OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chain O' Lakes-King

Chain O' Lakes-King és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 2.215 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chain O' Lakes-King tenia 2.215 habitants, 623 habitatges, i 439 famílies. La densitat de població era de 198,4 habitants per km².
Dels 623 habitatges en un 23,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,2% hi vivien parelles casades, en un 5,6% dones solteres, i en un 29,4% no eren unitats familiars. En el 23,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,2% tenia menys de 18 anys, un 4,3% entre 18 i 24, un 15,3% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 43% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 59 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 154,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.327 $ i la renda mediana per família de 57.991 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.027 $ mentre que les dones 25.268 $. La renda per capita de la població era de 23.490 $. Aproximadament el 3,9% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chain O' Lakes-King» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chain O' Lakes-King». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Federico Casamayor Toscano

Federico Casamayor Toscano (Vélez-Málaga, c. 1873 - Xile, 1954) va ser un industrial, comerciant i polític republicà andalús.
Va treballar com a industrial i comerciant de panses a la zona de Vélez-Màlaga, activitat en la qual va destacar presidint la Junta de Vinyataires. Es va vincular a Acció Republicana i, més tard, a la seva successora, Izquierda Republicana, formació amb la qual va ser escollit diputat a Corts per la circumscripció de Màlaga a les eleccions generals de 1936 dins de la candidatura del Front Popular. Va treballar a les Corts en diferents comissions, especialment en la d'Agricultura, on va mostrar el convenciment de la necessitat de fomentar el desenvolupament cooperatiu i la protecció dels petits productors enfront de la usura. Amb el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 que va donar lloc a l'inici de la Guerra Civil va romandre a Màlaga un temps, encara que després es va desplaçar a zona republicana, possiblement després de l'afusellament a les mans dels revoltats del seu germà José a Vélez Rubio. Va participar en les reunions de Corts a Espanya fins a 1938. Després va marxar a l'exili a Xile on creà l'Hotel Español de los Andes. Va assistir també a les reunions de les Corts en l'exili en Mèxic el 1945.

## Fonts

* Álvarez Rey, Leandro. Los Diputados por Andalucía de la Segunda República 1931-1939. Sevilla: Centro de Estudios Andaluces, 2010, p. 137, 548 i ss.. ISBN 9788493785505.
# Maria Emília Furnó i Monsech

Maria Emília Furnó i Monsech (Barcelona, 31 d'octubre de 1877 - Barcelona, 1944) va ser una poeta i pedagoga catalana.
Era filla del gravador Joaquim Furnó i Abad i d'Emília Munsech i Fàbregas, nascuts a Barcelona. Amplià estudis a Bèlgica i França i durant bona part de la seva vida va ser professora de l'Institut de Cultura i Biblioteca Popular de la Dona i des de 1917 dirigí el centre femení Institut Feminal.
Va cultivar principalment la poesia, encara que també escrigué l'obra teatral Hereu i pubilla; representada per l'Institut Feminal i estrenada el 23 de febrer de 1935 al Teatre Escola de Barcelona.
Col·laborà a les revistes i diaris L'Avenç, La Veu de Catalunya i Cultura Domèstica, des d'on publicà alguna de les seves creacions com Nocions d'urbanitat i cortesia (L'Avenç, 1919).

## Obres

Furnó escrigué el següent llistat d'obres al llarg de la seva carrera literària:
* Nocions d'urbanitat i cortesia (1919, reeditat i ampliat el 1930)
* Infantívoles (1928)
* Amor de cel (1929)
* Hereu i pubilles
* Apunts del natural (1930)
* Flaires de roses i esplais (1931)
* Hores de solitud (1931)
* Nadalenques (1933)
* Visions (1933)
* Gotes de rosada (1934)
* Lliçons d'economia domèstica

## Referències

* ↑ «Registre de naixements. Any 1877. Registre núm.5560 (pdf.179)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona. [Consulta: 18 maig 2022].
* 1 2 3 4 5 6 Mercadal, Neus Real. Dona i literatura a la Catalunya de preguerra. L'Abadia de Montserrat, 2006. ISBN 978-84-8415-779-3.
* ↑ Segura Soriano, Isabel. Memoria d'un espai. Institut de Cultura i Biblioteca Popular de la Dona. Abadia de Montserrat, 2007, p. 192 pàg.. ISBN 9788484159292.
* 1 2 «Maria Emília Furnó i Monsech». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Marc Valeri Messal·la

