OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Fontana de Oro

La Fontana de Oro és la primera novel·la de Benito Pérez Galdós, publicada el 1870. L'acció transcorre a la ciutat de Madrid durant els anys del Trienni Constitucional (1820 — 1823). Pren el seu títol del cafè situat a prop de la Puerta del Sol que, amb aquest mateix nom, va servir de lloc de reunió per artistes i tribuna oratòria per a polítics liberals.
A la novel·la, escrita entre el 1867 i el 1868, en part durant un viatge a França poc després de la Revolució del Setembre, es barregen els fets històrics reals, amb els assumptes personals dels personatges creats per Galdós, seguint una pauta de construcció literària semblant a la dels Episodios Nacionales, encara que amb els defectes de tota obra novençana.

## Escenari històric

Emmarcada dins el regnat de Ferran VII (el "Rei Felón" d'uns, i per a uns altres "El Desitjat"), a les seves pàgines Galdós narra esdeveniments com l'aixecament del general Riego i la posterior arribada a Madrid el 24 de maig del 1823 dels Cent Mil Fills de Sant Lluís per restablir la tirania del monarca. Reunions clandestines de lògies masòniques i "sectes ultramuntanes"; actuacions de grans oradors com ara Antonio Alcalá Galiano; manifestacions al carrer a la veu de "Trágala"; escaramusses entre milicians liberals i realistes; afusellaments en massa i execucions a la Plaça de la Cebada després de la victòria absolutista… Doble escenari en el qual Galdós desenreda la passió patriòtica al costat d'una passió de tall clàssic que li serveix de fil argumental.

## Argument

L'eix sentimental de la trama relata la passió amorosa entre Lázaro, jove romàntic i liberal, i Clara, òrfena a casa d'un oncle d'ideologia absolutista i caràcter intransigent.

## Significació

L'analista i erudit galdosià Joaquín Casalduero valora aquesta primera novel·la de l'escriptor canari no solament com a origen de tota la seva obra sinó de la novel·la moderna a Espanya.

## Referències

* ↑ Aub, Max. Manual de historia de la literatura española. Madrid, Akal Editor, 1966, p. 449. ISBN 978847339030-X.
* ↑ Pérez Galdós, Benito. La Fontana de Oro. Madrid, Alianza Editorial, 1970, p. 7. ISBN 978847339030-X.
* ↑ Ortiz-Armengol, en su compendio biográfico sobre Galdós, confirma el dato de que la Fontana fue llevada a la imprenta gracias a la ayuda económica de la cubana Magdalena Hurtado, cuñada del escritor canario, viuda de su hermano Domingo, militar y negociante venido a menos.
* ↑ María Isabel Gea. {{{títol}}}. Ediciones La Librería. ISBN 9788487290909.
* ↑ "Los dos desenlaces de La Fontana de Oro: origen y significado", estudio de Joaquín Gimeno Casalduero en la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes.
* ↑ «Artículo de Francisco Gijón en la Revista Cultural "Tarántula".». Arxivat de l'original el 2017-03-22. [Consulta: 21 març 2017].
* ↑ Casalduero, Joaquín. Vida y obra de Galdós. Madrid: Gredos, 1974, p. 19. ISBN 8424905776.
# Santa Eulàlia (Areny de Noguera)

Santa Eulàlia, anomenat també Santa Olaria és un llogaret, actualment deshabitat, que pertany al municipi d'Areny de Noguera, a la Ribagorça (Aragó).
Està situat al vessant meridional de la serra de Sis, en una cresta rocosa, a prop de Betesa.
Va formar part de l'antic municipi de Betesa. L'ermita romànica, que dona nom al poble, és de finals del segle xii i va ser restaurada a finals del xx. Depenia de Santa Maria d'Alaó.

## Referències

* ↑ «Santa Eulàlia (Areny de Noguera)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Santa Eulalia de Betesa». despobladosenhuesca.com. [Consulta: 22 agost 2019].
* ↑ ALVIRA BANZO, Julio. «Un paseo por Santa Eulalia de Betesa y la Virgen de Regatell». diariodelaltoaragon.es. [Consulta: 22 agost 2019].
# La cagaste... Burt Lancaster

La cagaste... Burt Lancaster és el nom del segon àlbum que tragueren al mercat els Hombres G. El llançament es produí l'any 1986.

