OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emilià-romanyol

L'emilià-romanyol, emilianoromanyès o, menys correctament, emilianoromà, és una llengua romànica del grup gal·loitàlic parlada a la part nord-occidental d'Itàlia, incloent-hi l'Emília-Romanya, el sud de Llombardia i Vèneto i el nord de la Toscana i les Marques. També es parla a San Marino.
El nombre de parlants a l'Emília-Romanya s'estima en 3.500.000 aproximadament (dades de 1983). A San Marino, el 83% de la població (20.100 habitants) parla aquesta llengua.
És una llengua diferenciada de l'italià toscà, tot i que les nombroses interferències lingüístiques amb aquest, el fet de no tenir reconeixement oficial i que tots els seus parlants usen també habitualment la llengua majoritària a l'estat com a llengua culta i de relació pública, posen en perill la seva supervivència com a llengua.
L'àmbit territorial d'aquesta llengua s'estén des de Piacenza a Senigallia a les Marques, i entre el riu Po, l'Adriàtic i els Apenins, a la regió d'Emília-Romanya. També es parla a San Marino, on rep la denominació de sanmarinès, dialecte de la llengua romanyola. No hi ha dades fiables sobre els seus parlants, sobre aquells que són capaços de parlar-la o els qui ho fan habitualment. Es calcula que hi ha entre dos i tres milions de persones que poden parlar-la.
Se'n distingeixen diversos dialectes, sense que es pugui dir que hi hagi una estandardització precisa o un dialecte central: l'emilià i el romanyol, les dues llengües principals que formen l'emilià-romanyol, i els seus dialectes. A la ciutat de Bolonya es parla menys en emilià-romanyol que als pobles petits de la regió.

## Enllaços externs

* Linguamundi Arxivat 2009-01-29 a Wayback Machine..
* Ethnologue.
Llengües romàniques :
Llengües romàniques occidentals :
Llengües romàniques orientals :
Llengües romàniques insulars :
# Serra de Monteguida

La Serra de Monteguida és una serra del terme municipal d'Abella de la Conca. És la serra a l'extrem de llevant de la qual es troba el poble i el castell d'Abella de la Conca.
L'extrem de llevant és, de fet, el Forat d'Abella, on enllaça amb la serra de Carrànima. A partir d'aquest lloc, la serra descriu un arc còncau cap al nord, amb la inflexió cap a ponent, i assoleix ràpidament alçades considerables: mentre el Forat d'Abella és a 835 m. alt. i el Castell d'Abella, a 1.004, la Roca dels Arços (al damunt i a l'oest del poble), 1.077,8, Sarsús 1.365,9, la Roca de l'Espluga de Ninou 1.505,7, la Roca de Monteguida 1.510,2 i la Collada del Trumfo, on enllaça amb la Serra de Carreu, 1.462,7.
La seva carena principal, que és la que acabem de descriure, constitueix el límit oest de l'espai natural Serra de Carreu, que abraça tota la vall superior del riu d'Abella, emmarcada entre la Serra de Carrànima i la Serra de Carreu. Aquest espai natural és part integrant de la Reserva Nacional de Caça de Boumort.
Al sud, els contraforts davallen cap a la vall del riu d'Abella: la Roca de la Coma en el graó més elevat, el conjunt format per la Roca de la Casa Vella, el Pas de Finestres, la Roca de Viella i les Roques de Magaró en un nivell intermedi, i, ja a prop del riu, les Grives i les Llaus, el Tossal del Gassó, les Costetes i els Ferginals, ja prèvies a les costes de ribera, on hi ha les partides de les Riberes i les Llongues.
A la part baixa de la serra, pel costat meridional, s'estén el territori anomenat la Viella, amb un seguit de masies d'Abella de la Conca: Cal Borrell, Casa Xinco, Casa Grives, Cal Moixarda, Cal Serret, Cal Gassó, etc. A les Riberes encara es troben Cal Cap-roc, Cal Benetó, Cal Castelló, Cal Jou i Casa Montsor, entre d'altres. Tot el vessant occidental de la serra pertany a la partida d'Ordins.

## Etimologia

Aquesta serra pren el nom, segons explica Joan Coromines per a mots com ara Guido i Guiu, de l'antropònim gòtic Witizon o Witiza, amb el primer component procedent del llatí: mons (muntanya``).

## Referències

* ↑ Coromines, 1995.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Guissona". Dins Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. IV D-J. Barcelona: Curial Edicions Catalanaes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-825-3.