Marc Valeri Messal·la és el nom dels següents personatges:
* Marc Valeri Messal·la (cònsol 226 aC) cònsol el 226 aC
* Marc Valeri Messal·la (cònsol el 188 aC), cònsol el 188 aC
* Marc Valeri Messal·la (cònsol el 161 aC) cònsol el 161 aC
* Marc Valeri Messal·la Níger, cònsol el 61 aC
* Marc Valeri Messal·la (cònsol 53 aC), cònsol el 53 aC
* Marc Valeri Messal·la (cònsol 32 aC), cònsol el 32 aC
* Marc Valeri Messal·la Corví, magistrat, escriptor i orador romà
* Marc Valeri Messal·la Barbat Appià, cònsol el 12 aC
* Marc Valeri Messal·la (cònsol any 20), cònsol l'any 20
* Marc Valeri Messal·la (cònsol any 58), cònsol l'any 58
# Mas Bonet (Girona)

El Mas Bonet és un edifici de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, de planta baixa i dos pisos, teulat a dues aigües asimètric i carener perpendicular a la façana principal. Façana modificada que conserva encara finestres treballades d'arc arrodonit, de modillons i d'arquet amb motiu floral. S'ha remolinat la façana principal i s'han deixat les cantonades a pedra vista. Al costat dret s'hi ha afegit una construcció actual que n'altera la visió. Es troba en mal estat de conservació.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Bonet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Dolmen 1 del Roc de l'Home Mort

El Dolmen 1 del Roc de l'Home Mort és un monument megalític del terme comunal de Rià i Cirac, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És al nord-oest del Pla de Vall en So, també al nord-oest de l'antic terme de Rià, a prop del termenal amb Conat, a prop a llevant del Roc de l'Home Mort.
És un dolmen amb peristàlit (conjunt de pedres ajagudes que marcaven el perímetre del túmul). L'entrada del dolmen apunt al nord-oest. En donà notícia Jean Abelanet el 1970. A prop del dolmen hi ha cassoletes a les roques.
L'anomenat Dolmen 2 del Roc de l'Home Mort és en realitat el Dolmen 1 de la Font de l'Aram, i el Dolmen 3 del Roc de l'Home Mort és desaparegut.

## Referències

* ↑ Lloc on és el Dolmen 1 del Roc de l'Home Mort en els ortofotomapes de l'IGN

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics dels Pirineus Orientals

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Becat, Joan. «132 - Rià i Cirac». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. 181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012). Girona: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, n. 54, 2013.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Rià i Cirac». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Martin Gutzwiller

Martin C. Gutzwiller (Basilea, 12 d'octubre de 1925 - Nova York, 3 de març de 2014) va ser un físic suís conegut per haver explicat el fenomen del ferromagnetisme, a més d'altres contribucions.
Des del 1945 va estudiar a l'ETH de Zúric (Suïssa) amb Wolfgang Pauli on va obtenir el seu diploma el 1949. En acabar va treballar a la companyia telefònica suïssa, per marxar poc després cap als EUA per a fer el doctorat a la Universitat de l'Estat de Kansas amb Max Dresden. Va treballar en enginyeria de microones per a la BBC, en geofísica per a Shell Oil i finalment per a IBM, primer a Suïssa, i després a Nova York i a Yorktown Heights (EUA), fins a la seva jubilació el 1993. Fou professor adjunt a la Universitat Yale. Altres llocs on va exercir l'ensenyança són la Universitat de Colúmbia, l'ETH de Zurich, París-Orsay i Estocolm.
El 1963 va formular la que ara es coneix com a funció d'ona de Gutzwiller per a explicar el ferromagnetisme mitjançant les interaccions entre els electrons en els metalls. El 1970, va realitzar les primeres investigacions que analitzaven les relacions entre la mecànica clàssica i la mecànica quàntica en sistemes caòtics (caos quàntic), i va trobar noves solucions a problemes matemàtics en teoria de camps, propagació d'ones, física de cristalls, mecànica quàntica i mecànica celeste.
Honors:
* Membre de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels EUA, 1992
* Membre de la Societat Americana de Física
* Premi Dannie Heineman de Física Matemàtica, 1993 (Societat Americana de Física, Institut Americà de Física)
* Medalla Max-Planck, 2003 (Societat Alemanya de Física)
Llibre:

## Referències

* 1 2 3 «Array of Contemporary American Physicists». Arxivat de l'original el 11 d’octubre 2014. [Consulta: 1r març 2012].
* ↑ M. V. Berry i D. Baeriswyl. «Martin C. Gutzwiller 1925–2014 Biographical Memoir» (en anglès). National Academy of Sciences, 2016. [Consulta: 10 abril 2017].
# Maroa

