OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sainte-Honorine-de-Ducy

Sainte-Honorine-de-Ducy és un municipi francès situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 131 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Sainte-Honorine-de-Ducy era de 131 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 24 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 59 habitatges, 45 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 7 estaven desocupats. Tots els 59 habitatges eren cases. Dels 45 habitatges principals, 36 estaven ocupats pels seus propietaris i 9 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 17 en tenien quatre i 25 en tenien cinc o més. 38 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 26 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Sainte-Honorine-de-Ducy el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 8 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 87 persones, 62 eren actives i 25 eren inactives. De les 62 persones actives 55 estaven ocupades (34 homes i 21 dones) i 7 estaven aturades (3 homes i 4 dones). De les 25 persones inactives 8 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de construcció.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un guixaire pintor i 1 electricista.
L'any 2000 a Sainte-Honorine-de-Ducy hi havia 10 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Sainte-Honorine-de-Ducy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Sainte-Honorine-de-Ducy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cryptocentrus insignitus

Cryptocentrus insignitus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al Pacífic occidental central.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12. i-xxiv + 1-507 + 1 p.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cryptocentrus cinctus

Cryptocentrus cinctus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes que es troba des del Japó fins a Singapur, el sud de la Gran Barrera de Corall i Palau.
Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.
# Cryptocentrus cyanotaenia

Cryptocentrus cyanotaenia és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Java (Indonèsia) fins a Papua Nova Guinea. També és present a Palau (Micronèsia).

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12. i-xxiv + 1-507 + 1 p.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F. 1999. Micronesian reef fishes. A comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 216 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sant Cristòfol de Peramea

Sant Cristòfol de Peramea, abans Sant Joan de Peramea, és l'església parroquial d'origen romànic de la vila de Peramea, a l'antic terme municipal d'aquest mateix nom, i actual de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada en el sector nord-est de la vila, a la part més alta, prop del Portalet i del Castell de Peramea.
Estretament lligada al castell adjacent, l'antiga església de Sant Joan de Peramea passà per vicissituds paral·leles, amb l'afegitó de les pugnes pel seu domini entre l'abat de Santa Maria de Gerri i el bisbe d'Urgell. El paper del comte de Pallars Sobirà fou sovint el de procurar minvar el poder de l'abat de Gerri traient-li el domini d'aquesta església per tal de sotmetre-la directament a la diòcesi, pel fet que aquesta no era rival directe del comte en el domini directe de la terra. El resultat fou que Sant Joan de Peramea, que havia estat una de les parròquies donades pel comte al monestir al segle xi, donació confirmada en butlles papals, durant el segle xv canvià diverses vegades de mans, fins que el 1457 el retorn del domini al monestir sembla confirmar la fi d'aquests conflictes.
L'església de Sant Joan fou ampliada i remodelada a darreries del segle xiv pels habitants de Peramea, alhora que intercanviaven la seva advocació amb l'allunyada capella de Sant Cristòfol. Aquesta església té encara un segon patronatge, el dels Sants Innocents. L'església inicial, romànica, fou totalment refeta en època barroca i encara remodelada a principis del segle xx.
L'element més antic que es conserva en aquesta església és la imatge romànica de la Mare de Déu, denominada popularment Mare de Déu del Remei. Correspon a una talla del romànic tardà, del segle xiii, amb la Mare de Déu asseguda en el tron, amb l'Infant assegut en el seu genoll esquerre. L'infant és en actitud de beneir. Aquesta imatge presenta una gran similitud amb la Mare de Déu de Cubells, a la Noguera, imatge dipositada actualment en el [[Museu Diocesà de Lleida]].
Els altres elements destacables són una pica baptismal d'estil gòtic rústic, i la sepultura, al presbiteri, de qui fou el darrer abat de Santa Maria de Gerri, Antoni de Gudel i de Piniés, que exercí el seu càrrec entre el 1826 i el 1835, moment de l'exclaustració a causa de la desamortització de Mendizábal.

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa; Roig i Deulofeu, Albert. «Sant Cristòfol de Peramea (abans Sant Joan)». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 213-214 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* DALMAU i Argemir, Delfí: Campanars parroquials de torre de Catalunya, pàg. 689. Lliçà de Vall, 2014. pdf.
* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Peramea». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Fitxa descriptiva de l'església a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.
# La brigada de la cuina

La brigada de la cuina (títol original en francès, La Brigade) és una pel·lícula francesa dirigida per Louis-Julien Petit i estrenada el 2022. La pel·lícula està inspirada en una història real que va tenir lloc a la Corresa. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

La Cathy sempre ha volgut ser xef en un restaurant. Amb 40 anys, no ha pogut fer realitat el seu somni, i es veu obligada a acceptar una plaça al menjador d'un centre d'acollida per a joves migrants.

