepper, F. Nigel. Plant Hunting for Kew. Unipub, juny 1989. ISBN 978-0112500384.
* Hepper, F. Nigel. Pharaoh's flowers : the botanical treasures of Tutankhamun, 1990. ISBN 9780981773636.
* Hepper, F. Nigel; Molan, Chris; Burn, Jeffrey J. Lands of the Bible: From Plants and Creatures to Battles and Covenants (Bible World). Thomas Nelson, octubre 1995. ISBN 978-0785279082.
* Hepper, F. Nigel. Life On A Lake District Smallholding. lulu.com, 20 gener 2012. ISBN 9781471066252.

## Referències

* ↑ «Ed. Encyclopaedia Britannica.». A: , 1976, p. 767. ISBN 0852293119.
* ↑ «Frank Nigel Hepper, B.Sc, F.L.S., F.I.Biol.». Kew Guild. Arxivat de l'original el 2016-03-02.
* ↑ «Frank Nigel HEPPER Obituary: View Frank HEPPER's Obituary by The Times». Announcements.thetimes.co.uk, 16-05-2013. [Consulta: 31 maig 2013].
* 1 2 Prance, Ghillean «Nigel Hepper: Kew botanist whose meticulous work gave warning of climate change». The Independent, 03-06-2013.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Província de Jaén

Jaén (en castellà, Jaén) és una província d'Andalusia, en la part d'Andalusia Oriental. Limita per l'oest amb la província de Còrdova, pel nord-est amb Castella - la Manxa, i pel sud-est amb la de Granada. La seva capital és Jaén.
La seua superfície és de 13.498 km², amb una població de 660.284 habitants (2005, INE Arxivat 2008-02-25 a Wayback Machine.), dels quals, prop d'una sisena part viuen en la capital, i la seua densitat de població és de 48,01 km². És composta per 97 municipis, entre els quals destaquen, juntament amb la capital, Linares, Úbeda, Baeza, Andújar, Martos, Bailèn i Alcalá la Real. A la Serra de Cazorla, a Pontones, naix el Segura, mentre que a la serra de La Cañada de las Fuentes, al terme municipal de Quesada, naix el Guadalquivir. Malgrat que és una de províncies poc coneguda pels turistes, té molts llocs interessants per visitar. Jaén té, al costat d'altres paratges naturals protegits, quatre parcs naturals:
* Parc Natural de la Serra d'Andújar.
* Parc Natural de la Sierra Mágina
* Parc Natural de Despeñaperros.
* Parc Natural de les Sierras de Cazorla, Segura i Las Villas, que hi posseeix una extensió més gran que La Rioja.
La província compta també amb dues importants ciutats renaixentistes: Úbeda i Baeza, que han estat declarades Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 3 de juliol del 2003. La província és el major productor mundial d'oli d'oliva, tota sola produeix més oli que el segun productor mundial que és Itàlia. Es conreen unes 550.000 hectàrees d'olivars.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor mundial - Oficina d'Onomàstica - Secció Filològica - Institut d'Estudis Catalans». [Consulta: 8 maig 2024].
* ↑ «Renaissance Monumental Ensembles of Úbeda and Baeza» (en anglès). Unesco, 2003. [Consulta: 20 gener 2016].
* ↑ «Aceite de Jaen» (en castellà). Essencia de Olivo, s.d.. [Consulta: 20 gener 2016].
# Linden (Nova Jersey)

Linden és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2009 tenia 39.432 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Linden tenia 39.394 habitants, 15.052 habitatges, i 10.084 famílies. La densitat de població era de 1.407 habitants/km².
Dels 15.052 habitatges en un 29% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,7% hi vivien parelles casades, en un 15,3% dones solteres, i en un 33% no eren unitats familiars. En el 27,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,5% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 16,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.345 $ i la renda mediana per família de 54.903 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.457 $ mentre que les dones 30.395 $. La renda per capita de la població era de 21.314 $. Aproximadament el 5% de les famílies i el 6,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Linden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Linden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Kaznakhtita

La kaznakhtita és un mineral de la classe dels carbonats que pertany al grup de la hidrotalcita.