Maroa és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.654 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Maroa tenia 1.654 habitants, 651 habitatges, i 477 famílies. La densitat de població era de 953,2 habitants/km².
Dels 651 habitatges en un 35% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,5% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 26,6% no eren unitats familiars. En el 23,7% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,4% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 30% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 12,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.615 $ i la renda mediana per família de 46.908 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.274 $ mentre que les dones 20.809 $. La renda per capita de la població era de 18.308 $. Aproximadament el 3% de les famílies i el 4,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Maroa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Maroa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mastofauna

La mastofauna és la part de la fauna que fa referència als animals mamífers. Per exemple són mastofauna micromamífers com els ratpenats (Chiroptera), rosegadors (Rodentia), mamífers de mida mitjana com el teixó americà (Nasua narica), l'os rentador (Procyon lotor) i els grans mamífers com els senglars, els elefants, etc.

## Referències

* ↑ http://www.proz.com/kudoz/spanish_to_english/zoology/743949-mastofauna.html
# Mastomys awashensis

Mastomys awashensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic d'Etiòpia, on viu a altituds d'entre 1.500 i 2.700 msnm. El seu hàbitat natural són els esbarzers. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, awashensis, significa 'de l'Awash' en llatí.

## Referències

* ↑ Kennerley, R.; Lavréntxenko, L. Mastomys awashensis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 22 octubre 2017.
# Donant (contes)

El donant és el terme amb què Vladímir Prop designa un personatge del conte de fades que té com a objectiu ajudar el protagonista en les seves aventures a través de consells o donatius d'allò que necessita. Pot ser encarnat per arquetips com la Fada protectora, el vell mag savi o la vella disfressada o bé per algun altre personatge del compte que assumeixi la seva funció. El seu encontre és casual, enmig del bosc, o bé apareix després d'invocar-lo sense saber-ho en un moment de desesperació. També pot esdevenir donant un personatge agraït per la bona acció de l'heroi (com es veu a El ratolí i el lleó) o com a recompensa per una prova plantejada prèviament.

## Referències

* ↑ Propp, Vladimir. Morphology of the Folk Tale. ISBN 0-292-78376-0.
# Ecgberht de Kent

Ecgberht (o Egbert I) va ser rei de Kent entre el 664 i el 673, després de la mort del seu pare, Eorcenberht.
Devia ser encara un noi quan va morir el seu pare, ja que la seva mare va fer de regent durant un temps. Posteriorment la mare també faria de regent del seu altre fill Hlothhere.Aquell mateix any una epidèmia va assolar el país.
La cort d'Ecgberht sembla que va tenir molts contactes diplomàtics i eclesiàstics: va acollir el bisbe Wilfrid de York i Benet Biscop, ambaixador d'Oswiu de Northúmbria, i va donar escorta a l'arquebisbe Theodor i a l'abat Adrià de Canterbury quan van fer viatge cap al país dels francs.
En les diverses versions de la Llegenda reial de Kent es diu que, instigat pel seu conseller Thunor, va fer matar els seus cosins Æthelred i Æthelberht (fills del seu oncle Eormenred) i va haver de pagar una compensació (wergeld) a la seva cosina Eafe, germana de les víctimes, diners amb què va construir un convent a Thanet; això podria indicar que Eorcenberht no tenia tot el suport i va voler evitar una lluita dinàstica per prendre-li el tron. Els dos prínceps morts van ser després venerats com a sants a l'abadia de Ramsey.
En una carta de donacions es demostra que Ecgberht va exercir patronatge sobre el monestir de Chertsey.
Ecgberht va ser succeït pel seu germà Hlothhere.

## Referències

* ↑ Rollason, 1982, p. 30.
* ↑ Dutton, 1993, p. 191.
* ↑ Rollason, 1982, p. 16.
* ↑ Kirby, 1991, p. 43—44.

