OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josefa Inés Paulín de la Peña

Josefa Inés Paulín de la Peña o Maria Josefa Paulín i de la Peña o Josefa Paulín de la Peña (Cullera, 28 de gener de 1825 - París, 1 d'octubre de 1895) fou una aristòcrata valenciana, de família d'origen francès, comtessa de Ripalda, forta i emprenedora i de bona posició econòmica i membre d'una important família de la història contemporània de la ciutat de València, filla de Mariana Peña Sánchez i l'indià i militar d'ultramar Roque Paulín Quijano.
Va contraure matrimoni en primeres núpcies amb Antonio Maria Romrée Cebrián (1807 - 1855), Comte de Romrée, títol nobiliari procedent de Bèlgica, i l'any 1857 en segones amb José Joaquín Agulló Ramón (1810 - 1876), Baró de Tamarit, Marqués de Campo Salinas i VI Comte de Ripalda, de qui enviudarà en 1876. Després de la mort del seu marit va promoure a València la construcció de galeria comercial d'estil europeu passatge de Ripalda.
L'any 1885 va construir-se en un d'ells horts que la família posseïa entre els Jardins del Real i l'Albereda un castell, el Palau de Ripalda, la beneficiària del qual seria la seua filla María Dolores Agulló i Paulín (1866 - 1942).

## Referències

* 1 2 «Verum Valentia troba a París les restes de la Comtessa de Ripalda». Levante-EMV.
* 1 2 «PALACIO DE RIPALDA». [Consulta: 17 desembre 2017].
* 1 2 «La silenciosa muerte del palacio de Ripalda. Las Provincias». [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ «Antonio Romrée y Cebrián» (en espanyol europeu). [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ «El lucratiu derrocament del palau de Ripalda». Levante-EMV.
# Jorge Ureña Andreu

Jorge Ureña Andreu (Onil, 8 d'octubre de 1993) és un esportista valencià que competeix en atletisme, especialista en les proves de decatló i heptatló.
Va guanyar tres medalles en el Campionat Europeu d'Atletisme en Pista Coberta entre els anys 2017 i 2021.
Estudia Ciències de l'Activitat Física i de l'Esport en la UCAM.

## Trajectòria

En categoria juvenil va obtenir una medalla de plata al Campionat Europeu Sub-23 de 2015. Aquest mateix any va competir en dos esdeveniments de categoria absoluta, el Campionat Europeu en Pista Coberta (setè en heptatló) i el Campionat Mundial (21è en decatló).
Els seus èxits internacionals els ha obtingut en el Campionat Europeu d'Atletisme en Pista Coberta, va ser una plata el 2017 amb una marca de 6227 punts, i un or el 2019 amb 6218 punts i una plata el 2021 amb 6158 punts.
Va participar en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020, esdevenint novè en la prova de decatló, amb un resultat de 8322 punts.
Ha guanyat la prova de decatló del Campionat d'Espanya d'Atletisme en tres ocasions: 2015, 2016 i 2021, i la prova d'heptatló del Campionat d'Espanya d'Atletisme en Pista Coberta en quatre anys: 2014, 2015, 2020 i 2022. A més, posseeix des de 2017 la plusmarca d'Espanya en pista coberta de l'heptatló (6249 punts).
Va ser un dels esportistes dels Països Catalans als Jocs Olímpics d'Estiu de 2024, on va finalitzar 20è en la prova de decatló.

## Palmarès internacional

Campionat Europeu en Pista Coberta :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2017 | Belgrad (Sèrbia) | 2 | Heptatló |
| 2019 | Glasgow (Regne Unit) | 1 | Heptatló |
| 2021 | Toruń (Polònia) | 2 | Heptatló |