## Enllaços externs

* La Serra de Monteguida en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Shevlin

Shevlin és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 160 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shevlin tenia 160 habitants, 69 habitatges, i 40 famílies. La densitat de població era de 77,2 habitants per km².
Dels 69 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,4% hi vivien parelles casades, en un 4,3% dones solteres, i en un 42% no eren unitats familiars. En el 33,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 26,9% de 45 a 60 i un 8,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.000 $ i la renda mediana per família de 37.813 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.750 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 20.015 $. Entorn del 6,7% de les famílies i el 12,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shevlin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shevlin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Enrique Asensi

Enrique Asensi (València, 1950) és un artista valencià format a l'Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles a València. El 1977 va traslladar-se a Alemanya, on va descobrir l'escultura abstracta. És en aquest país on desenvolupa la major part de la seva trajectòria. La seva obra ocupa espais públics en diferents ciutats i pobles d'arreu d'Europa. A més, ha exposat de manera individual i col·lectiva en galeries i centres d'art d'Alemanya i d'Espanya. Viu entre Colònia (Alemanya) i les Gunyoles (Avinyonet del Penedès). El 2018 el Museu de Montserrat li va dedicar una exposició monogràfica.

## Referències

* ↑ «Enrique Asensi - Intramurs - Exposició». www.anunzia.com. [Consulta: 10 abril 2018].
* ↑ «Enrique Asensi». Museu de Montserrat. [Consulta: 10 abril 2018].
* ↑ Religió, Catalunya «L'abstracció geomètrica d'Enrique Asensi arriba al Museu de Montserrat». CatalunyaReligió.cat, 04-04-2018.
# Kilwa Kisiwani

Kilwa Kisiwani, també Kilwa Kisawani, és una illa de Tanzània a la costa del districte de Kilwa.
Al segle xi, l'illa de Kilwa fou venuda pel cap local a un comerciant persa de nom Ali bin Al-Hasan, que va fundar l'illa i el Soldanat de Kilwa. Un document trobat a Oman, datat vers 1200, esmenta al-Maqama al Kilwiyya i explica com es tractava de convertir els habitants de l'illa a l'ibadisme després de passar al xiisme per causa d'una missió enviada des de l'Iraq. Al segle xii, sota la dinastia Mahdali, era la ciutat més poderosa de la costa africana oriental i va arribar al cim al segle xv, quan dominava sobre Malindi, Mombasa, Illa de Pemba, Zanzíbar, Mafia, les Comores, la costa de Moçambic, Sofala i alguns ports del canal de Madagascar. Abu Abdullah Ibn Battuta va visitar l'illa vers 1330, i va comentar favorablement la humilitat i religiositat del seu governant, el soldà al-Hasan ibn Sulaiman. En aquest temps, fou quan s'hi va construir el palau d'Husuni Kubwa i gran part de la gran mesquita de Kilwa.
Al final del segle xv, van arribar-hi els portuguesos. Vasco de Gama va demanar tribut i, el 1505, Francisco de Almeida va ocupar l'illa, que va restar portuguesa fins al 1512, quan fou capturada per un mercenari àrab i va retornar a ser una ciutat pròspera sota una nova dinastia. El 1784, va caure en mans de la dinastia omanita dels Al-Busaid, i quedà en la partició en mans del soldans de Zanzíbar. Al segle xix, els francesos van construir una fortalesa al nord de l'illa, però la ciutat fou abandonada vers 1845. El 1886, fou declarada possessió alemanya (Àfrica oriental alemanya) i Zanzíbar hi va acabar renunciant. El 1918, va passar formalment als britànics, que la l'havien ocupada el 1916.
L'illa fou excavada als anys cinquanta. El 1981, fou declarada Patrimoni de la Humanitat. L'erosió i la vegetació han provocat un ràpid deteriorament dels principals monuments, com la gran mesquita i el palau Mkutini. La part oriental del palau està desapareixent i els danys causats al sòl per les pluges amenacen d'ensorrar-lo. La vegetació ha limitat els efectes de les pluges, però trenca les estructures de rajola. El 2008, fou inclosa en la llista dels 100 llocs Patrimoni de la Humanitat en més perill. Unes cinc mesquites dels segles xiv i xv, en ruïnes, estan cobertes de manglars.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Ruins of Kilwa Kisiwani and Ruins of Songo Mnara» (en anglès). [Consulta: 26 febrer 2021].
* Chittick, H. Neville (1974), Kilwa: an Islamic trading city on the East African coast (2 Vols), Nairobi: British Institute in Eastern Africa. Volum 1: History and archaeology; Volum 2: The finds.