## Llistat de cançons

* Visite nuestro bar
* Indiana
* En la playa
* Un par de palabras
* Te quiero
* Marta tiene un marcapasos
* El ataque de las chicas cocodrilo
* Él es... Rita la cantaora
* Dos imanes
* La carretera
# La Rebollera (Senyús)

La Rebollera és un antic bosc de roures rebolls del Pallars Jussà situat en el terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins del territori de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en l'àmbit del poble de Senyús.
Està situat al nord-oest de la Torre de Senyús, al nord-est dels Rocs de la Torre, a l'esquerra del barranc de la Canal de la Rama, damunt i al nord-est de la Solana de la Torre de Senyús.
# La Rectoria (Aiguaviva)

La Rectoria és un edifici del municipi d'Aiguaviva (Gironès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La llinda data de 1763. Presenta murs arrebossats i està coberta a dues aigües amb canaló de "tortugues". La forma de la dècada del 1970 va alterar la distribució interior i va lligar amb tirants els murs laterals. Fou una residència temporal del bisbe de Girona. Llurs murs laterals presenten escuts.

## Referències

* ↑ «La Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 novembre 2014].
# Sant Jaume de Merea

Sant Jaume de Merea és una església de Gavet de la Conca (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau, amb tribuna als peus i escala d'obra per accedir-hi, a l'esquerra. L'altar no té absis. La coberta és de volta de canó i la teulada és de doble vessant, de teules. El campanar d'espadanya amb un sol ull i cobert a doble vessant, està coronat per una creu de ferro.
A la façana hi ha la porta principal d'arc de mig punt adovellat i dues finestres quadrades, una d'elles sobre la porta. A la dreta hi ha una font encastada al mur.

## Història

L'amo de la casa Comiols era enterrat al terra de l'interior de l'església. Hi havia la llosa de la seva tomba, però en restaurar el terra es taparen les lloses amb ciment.
Edifici datat a la dovella de la porta: IHS / ANI / 1636.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Jaume de Merea». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Deniz Hakyemez

Deniz Hakyemez Çetinsaraç (Istanbul, 3 de febrer de 1983) és una jugadora de voleibol turca. En la seva carrera professional va jugar per clubs com ara Vakifbank, Galatasaray SK, BJK i Eczacıbaşı d'Istanbul, Arkas SK d'Esmirna, Bolu Belediyespor de Bolu, İdmanocağı de Trabzon i Anakentspor de Samsun. També juga a la selecció nacional turca. Filla de Doğan Hakyemez, exjugador de bàsquet turc, Deniz Hakyemez és casada amb Erkay Çetinsaraç des del 2010.

## Referències

* ↑ «Galatasaraylı Voleybolcu Deniz: Kupayı Ülkemize Getirmek İstiyoruz» (en turc). [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Kadın Voleybol Takımı - Arkas Spor Kulübü». Arxivat de l'original el 2020-02-21. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ Tasarım, bolu ekspres gazetesi, Piskevit. «Bolu Ekspres» (en turc). [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Deniz Hakyemez'den ömürlük imza» (en turc). [Consulta: 27 abril 2020].

## Enllaços externs

* Deniz Hakyemez a FIVB (Federació Internacional de Voleibol
# Scinax machadoi

Scinax machadoi és una espècie de granota de la família dels hílids. És endèmica del Brasil. Els seus hàbitats naturals inclouen boscos tropicals o subtropicals secs i a baixa altitud, montans secs, zones d'arbusts i rius. Està amenaçada d'extinció per la destrucció del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ Luciana Barreto Nascimento; Paula Cabral Eterovick. Scinax machadoi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 14-09-2014.
# La meva vida comença avui

La meva vida comença avui (títol original: Große Mädchen weinen nich) és una pel·lícula alemanya dirigida per Maria von Heland, estrenada en DVD el 2002. Ha estat doblada al català

## Argument

Kati i Steffi són amigues des dels 7 anys. Un dia, en una discoteca es troben davant del pare de Steffi que no ha vist res, als braços d'una dona que no és la seva mare. Decideix doncs venjar-se, però Steffi no sap que jugarà a un joc perillós…