## Bibliografia

* D A, Diversos Autors. Guide booklet to St. Augustine's Abbey, 1997.
* Dutton, Leonard. The Anglo-Saxon Kingdoms: The Power Struggles from Hengist to Ecgberht. SPA, 1993.
* Hindley, Geoffrey. A Brief History of the Anglo-Saxons: The Beginnings of the English Nation. Nova York: Carroll & Graf Publishers, 2006. ISBN 978-0-7867-1738-5.
* Rollason, D.W.. The Mildrith Legend: A Study in Early Medieval Hagiography in England. Leicester University Press/Humanities Press, Inc., 1982. ISBN 0-7185-1201-4.
* Sherley-Price, Leo; Latham, R.E.. Ecclesiastical History of the English People (Beda). Londres: Penguin, 1991. ISBN 0-14-044565-X.
* Stenton, Frank M. Anglo-Saxon England. Oxford: Clarendon Press, 1971. ISBN 0-19-821716-1.
* Swanton, Michael. The Anglo-Saxon Chronicle. Nova York: Routledge, 1996. ISBN 0-415-92129-5.
* Whitelock, Dorothy. English Historical Documents v.l. c.500–1042. Eyre & Spottiswoode, 1968.
* Yorke, Barbara. Kings and Kingdoms in Early Anglo-Saxon England. Londres: Seaby, 1990. ISBN 1-85264-027-8.
# Dracaena braunii

Dracaena braunii és una espècie de Dracaena, originària del Camerun (oest de l'Àfrica tropical). El seu creixement màxim és d'1,5 m amb fulles de 15 a 25 cm i d'1,5 cm a 4 cm d'amplada. Sembla ser un dels vehicles importadors del mosquit tigre, raó per la qual se'n va restringir la importació als Estats Units, a finals del segle xx. És promocionada comercialment com a «bambú de la sort», malgrat que el bambú és d'un ordre taxonòmic diferent.

## Referències

* ↑ El mosquit tigre al web del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya
* ↑ Ferrer, Ona. La invasió del mosquit tigre i altres alienígenes Fundació F. Ferrer i Guardia
# Marçal Font i Espí

Marçal Font i Espí (Badalona, 1980) és un poeta i llibreter de vell català.

## Biografia

És llicenciat en Teoria de la Literatura i Literatura Comparada per la Universitat de Barcelona. Té un postgraduat en treballs amb manuscrits medievals i moderns pel CSIC de Madrid.
Des de la seva joventut ha practicat el cant líric, a més de teatre, poesia o dansa. Ha actuat a centres cívics, esglésies, al Gran Teatre del Liceu el 1991 i a diversos festivals europeus.
Ha estat guanyador de nombrosos poetry slams locals. Va guanyar dues vegades consecutives la lliga de Poetry Slam Barcelona el 2010, la primera edició d'aquest certamen, i el 2011. També ha estat campió d'Espanya de la mateixa modalitat el 2011, semifinalista de la Coup du Monde de Slam a París el 2012, i guanyador del I Slam Poetry Internacional de 2013, celebrat a Es Baluard.
És llibreter de vell i amo de la Llibreria Fènix de Badalona, que va fundar el 2007, venent els llibres en línia, i el 2011 va obrir un establiment físic. Actualment, només funciona a través d'Internet. Ha estat vocal i, des de 2020, president del Gremi de Llibreters de Vell de Catalunya.

## Obres

* Frutos del Desguace (Editorial Ya lo dijo Casimiro Parker, 2013)
* Garbuix (Edicions Pont del Petroli, 2014)

## Referències

* 1 2 3 4 Algarra, Cristina; Armengol, Mar «Marçal Font, l'aede badaloní». Vilaweb, 27-05-2012.
* 1 2 3 4 «Marçal Font i Espí». Festival Poètic Terrassa. [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ «Marçal Font» (en castellà). Festival 2013 Poetas por km², 2013. Arxivat de l'original el 23 d’octubre 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* 1 2 «Taller amb Marçal Font - Aula Slam». CCCB, 25-05-2013. [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ «Marçal Font i Ferran Besalduch». TimeOut.
* ↑ Riera, Fàtima «Marçal Font: lslammer' majúscul». Ara Balears, 12-10-2013.
* ↑ Ballbona, Anna «“Els que llegeixen més són els joves, amb diferència”». El Punt Avui, 17-09-2013.
* ↑ Rocasalva, Anna «El librero solidario de Badalona». El Periódico, 22-01-2021.
* ↑ ACN «Una trentena de parades omplen el passeig de Gràcia a la Fira del Llibre d'Ocasió Antic i Modern». 3/24, 20-09-2019.
* ↑ Nopca, Jordi «Els irreductibles del llibre de vell». Ara, 17-09-2021.
# Marxa

* Aquest article tracta sobre la manera de moure's fent servir les cames. Vegeu-ne altres significats a «Marxa (desambiguació)».
La marxa és la manera com la gent o els animals es mouen fent servir les cames. Si una persona va a caminar, es diu que ell o ella se'n va anar a "fer una passejada". Caminar, durant una bona estona, és conegut com un exercici sa. La marxa és una forma de caminar a ritme sostingut com a pràctica d'exercici físic.
Es pot alternar amb altres exercicis recorrent circuits pel carrer o la muntanya. La diferència entre córrer i fer marxa és molt clara, però se sol entendre que la marxa és a ritme constant i a una velocitat gens ràpida. Es recomana fer-ho a la gent jubilada per a cremar el sucre en excés i mantenir-se en forma.