## Característiques

La kaznakhtita és un carbonat de fórmula química Ni₆Co₂(CO₃)(OH)$_{16}$·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021, sent publicada en el mes de juliol de 2022. Cristal·litza en el sistema trigonal. És l'anàleg de cobalt de la reevesita. És una espècie químicament semblant a la comblainita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5727/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al massís ultrabàsic de Kaznakhtinskiy, a la localitat de Kyzyl-Uyuk, dins el districte d'Ust-Koksinskiy (República de l'Altai, Rússia). També ha estat descrita a Buksite, a la localitat de Gwacheon (Gyeonggi-do, Corea del Sud). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kaznakhtite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 maig 2022].
* ↑ Kasatkin, Anatoly V.; Britvin, Sergey N.; Krzhizhanovskaya, Maria G.; Chukanov, Nikita V.; Škoda, Radek; Göttlicher, Jörg; Belakovskiy, Dmitry I.; Pekov, Igor V.; Levitskiy, Victor V. «Kaznakhtite, Ni6Co3+2(CO3)(OH)16⋅4H2O, a new natural layered double hydroxide, the member of the hydrotalcite supergroup». Mineralogical Magazine, 86, 5, 01-10-2022, pàg. 841–848. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.65 [Consulta: 3 abril 2023].
# La princesa Caraboo

La princesa Caraboo (títol original: Princess Caraboo) és una pel·lícula històrica de comèdia dramàtica britànica-estatunidenca de 1994, co-escrita (amb John Wells) i dirigida per Michael Austin, basada en la vida real de la Princesa Caraboo, que es va fer passar en la societat britànica com una princesa exòtica que parlava una llengua estrangera estranya, i que és interpretada per Phoebe Catis. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 1817, una jove (Phoebe Catis) apareix al camp anglés, amb un abillament exòtic i parlant incoherències. També porta un inusual tatuatge polinesi a les cames. Lliurada a una casa propera, la misteriosa dona està protegida pels Worralls (Jim Broadbent i Wendy Hughes). Durant l'audiència, no obstant això, la dona convenç els magistrats dient que és una princesa d'origen polinesi anomenada Caraboo i que va escapar dels seus segrestadors pirates. Els Worralls van donar la benvinguda a Caraboo a casa seva i li prodiguen el degut respecte a un membre d'una família reial. Amb maneres de societat, Caraboo guanya un lingüista (John Lithgow), el príncep regent (John Sessions) i fins i tot Frixos. Només un periodista irlandès, Gutch (Stephen Reva), es mostra escèptic sobre els orígens de Caraboo.

## Repartiment

* Phoebe Cates: Princesa Caraboo/Mary Baker.
* Jim Broadbent: Mr. Worrall
* Wendy Hughes: Mrs. Worrall
* Kevin Kline: Frixos.
* John Lithgow: Professor Wilkinson.
* Stephen Rea: Gutch.
* Peter Eyre: Lord Apthorpe.
* Jacqueline Pearce: Lady Apthorpe.
* John Wells: Reverend Wells.
* John Lynch: Amon McCarthy.
* John Sessions: Príncep Regent.
* Arkie Whiteley: Betty.
* Jerry Hall: Lady Motley.

## Rebuda

Princess Caraboo va rebre una barreja de comentaris positius amb un 60% "fresc" a Rotten Tomatoes.

## Referències

* ↑ «La princesa Caraboo». esadir.cat.
* ↑ «Princess Caraboo». The New York Times.
* ↑ Princess Caraboo a Rotten Tomatoes (anglès)
# Gai Epidi Marul

Gai Epidi Marul (en llatí: Gaius Epidius Marullus) va ser un polític i magistrat romà del segle i aC.
Era tribú de la plebs l'any 44 aC, i juntament amb el seu col·lega Luci Ceseci Flavus va treure la diadema que havia estat posada al cap de l'estàtua de Juli Cèsar i va intentar portar a judici les persones que havien saludat Juli Cèsar com a rei. El dictador el va destituir del tribunat amb l'ajut del tribú Helvi Cinna i el va expulsar del senat, poc abans de ser assassinat.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/977?rgn=full+text;view=image;q1=MarullusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 967. ]