## Repartiment

* Anna Maria Mühe: Kati
* Karoline Herfurth: Steffi
* David Winter: Carlos
* Josefine Domes: Tessa
* Tillbert Strahl-Schäfer: Klaus
* Jennifer Ulrich: Yvonne
* Nina Petri: Ann
* Stefan Kurt: Hans, el pare de Steffi
* Teresa Harder: Jeanette, la mare de Tessa
* Matthias Brandt: Jost, el pare de Kati
* Gabriela Maria Schmeide: Ingrid, la mare de Kati
* Dieter Laser: Herr Winter, el pornògraf pervers i l'assassí

## Al voltant del film

* Totes les cançons del film han estat compostes per Niclas Frisk i Andreas Mattson
* El grup de rock suec, The Sounds ha compost Bombs Bombs Away amb Andreas Mattson que és la peça d'obertura, i un àlbum (B-Sides) per al film.
* La peça Free Free Free ha estat composta i cantada per Andreas Mattson i Maja Ivarsson, que és la cantant del grup de rock suec, The Sounds.

## Referències

* ↑ «La meva vida comença avui». Esadir.
* ↑ «Big Girls Don't Cry» (en anglès). [Consulta: 12 setembre 2018].
# Dani Fontrodona

Daniel Fontrodon López més conegut com a Dani Fontrodona (Barcelona, 1 d'abril de 1965), és un tècnic de so català, guanyador del Goya al millor so i del Premi Gaudí al millor so. És membre de l'Acadèmia de Cinema Europeu, de l'Acadèmia del Cinema Català i de l'Acadèmia de Cinema Espanyol.
Es va graduar a l'Escola de Mitjans Audiovisuals de Barcelona (EMAV) el 1989, va debutar com a "boom operator" el 1991 a Què t'hi jugues, Mari Pili? i Ho sap el ministre?. El 1995 va debutar com a director de so a El perquè de tot plegat i continuaria amb altres com Mones com la Becky (1999) o Gitano (1999).
Ha estat nominat quatre cops al Goya al millor so: el 2002 per Juana la Loca, el 2003 per Darkness, el 2010 per Pa negre i el 2011 per Blackthorn. Va guanyar un dels Premis Gaudí de 2011 per Pa negre i fou nominat el 2015 per L'altra frontera. El 2007 fou nominat als Premis Barcelona de Cinema per 53 días de invierno.
També ha treballat a El Niño (2014) de Daniel Monzón, Évolution (2015) de Lucile Hadzihalilovic i Todos lo saben (2018) d'Asghar Farhadi.

## Referències

* ↑ Membres numerarid de l'ACA
* ↑ Daniel Fontrodona a cityofmadridfilmoffice
* ↑ Pa negre al web dels Goya
* ↑ Pa negre al web dels Premis Gaudí
# La calle junto a la luna

La calle junto a la luna és una pel·lícula en blanc i negre de l'Argentina dirigida per Román Viñoly Barreto sobre la base d'un guió d'Ulyses Petit de Murat que es va estrenar el 25 d'octubre de 1951 i que va tenir com a protagonistes a Narcís Ibáñez Menta, Isabel Pradas i Diana Ingro.

## Argument

La pel·lícula tracta la vida d'Evaristo Carriego, poeta fonamental del tango, i del Buenos Aires del seu temps.

## Referències

* ↑ Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001, p. 78. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Informació sobre La calle junto a la luna al web de cinenacional.com
* Informació sobre La calle junto a la luna a Internet Movie Data Base
# Depressió de la Selva

La depressió de la Selva és una plana situada entre 100 i 150 m sobre el nivell del mar a la comarca de la Selva i al Gironès d'una extensió aproximada d'uns 600 km². És rodejada a l'oest pel massís de Les Gavarres i pel sud-est i el sud per la serra de la Selva Marítima. Al sud-oest limita amb els turons de Maçanet de la Selva.
Sota la denominació genèrica de depressió de la Selva, s'agrupen diferents zones deprimides que formen part de la Depressió Prelitoral Catalana, que va des de l'angle nord-est de la fossa tectònica del Vallès fins a l'extrem sud de la Serralada Transversal a la Garrotxa.
Per la plana hi passen els rius i torrents de la conca del riu Onyar i la de la Riera de Santa Coloma. Alguns dels pobles i ciutats que es troben a la depressió són Fornells de la Selva, Quart, Sant Andreu Salou, Girona, Riudellots de la Selva, Cassà de la Selva, Llagostera al Gironès. Pel que fa a la Selva: Santa Coloma de Farners, Maçanet de la Selva, Sils, Vilobí d'Onyar, Vidreres i Caldes de Malavella. Alguns autors inclouen també l'àrea de Sant Gregori.