## Enllaços externs

* World Monuments, Kilwa.
* Kilwa Kisiwani Site.
# Setge de Sant Mateu

Setge de Sant Mateu té aquests significats:
* Setge de Sant Mateu (1521) durant la Revolta de les Germanies
* Setge de Sant Mateu (1705-1706) durant la guerra de successió espanyola
* Setge de Sant Mateu (1837) durant la primera guerra carlina
# Enunciat

Un enunciat és una seqüència aïllada de paraules que tenen sentit complet i que va emmarcades per pauses en la parla i per determinats signes de puntuació (punt, signe d'exclamació i signe d'interrogació) en l'escriptura. Segons l'estructuralisme, enunciat és qualsevol emissió verbal, que es divideix en frase (sense verb) o oració (amb verb). La resta d'escoles gramaticals, per contra, consideren que enunciat és un missatge amb sentit però sense verb, mentre que la frase o oració sí que posseeix el verb, que actua com el seu nucli.
Un tipus especial d'enunciat és el que es refereix a les instruccions d'un problema o exercici a resoldre, sobretot en el context de l'escola.
# Khaninéievka

Khaninéievka (en rus: Ханинеевка) és un poble de l'óblast de Nijni Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 4 habitants, pertany al municipi d'Atxka.

## Referències

* ↑ «Генеральный план муниципального образования городское поселение г. Сергач Сергачского муниципального района Нижегородской области. Том 2». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-06-14.
# Sis dies de Townsville

Els Sis dies de Townsville era una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es corria a Townsville (Austràlia). Només es disputà l'edició de 1962.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1962 | Barry Lowe Sidney Patterson | Ronald Clauss Ronald Murray | Orazio Damico Nino Solari |

## Referències

* ↑ «6 jours de Townsville (Australie)». [Consulta: 20 desembre 2022].
# Real Estelí Fútbol Club

El Real Estelí Fútbol Club és un club de futbol nicaragüenc de la ciutat d'Estelí.

## Història

El club es fundà l'any 1960 amb el nom d'Estelí FC, però, tot just un any més tard, el 1961, adquirí l'actual nom.

## Palmarès

* Lliga nicaragüenca de futbol:
** 1991, 1998–99, 2002–03, 2003–04 A, 2003–04 C, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2009–10, 2010–11, 2011–12, 2012–13, 2013–14, 2015–16, 2016–17
* Copa nicaragüenca de futbol:
** 1991

## Entrenadors destacats

* Leonidas Rodríguez Rodríguez (1991)
* Otoniel Olivas (2005-2008)
* Roy Posas (2009-)

## Referències

* ↑ «Team Profile: Real Esteli». CONCACAF. Arxivat de l'original el 2011-07-19. [Consulta: 4 agost 2011].
* ↑ «Nicaragua - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Nicaragua - List of Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].

## Enllaços externs

* http://www.realestelifc.com
* Article a concacaf.com Arxivat 2008-12-28 a Wayback Machine.
# Eleuteri de Tournai

Eleuteri de Tournai (Tournai?, ca. 453 - ca. 532) fou el primer bisbe de Tournai. És venerat com sant per diverses confessions cristianes.
Se sap molt poc de la seva vida, ja que no n'hi ha fonts antigues. La tradició diu que era amic de Sant Medard de Soissons i, com ell, havia viscut a la cort merovíngia. Fou nomenat bisbe de Tournai quan Remigi de Reims organitzà la divisió en diòcesis de la Gàl·lia del nord.
Se li atribuïren alguns sermons per a les festes de la Trinitat, la Nativitat i l'Anunciació (Bibliotheca Patrum, vol. XV) però no són obra seva en realitat.

## Llegenda

És venerat com a màrtir, encara que es tracta d'una llegenda pietosa creada pel canonge Henri de Tournai quan escrigué la seva vida en 1141. Probablement, per afavorir la independència de Tournai de la catedral de Noyon, "inventà" el martiri per prestigiar la seu de Tournai. Segons aquesta vida, fou mort per un grup d'arrians en sentir-lo predicar.
Henri explica que havia nascut a Tournai durant el regnat de Khilderic I. Els seus pares eren Terè i Blanda, parents d'Ireneu de Lió. Les persecucions obligaren la família a fugir al poble de Blandinium (Blandain), i després de la conversió de Clodoveu I al cristianisme, hi edificaren una església. Eleuteri fou nomenat bisbe de Tournai i el papa Hormisdes I li consultà per erradicar l'arrianisme. El bisbe convocà un sínode i predicà contra els arrians, que poc després el sorprengueren en un camí i el colpejaren fins a creure que havia mort. Va morir poc després arran de les ferides.