## Repartiment

* Audrey Lamy: Cathy Marie
* François Cluzet: Lorenzo
* Chantal Neuwirth: Sabine
* Fatoumata Kaba: Fatou
* Yannick Kalombo: GusGus
* Mamadou Koita: Djibril
* Alpha Barry: Alpha
* Yadaf Awel: Yadaf
* Aiham Deeb: Aiham
* Stéphane Brel: Mikaël
* Charlotte Léo: Anne-Marie
* Amadou Bah: Mamadou
* Demba Guiro: Demba
* Boubacar Balde: Boubacar
* Mohamat Hamit Moussa: Mohamat
* Irakli Maisaia: Irakli
* Sayed Farid Hossini: Sayed
* Saikat Barua: Saikat
* Amadi Diallo: Amadi

## Premis i reconeixements

* 2022: Premi a la millor interpretació femenina del Festival Internacional de Cinema de Comèdia de L'Aup d'Uès per a Audrey Lamy

## Referències

* ↑ «La Brigade - Allociné». [Consulta: 28 març 2022].
* ↑ Lauryane Arzel & Jules Boudier. Cinéma : "La Brigade", un film inspiré d'une histoire vraie en Corrèze. France 3, 22 mars 2022. Lire en ligne
* ↑ «La brigada de la cuina». Goita què fan, ara!. [Consulta: 20 març 2023].
* ↑ https://www.sortiraparis.com/loisirs/cinema/articles/270594-la-brigade-la-comedie-avec-audrey-lamy-et-francois-cluzet-critique-et-bande-annonce
# Cúpula (desambiguació)

«Cúpula» té aquests significats:
* Cúpula, element estructural de l'arquitectura en forma de mitja esfera
* Cúpula (botànica), involucre llenyós format per l'acrescència de les bràctees que protegeixen els fruits de les fagàcies
* Cúpula (geometria), sòlid format ajuntant dos polígons, un (la base) amb el doble d'arestes que l'altre, i per una banda alternada de triangles i de rectangles
* La Cúpula, editorial dedicada al còmic independent
Viccionari
# Càmera subaquàtica

Les càmeres subaquàtiques són càmeres fotogràfiques hermètiques amb una estructura forta per suportar la pressió de l'aigua.
Algunes d'aquestes càmeres, com les Olympus, ofereixen una selecció de caixes subaquàtiques que són submergibles fins a l'equivalent a 40 metres de profunditat. Aquestes caixes es troben construïdes amb policarbonat, per permetre que la càmera resisteixi fermament els cops i les sacsejades sobre terra ferma.
Es troben proveïdes d'un visor rèflex. Les focals dels seus objectius són més curts per compensar l'augment provocat per la refracció de l'aigua.
Els controls d'aquests tipus de càmeres són de grans dimensions, perquè resultin més visibles i llegibles sota l'aigua.

## Vegeu també

* Fotografia subaquàtica
# Cèram

Cèram (grec antic: Κέραμος) era, segons la mitologia grega, un heroi nascut a Atenes que va donar el nom al barri atenenc del Ceràmic.
Pausànias diu que era fill de Dionís i d'Ariadna, i se'l considerava el descobridor de la fabricació artística de la terrissa o ceràmica, a la que va donar nom.

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, I, 3, 1
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 97. ISBN 9788496061972.
# Cèrcides

Cèrcides és el nom dels següents personatges:
* Cèrcides, ambaixador i militar grec
* Cèrcides, poeta, filòsof i legislador grec
# Saluda (Carolina del Sud)

Saluda és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 3.066 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Saluda tenia 3.066 habitants, 1.103 habitatges i 788 famílies. La densitat de població era de 365,4 habitants/km².
Dels 1.103 habitatges en un 33,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,8% hi vivien parelles casades, en un 24,6% dones solteres, i en un 28,5% no eren unitats familiars. En el 24,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28% tenia menys de 18 anys, un 12,2% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 18,6% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.964$ i la renda mediana per família de 31.042$. Els homes tenien una renda mediana de 25.208$ mentre que les dones 19.921$. La renda per capita de la població era de 13.032$. Entorn del 22,9% de les famílies i el 28,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Saluda». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Saluda». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Salunga-Landisville

Salunga-Landisville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 4.771 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Salunga-Landisville tenia 4.771 habitants, 1.763 habitatges, i 1.394 famílies. La densitat de població era de 606 habitants/km².
Dels 1.763 habitatges en un 39,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,5% hi vivien parelles casades, en un 7,3% dones solteres, i en un 20,9% no eren unitats familiars. En el 17,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,7 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 30% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 55.495 $ i la renda mediana per família de 66.955 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.849 $ mentre que les dones 34.875 $. La renda per capita de la població era de 24.258 $. Entorn del 0,8% de les famílies i l'1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Salunga-Landisville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Salunga-Landisville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Deci Jubel·li