## Referències

* Vehí Casellas, Montserrat. «Capítol 4: Marc Geogràfic». Geologia ambiental de la depressió de la Selva. Universitat Autònoma de Barcelona, 2002. [Consulta: 2 gener 2014].
# Sarduri III

Sarduri III va ser rei d'Urartu de l'any 646 aC al 620 aC aproximadament.
Cap al 645 aC va enviar una ambaixada a Assíria notificant el seu accés al poder i per felicitar al rei per les seves victòries sobre Elam.
Tota l'època és molt confusa, i es tenen molt poques dades. Alguns autors fixen la durada del seu regnat entre els anys 639 aC i 635 aC. Després el regne desapareixerà en pocs anys.

## Referències

* 1 2 Cassin, Elena (et al.) (eds.). Los imperios del antiguo Oriente: la primera mitad del primer milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 37-38, 41, 49. ISBN 8432301183.
* ↑ Chahin, M. The kingdom of Armenia: a history. Richmond: Curzon, 2001, p. 103. ISBN 9780700714520.
# Nepen

Nepen és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 7.67 ° de latitud nord i 222.16 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 26.4 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 20 de juny del 2016 i fa referència a Nepen, déu de la pluja de la mitologia sumèria.

## Referències

* ↑ "Nepen". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Guiu Antoni Manfredi

Guiu Antoni Manfredi -Guidantonio Manfredi- conegut per Guidaccio o Guindazzo (Faenza, 1407 - Bagni di Petriolo, 20 de juny de 1443) va ser senyor sobirà i vicari pontifici de Faenza i senyor i vicari pontifici de Fusignano i Donigaglia, senyor de Savignano, Oriolo, Gesso, Cesate, Quarneto, Fognano, Cavina, Fornazzano, San Cassiano, Montalbergo, Santa Maria in Montalto, San Procolo i Castel Laderchio, i comte de Brisighella i Val Lemone, primer associat a son germà Carles I Manfredi i després sol. Va ser senyor de Passatello, Tossignano, Montebattaglia, Rio Secco i Baffadi 1435. El 1439 va ser senyor sobirà d'Imola i senyor de Bagnacavallo, Massa Llombarda, Portico, Montevecchio, Tredozio i Marradi. Va ser també senyor de Modigliana del 1439 al 1443. Capità de l'exèrcit de Florència el 1430 i de l'exèrcit de Francesc Sforza el 1433. Era fill de Joangaleàs I Manfredi. Estava casat en primeres noces (1423) amb Bianchina Trinci, filla de Nicolas I Trinci senyor de Foligno, que va ser assassinada el 1441; i en segones noces (vers 1442) amb Agnèsia de Montefeltro, filla del comte Guidantonio I Montefeltro senyor d'Urbino i va ser el pare de Tadeu Manfredi, de Leta (esposa de Guiu Visconti consenyor de Somma, Crenna i Agnadello, morta el 1478) i de Rengarda (casada el 1445 amb Carlo Gonzaga senyor d'Isola, Rivarola, Gonzaga (Llombardia), Sabbioneta, Bozzolo, San Martino, Gazzuolo, Viadana, Luzzara, Suzzara i Reggilio, morta a Ferrara el 21 de desembre de 1456).
# Remycampa

Remycampa és un gènere de diplurs de la família Campodeidae.

## Referències

* ↑ «Remycampa» (en anglès). GBIF.

## Bibliografia

* Allen, Robert T «A synopsis of the Diplura of North America: Keys to higher taxa, systematics, distributions and descriptions of new taxa (Arthropoda: Insecta)» (en anglès). Transactions of the American Entomological Society, 128(4), 2002, pàg. 403–466.
* Brusca, Richard C; Moore, Wendy; Shuster, Stephen M. Invertebrates (en anglès). Sinauer Associates, Oxford University Press, 2016. ISBN 978-1605353753.
* Capinera, John L. Encyclopedia of Entomology (en anglès). Springer, 2008. ISBN 978-1402062421.
# Arkadi Dvorkóvitx