## Veneració

Les seves relíquies foren trobades pel bisbe Hediló de Tournai en 897 o 898. El bisbe Balduí les traslladà en 1064 o 1065, i novament en 1247, quan es portaren a l'actual reliquiari gòtic d'argent i pedres, conservat a la Catedral de Tournai. Part de les relíquies són a Saint-Martin de Tournai i a la Catedral de Bruges.

## Bibliografia

* St. Eleutherius
# Erectopus superbus

Erectopus superbus (Erectopus, "peu parat") és un gènere representat per una única espècie de dinosaure teròpode carnosaure, que va viure a mitjan període Cretaci, fa aproximadament 111 milions d'anys, en l'Albià, en el que avui és Europa. El material que compon al tipus fou descobert a la fi del segle xix en l'en el jaç de l'arc de fosfats de la La Penthèive (Zona Mammilatum Albià inferior) de Louppy-li-Château a l'est de França, quins també han produït les restes plesiosaures, ictiosaures i cocodrils.
L'etimologia d'Erectopus es basa en l'estructura del peu (llatí erectus = " erecto" + grec pous = "peu"). D'acord amb morfologia distal de l'extrem de la tíbia i la morfologia deduïda de l'astràgal, Allain (2005, P. 83) va col·locar Erectopus superbus dins d'Allosauroidea i vist com un carnosaure. És el tercer carnosaure més jove conegut d'Europa del Cretaci inferior, després del " Teròpode de Montmirat"; (Valanginià) de França meridional i de Neovenator salerii (Barremià) d'illa de Wight.
# Entorn integrat de desenvolupament

Un entorn integrat de desenvolupament o IDE (acrònim en anglès de integrated development environment), és una eina informàtica per al desenvolupament de programari de manera còmoda i ràpida. Així doncs és un entorn de desenvolupament que agrupa diferents funcions en un sol programa, habitualment: editor de codi, compilador, depurador i un programa de disseny d'interfície gràfica.
Els IDE estan dissenyats per maximitzar la productivitat del programador proporcionant components molt units amb interfícies d'usuari similars. Els IDE presenten un únic programa en què es porta a terme tot el desenvolupament. Generalment, aquest programa sol oferir moltes característiques per a la creació, modificació, compilació, implementació i depuració de programari. Això contrasta amb el desenvolupament de programari utilitzant eines no relacionades, com ara l'editor Vi, GNU Compiler Collection (GCC) o Make.
Un dels propòsits dels IDE és reduir la configuració necessària per reconstruir múltiples utilitats de desenvolupament, en comptes de proveir el mateix set de serveis com una unitat cohesiva. Reduint aquest temps d'ajustos, es pot incrementar la productivitat de desenvolupament, en casos on aprendre a fer servir un IDE és més ràpid que integrar manualment totes les eines per separat.
Una millor integració de tots els processos de desenvolupament fa possible millorar la productivitat en general, més que únicament ajudant amb els paràmetres de configuració. Per exemple, el codi pot ser contínuament armat, mentre és editat, preveient retroalimentació instantània, com quan hi ha errors de sintaxi. Això pot ajudar a aprendre un nou llenguatge de programació d'una manera més ràpida, així com les seves llibreries associades.
El principal avantatge és que facilita la tasca del programador, mentre que l'inconvenient més important és que pot provocar mals hàbits a l'hora de programar o provocar errors que a priori, començant de zero, no es produirien.

## Exemples d'IDE

Alguns IDE estan dedicats específicament a un llenguatge de programació, permetent que les característiques siguin el més properes al paradigma de programació d'aquest llenguatge. D'altra banda, hi ha molts IDE genèrics que donen suport a múltiples llenguatges. Alguns exemples d'IDE són:
* NetBeans
* Eclipse
* Delphi
* Lazarus
* KDevelop
* Turbo Pascal
* IDLE (Python)
* Spyder (programari)

## Vegeu també

* Equip de desenvolupament de programari

## Referències

* ↑ Rouse, Margaret. «integrated development environment (IDE)». [Consulta: 9 març 2014].