Deci Jubel·li (en llatí Decius Iubelius) fou un militar natural de Campània que va tenir el comandament de les tropes romanes estacionades a Rhegium l'any 281 aC per protegir la ciutat.
Deci i els seus homes envejaven la felicitat i prosperitat dels habitants de la ciutat, i recordaven amb quina facilitat els mamertins s'havien creat un domini, i van preparar un pla: durant un festival, mentre tot el poble era a la festa, els romans van atacar als ciutadans i els van massacrar o expulsar, menys les dones, que es van repartir entre tots.
Deci es va autoproclamar cap de la ciutat i va actuar com un tirà totalment independent de Roma, aliant-se amb els mamertins. Per justificar el crim va al·legar que els habitants volien atacar a la guarnició i entregar la ciutat a Pirros de l'Epir.
Mentre va durar la guerra entre Roma i Pirros, els romans no es van dedicar a resoldre el conflicte a la ciutat, que de fet va seguir independent sota Deci durant alguns anys. En aquest temps Deci va patir una infecció als ulls, i desconfiat dels metges de Rhegium, en va fer venir un de Messana, que era nadiu de Rhegium però no ho sabia ningú i va buscar venjança. Va facilitar-li un ungüent que s'havia d'aplicar als ulls, i que encara que fos dolorós, se l'havia de posar cada dia fins que ell tornés de Messana. Va complir el que li deia però el dolor era cada dia més fort, fins que es va quedar quasi cec.
A la mort de Pirros el 271 aC, Gai Fabrici Luscí va ser enviat pel senat romà contra la ciutat que va assetjar i conquerir. Els soldats de la legió Campània que van caure a les seves mans van ser fets presoners (uns 300) als que va enviar a Roma on van ser assotats i decapitats al fòrum. Als ciutadans de Rhegium que encara vivien els va fer tornar a la seva ciutat. Deci, presoner, es va suïcidar a la seva presó de Roma abans de ser executat.

## Referències

* ↑ Decius Jubellius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 948
# DTR

DTR té els següents significats:
* Ordinador portàtil d'escriptori (del seu nom en anglès DeskTop Replacement), ordinador portàtil pensat per a sobretaula
* Data Terminal Ready, senyal de control utilitzat a les interfícies RS-232
* Dtr també és l'abreviatura de la dietrichita, mineral de la classe dels sulfats
# La Dorotea

La Dorotea és una obra de Lope de Vega inspirada en La Celestina on s'explica les relacions d'una jove, qui dona nom al llibre, amb dos homes de diferent condició. Constitueix una reflexió sobre l'amor, la virtut i les pressions socials.

## Argument

Dorotea manté una relació amb Fernando però la seva mare no ho aprova perquè aquest és pobre. Aconsellada per Gerarda, una vella alcavota i amiga, concerta una cita de la noia amb Bela, un home de fortuna i la insta a casar-s'hi. Fernando fuig amb despit i la noia vol suïcidar-se per pena. Animada per la seva germana, es resigna a una vida amb Bela, qui la tracta cortesament. Fernando, passat un temps, torna a la ciutat perquè vol recuperar-la i convoca a un duel a Bela, a qui assassina. Sembla que no hi ha obstacles per a la reunió dels amants però Fernando decideix abandonar Dorotea i tornar amb una antiga amant. Ella es retira a un convent per la resta dels seus dies.

## Anàlisi

L'autor qualifica el gènere com "acció en prosa" de manera significativa. No opta per adscriure-ho a una novel·la per la quantitat de reflexions que acompanyen la trama i el rerefons autobiogràfic de l'acció i no usa el vers, com fa al teatre, per dotar de més versemblança als diàlegs. D'altra banda presenta característiques purament teatrals, com la divisió en actes i escenes. En aquest sentit, imita conscientment les ambigüitats genèriques del seu model La Celestina. La ubicació en l'estricta contemporaneïtat allunya el llibre de les novel·les del seu temps, centrades en exotismes (com la novel·la bizantina) o en un temps passat (com la de cavalleries) o bé en tractar les desventures de classe a la manera de la novel·la picaresca. El final infeliç i l'ensenyament moral són propis de la tragèdia clàssica. Els diàlegs dels personatges estan plens de cites i comentaris erudits, com succeïa a moltes obres barroques, però sovint tenen una intenció paròdica, on Lope es rebel·la contra els corrents poètics del seu temps, tal com amb el seu teatre va trencar amb les convencions del gènere.
S'han assenyalat nombrosos punts de coincidència entre la jove i Elena Osorio, l'amor frustrat de l'autor a qui dedica nombrosos versos. Per no poder seguir el seu cor, la jove acaba sola i en un convent. Tanmateix, la visió de la dona és una mica més amable que la que apareix en obres prèvies. Destaca també el tractament positiu del rival amorós (Bela) en contrast amb el caràcter ambivalent del poeta (Fernando), el qual representaria la posició de l'autor a la vida real.

## Referències

* ↑ Blecua, José Manuel, "Introducción" a Lope de Vega, La Dorotea, Cátedra, Madrid, 1996.