Arkadi Vladímirovitx Dvorkóvitx (rus: Арка́дий Влади́мирович Дворко́вич; nascut el 26 de març de 1972) és un funcionari i economista rus, que fou viceprimer ministre del primer govern de Dmitri Medvédev entre el 21 de maig de 2012 i el 7 de maig de 2018. Anteriorment havia estat assistent del President de la Federació Russa entre el maig de 2008 i el maig de 2012.
Hom considera Dvorkóvitx una persona de la més estricta confiança de Dmitri Medvédev i una figura important en la política russa. Va prendre importància durant la presidència de Medvedev, però la va perdre arran del ressorgiment d'Igor Sechin. Des del 2015, director de la companyia Ferrocarrils Russos, l'empresa estatal de ferrocarrils de la Federació Russa.
El seu pare, Vladímir Dvorkóvitx, fou Àrbitre Internacional d'escacs. Dvorkovich és directiu de la Federació Russa d'Escacs, de la qual fou president entre 2010 i 2014, i fou elegit president de la FIDE l'octubre de 2018, succeint Kirsan Iliumjínov.
El març de 2022, Dvorkóvitx va condemnar la invasió d'Ucraïna per part de Rússia, dient que "Les guerres són les pitjors coses que es poden enfrontar a la vida... inclosa aquesta guerra. Els meus pensaments estan amb els civils ucraïnesos". Andrey Turchak, un diputat del partit Rússia Unida de Putin, va condemnar la postura contra la guerra de Dvorkóvitx com a "res més que la pròpia traïció nacional, el comportament de la cinquena columna, de la qual va parlar el president [Putin]...".

## Referències

* ↑ Arkady Dvorkovich al web del Govern de la Federació Russa
* ↑ Clover, Charles; Belton, Catherine «Medvedev urges far-reaching reforms». Financial Times, desembre 22, 2011.
* ↑ «"Роснефть" ждет денег из ФНБ не позднее 1 июня». [Consulta: 3 juny 2015].
* ↑ «Còpia arxivada». Chessdom. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2019. [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ «Andrey Filatov elected President of Russian Chess Federation» (en anglès).
* ↑ Staff writer(s). «ArkadEl març de 2022, Dvorkovich va condemnar la invasió d'Ucraïna de Rússia, dient que "Les guerres són les pitjors coses que es poden enfrontar a la vida... inclosa aquesta guerra. Els meus pensaments estan amb els civils ucraïnesos".y Dvorkovich: Russian politician crowned world chess head». BBC, 03-10-2018. [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ «Exclusive: Former Top Kremlin Official Who Chairs Global Chess Federation Decries Russia's War on Ukraine». Mother Jones, 14-03-2022.
* ↑ «Top ex-Kremlin official quits post after condemning Ukraine war». Reuters, 18-03-2022.

## Enllaços externs

* Fitxa oficial a Facebook
* Arkady Dvorkovich - Organising committee chairman of Anand Carlsen 2014
* Arkady Dvorkovich Deputy Economy Minister, Russia
* Medvedev's Star Adviser (WSJ)
* (rus) Дворкович, Аркадий Владимирович
# Valentina Fókina

Valentina Fókina (Iàkhroma, 24 de març de 1920 - 28 de juny de 1977) va ser una atleta russa especialista en curses de velocitat i tanques, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1940.
En el seu palmarès destaquen dues medalles de bronze al Campionat d'Europa d'atletisme de 1946 d'Oslo, els 80 metres tanques, rere Fanny Blankers-Koen i Yelena Gokieli, i els 4×100 metres, rere l'equip neerlandès i francès. També fou campiona de l'URSS en 80 metres tanques el 1938, 1939 i de 1943 a 1948 i en els 400 metres el 1939. Aconseguí el rècord de l'URSS dels 80 metres tanques en dues ocasions i una el del 4x100 metres.

## Millors marques

* 100 metres. 12.5" (1944)
* 200 metres. 26.1" (1940)
* 80 metres tanques. 11.5" (1947)
* salt d'alçada. 1m53cm (1944)

## Referències

* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Фокина (Щелокова) Валентина Константиновна | Спорт-страна.ру» (en rus). [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Нижегородский некрополь - Фокина (Щелокова) В.К.». [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ Waśko, Janusz (1953-). Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 268 i 365. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Türk Ocakları

Türk Ocakları (turc, significat: "Llars turques") fou una organització social i cultural de Turquia del temps otomans i inicis de la república, fundada el 1912 a Constantinoble.