## Enllaços externs

* A Beginner's Guide to Integrated Development Environments (anglès)
# Eriochrysis

Eriochrysis és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* E. laxa Swallen
(vegeu-ne una relació més exhaustiva a Wikispecies)

## Sinònims

Leptosaccharum (Hack.) A. Camus, Plazerium Kunth, nom. inval.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 26.06.08». Arxivat de l'original el 2008-10-11. [Consulta: 26 juny 2008].
# Settimo Vittone

Settimo Vittone és un municipi italià de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. El juliol del 2021 tenia 1.498 habitants. Limita amb els municipis de Lillianes, Graglia, Carema, Donato, Quincinetto, Andrate, Tavagnasco, Nomaglio, Borgofranco d'Ivrea i Quassolo.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1985-2004 | Egidio Peretto | Democràcia Cristiana |
| 2004-2009 | Mauro Peretto | Llista cívica |
| 2009- | Sabrina Noro | Llista cívica |

## Persones il·lustres

* Pietro Yon, (1886-1843), organista i compositor italià

## Referències

* ↑ «Bilancio demografico anno 2021 (dati provvisori)» (en italià). Istituto Nazionale di Statistica. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2021. [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ «Elezioni Comunali 2014» (en italià). La Repubblica, 26-05-2014. [Consulta: 12 novembre 2021].
# Reedmergnerita

La reedmergnerita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup del feldespat. Rep el nom en honor de Frank S. Reed (n. 1894) i John L. Mergner (1894), tècnics de secció prima i polits del United States Geological Survey.

## Característiques

La reedmergnerita és un silicat de fórmula química NaBSi₃O₈. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la reedmergnerita pertany a «09.FA - Tectosilicats sense H₂O zeolítica, sense anions addicionals no tetraèdrics» juntament amb els següents minerals: kaliofilita, kalsilita, nefelina, panunzita, trikalsilita, yoshiokaïta, megakalsilita, malinkoïta, virgilita, lisitsynita, adularia, anortoclasa, buddingtonita, celsiana, hialofana, microclina, ortosa, sanidina, rubiclina, monalbita, albita, andesina, anortita, bytownita, labradorita, oligoclasa, paracelsiana, svyatoslavita, kumdykolita, slawsonita, lisetita, banalsita, stronalsita, danburita, maleevita, pekovita, lingunita i kokchetavita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al pou Joseph Smith Núm. 1, al comtat de Duchesne (Utah, Estats Units). També ha estat descrita en altres indrets de l'estat de Utah, així com a Nou Mèxic. Fora dels Estats Units només se n'ha trobat al Pakistan, al Tadjikistan i a Rússia.

## Referències

* ↑ «Reedmergnerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 desembre 2019].
# Regiment de Santa Eulàlia

El regiment de Santa Eulàlia fou una unitat militar de l'Exèrcit de Catalunya durant la Guerra de Successió Espanyola.
El regiment es va crear el 19 de juliol de 1713 per tal d'agrupar els combatents provinents de Navarra i d'altres indrets de la península. Va participar en diversos episodis del setge de Barcelona, com l'atac a la primera paral·lela el 13 de juliol de 1714, on hi va morir el coronel del regiment, el marquès de las Navas de Navarra. També participà en la batalla del Baluard de Santa Clara, on la companyia de granaders va participar en els primers contraatacs.
El regiment de Santa Eulàlia anava equipat amb casaca de fons blau i divisa groga, sota de la qual es portava una jupa que als inicis no era tenyida però a partir de gener de 1714 va passar a ser groga. El color de les calces també va anar canviant: de color cru a l'inici, van passar a ser grogues el gener de 1714 i blaves l'agost d'aquell any.

## Referències

* 1 2 Hernàndez i Riart, 2007, p. 218-219.

## Bibliografia

* Hernàndez, Francesc Xavier; Riart, Francesc. Els Exèrcits de Catalunya (1713-1714). Uniformes, equipaments i organització. Barcelona: Rafael Dalmau Editor, 2007. ISBN 978-84-232-0713-8.
# Recurva

Recurva és un gènere de platihelmints triclàdides d'aigua dolça pertanyent a la família dels dugèsids. Se'n coneixen dues espècies, tot i que s'ha suggerit l'existència d'una tercera.

## Distribució

Les espècies descrites d'aquest gènere es troben distribuïdes en diferents illes de Grècia. R. postrema habita Rodes i R. conjuncta habita Cefalònia. La tercera possible espècie de Recurva habita a Paros.

## Referències

* 1 2 Sluys, Ronald; Solà, Eduard; Gritzalis, Konstantinos; Vila-Farré, Miquel; Mateos, Eduardo; Riutort, Marta «Integrative delineation of species of Mediterranean freshwater planarians (Platyhelminthes: Tricladida: Dugesiidae)» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 169, 3, 2013, pàg. 523-247. DOI: 10.1111/zoj.12077.