## Referències

* ↑ Beneficis de la marxa
* ↑ «Walk England». Arxivat de l'original el 2008-09-26. [Consulta: 21 desembre 2012].
* ↑ «Marxa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Marxa Mundial de les Dones

La Marxa Mundial de les Dones és una iniciativa feminista originada l'any 1996 que engloba agrupacions i moviments de dones de tot el món.
La marxa mundial té el seu origen en una altra marxa, Du pain et des roses, que tingué lloc al Quebec entre el 26 de maig i el 4 de juny de 1995: huit-centes cinquanta dones caminaren dos-cents kilòmetres fins a la Ciutat de Quebec, on foren rebudes per quinze mil persones davant l'Assemblea Nacional del Quebec.
El Dia Internacional de la Dona Treballadora de l'any 2000, la Marxa Mundial mogué simultàniament de ciutats de tot el món, entre les quals Barcelona: unes dos-centes dones caminaren del monument a Cristòfor Colom fins a la Font de Canaletes després de la lectura del manifest a càrrec de l'escriptora Rosa Regàs; la Marxa acabà el 17 d'octubre a Nova York.

## Referències

* ↑ «Marche mondiale des Femmes» (en francés). CNCD. [Consulta: 7 maig 2018].
* ↑ Michèle Asselin. «Une histoire brève de la Marche Mondiale des Femmes» (en francés). Dawson Suport Staff Union. Arxivat de l'original el 6 d’agost 2019. [Consulta: 9 maig 2018].
* ↑ «Arranca la Marcha Mundial de las Mujeres contra la violencia y la pobreza» (en castellà). El País, 08-03-2000 [Consulta: 12 maig 2018].
# Marx (desambiguació)

Marx (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* Karl Marx (Trèveris, 1818 – Londres, 1883), filòsof, economista polític, sociòleg i revolucionari alemany
* Germans Marx, grup de còmics dels Estats Units que originàriament estava compost per cinc germans
** Chico Marx (1887 - 1961), actor i comediant estatunidenc
** Groucho Marx (1890 - 1977), actor i comediant estatunidenc d'origen jueu
** Gummo Marx o Milton Marx (Nova York, 1892 - 1977)
** Harpo Marx (1888 - 1964)
** Zeppo Marx o Herbert Marx (1901 - 1979)
* Roberto Burle Marx (São Paulo, 1909 — Rio de Janeiro, 1994), artista plàstic brasiler
* Wilhelm Marx (Colònia, 1863 - Bonn, 1946), polític alemany, canceller del Reich en dues ocasions
Viccionari
# EPUB

El format EPUB (acrònim en anglès de electronic publication -publicació electrònica-) és un estàndard obert de llibre electrònic. Els fitxers d'aquest tipus tenen l'extensió .epub i permeten contenir text i imatges en un format que s'adapta a les pantalles dels lectors (permetent també canviar la lletra, la grandària, etc.) per tal de facilitar-ne la seva lectura. Això en fa la lectura més còmode, i semblant a la d'un llibre corrent respecte a altres formats com el .pdf.
El format EPUB serveix per a la distribució i intercanvi d'arxius. Funciona tot representant, amb una estructura adaptable, contingut propi d'una web tal com codi HTML5, CSS, SVG, imatges ràster agrupades en un sol fitxer.

## Història

Aquest format és promocionat per l'International Digital Publishing Forum (IDPF) com a successor de l'anterior estàndard Open eBook. L'EPUB va esdevenir l'estàndard oficial de l'IDPF el setembre de 2007.

## Referències

* ↑ «Specifications». IDPF. [Consulta: 25 gener 2012].
* ↑ IDPF. «EPUB3.0-overview». IDPF, 11-10-2011.
* ↑ IDPF. «EPUB». IDPF, 15-03-2012.

## Enllaços externs

* Projecte Gutenberg amb llibres digitalitzats descarregables en format .epub entre d'altres
* Vídeo: Vídeo que mostra el format d'un fitxer .epub (anglès)
* L'editor Tim O'Reilly explica la importància del format EPUB (anglès)