## Història i ideologia

Tenia com a objectiu difondre la ideologia nacionalista turca per mitjà d'activitats socials i culturals, durant el final de l'Imperi Otomà fou l'única organització efectiva panturca, i va arribar a tenir seus al Caucas i Turquestan. Va establir biblioteques a totes les seves seus, durant la Guerra d'independència turca va donar suport a Kemal Atatürk, ajudant al reclutament dels joves, però a principis de la dècada de 1920 es va anar desactivant fins a la seva reconstrucció en el primer congrés, en 1924, en què es va decidir defensar la cultura turca i les reformes d'Atatürk, i la cooperació amb el Partit Republicà del Poble. Fou suprimida el 1931.
Va publicar la revista Türk Yurdu (Pàtria turca). En 1932 la va substituir l'organització Halk Evleri que en 1940 es va complementar amb Halk Odaları als pobles rurals, amb els mateixos objectius però com a filials del Partit Republicà del Poble. Tanmateix, el 1949 va ressuscitar i encara funciona actualment. Té la seu central a Ankara.

## Referències

* 1 2 Landau, 1995, p. 76.
* ↑ Kılıç, Nermin. Atatürk’ün Türk Ocaklarındaki Konuşmaları (en turc), 2006.
* ↑ The Church Missionary Review. vol.76. Church Missionary Society, 1925, p. 356.
* ↑ Landau, 1995, p. 77.
* ↑ Gürçağlar, Şehnaz Tahir. The Politics and Poetics of Translation in Turkey, 1923-1960 (en anglès). Rodopi, 2008, p. 73. ISBN 9042023295.
* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, X, 784 i 785

## Vegeu també

* Halkevi

## Bibliografia

* Landau, Jacob M. Pan-Turkism: From Irredentism to Cooperation (en anglès). C. Hurst & Co. Publishers, 1995. ISBN 1850652694.
* Üstel, Füsun. Türk Ocakları, 1912-1931 (en turc). İletişim, 1997. ISBN İletişim.

## Enllaços externs

* Türk Ocakları - Lloc web oficial
# Un "jefe" de la Coronela

Un "jefe" de la Coronela és un drama bilingüe en tres actes i en vers, original d'Antoni Ferrer i Codina, estrenat al teatre Romea de Barcelona, la nit del 19 de desembre de 1867, per la companyia catalana del teatre. L'acció es situa durant el setge de Barcelona de la Guerra dels Segadors. L'autor dedica l'obra al seu pare.

## Repartiment de l'estrena

* Rafel Vilanova, "jefe" de la Coronela, 40 anys: Josep Clucellas
* Rita, 25 anys: Francisca Soler
* Quirze, 22 anys: Lleó Fontova
* Melcior, 72 anys: Miquel Llimona
* Roc, 30 anys: Iscle Soler
* Lluís, 35 anys: Josep Tomàs
* Un missatger castellà: ?
* Varis individus de la Coronela dels quals només un parla

## Referències

* ↑ Anguera, Pere. L'onze de setembre: història de la Diada (1886-1938). L'Abadia de Montserrat, 2008, p. 133. ISBN 9788498830163.

## Enllaços externs

* Un "jefe" de la Coronela, a la xarxa Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Uiútne (Nijniohirski)

* Per a altres significats, vegeu «Uiútnoie».
Uiútne (en (ucraïnès): Уютне, en rus: Уютное, Uiútnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 423 habitants. Pertany al districte de Nijniohirski. Fins al 1948 la vila es deia Totanai.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 30 maig 2017].
# Onquestos (Tessàlia)

Onquestos (en grec antic Ὀγχηστός) era un riu de Tessàlia que naixia prop de la ciutat d'Escotussa, passava pel lloc anomenat Cinoscèfales, on hi van haver dues batalles importants, i arribava al llac Bebeis (Boebeis). És probablement el mateix riu Onoconos (Onochonus) que l'exèrcit de Xerxes I de Pèrsia quan va envair Grècia, va assecar bevent de la seva aigua així que hi va arribar, segons diuen Heròdot i Plini el Vell.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXIII, 6
* ↑ Esteve de Bizanci. Ethnica (Ἐθνικά), s.v.
* ↑ Heròdot. Històries, VII, 129
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, IV, 8,15