## Referències

* 1 2 «Jorge Ureña». UCAM. [Consulta: 24 abril 2024].
* ↑ «Jorge Ureña, campeón de España de decatlón pero sin mínima olímpica» (en castellà). Alicante Plaza. [Consulta: 31 juliol 2024].
* 1 2 3 «Jorge Ureña». RFEA. Arxivat de l'original el 2023-03-22. [Consulta: 24 abril 2024].
* ↑ «2012 Summer Olympics / Athletics / Decathlon, Men» (en anglès). olympedia. [Consulta: 24 abril 2024].
* ↑ Fosbury, Redacció. «Esportistes dels Països Catalans als Jocs Olímpics de París 2024», 24-07-2024. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Men's Decathlon - Results» ( PDF) (en anglès). COI, 03-08-2024. [Consulta: 6 agost 2024].
# Joan (jurista)

Joan (en llatí Joannes) (segle vi) fou un jurista romà d'Orient nomenat per l'emperador Justinià I com a membre d'una comissió de deu persones que havia de compilar el Constitutionum Codex (528), una recopilació de lleis imperials presidida per Tribonià.
A Const. Haec quae necessario, § 4, i Const. Summa Reipublicae, § 2, se l'anomena amb el tractament de "Vir excellentissimus ex-quaestore sacri palatii, consularis atque patricius". En una posterior revisió per confeccionar el definitiu Codi de Justinià, es va formar una comissió de cinc membres (534), i un Joan en va ser membre però era un jurista diferent.

## Referències

* ↑ 2.Joannes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 603
Viccionari
# Joan (abat de Sant Quirze)

Joan fou abat del monestir Sant Quirze de Colera el 1429. L'única notícia que es té d'aquest abat és que apareix en els diferents abaciologis que la crítica històrica ha fet en el decurs del temps.

## Bibliografia

* Joan Badia i Homs, L'arquitectura medieval a l'Empordà, 2a ed., 2 vols., Girona, Diputació Provincial de Girona, 1985, vol. II-B, pp. 156-178, [il.] 182-190 i 600-605.
* Catalunya Romànica, 27 vols., Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1984-1998, vol. 9.
Viccionari
# Joan-Pere Viladecans

Joan-Pere Viladecans (Barcelona, 1948) és un pintor català.

## Biografia

Influït per Antoni Tàpies i Joan Brossa, s'inicià amb obres en les que combinava la pintura amb diversos objectes, barrejant tècniques, amb una pinzellada densa propera a la pintura matèrica. A cavall entre la figuració i l'abstracció, la seva obra se centra en la naturalesa, el temps i la vida. Combina empremtes o el collage d'elements reals amb signes precisos que cerquen un lirisme plàstic. La seva obra recent contrasta amb l'austeritat d'èpoques anteriors per l'ús de colors vius i intensos. S'ha expressat també amb environments, i ha conreat el cartellisme i el disseny. Exposà el 1967 al Cercle Artístic de Sant Lluc i, des de llavors, per tot el món. En motiu del cinquantè aniversari de la seva primera exposició a Barcelona, el 2018 va mostrar als Espais Volart de la Fundació Vila Casas 20 pintures de gran format realitzades a partir de radiografies ampliades de diverses parts del cos. El 2020 va il·lustrar l'edició de bibliòfil Catalunya. Història d'una nació (editorial Base), escrit per Jaume Sobrequés, en la qual explica la història de Catalunya des de la prehistòria fins al referèndum d'independència de 2017.
El 2023, va ser reconegut per la Generalitat de Catalunya amb la Creu de Sant Jordi i també amb el Premi Nacional de Cultura que atorga el CoNCA.

## Exposicions

* 1992 Expo de Sevilla.
* 1998 Museu de Zoologia de Barcelona.
* 1999 Sala d'Exposicions de la Fundació Caixa de Manresa.
* 1999 Centre d'Art Santa Mònica, Barcelona.
* 2001 UNDER DM 2000. Galerie Dreiseitel, Colònia, Alemanya.
* 2003 Arbeiten auf Papier. Galerie Dreiseitel, Colònia.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p. 295. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 8 desembre 2014].
* 1 2 3 Montañés, José Ángel «Joan-Pere Viladecans da color a la historia (independentista) de Cataluña». Cataluña, El País [Barcelona], 25-12-2020, p. 8.
* ↑ «Jordi Cuixart, Antoni Miró, Jaume Sisa, Agustí Villaronga i Sopa de Cabra, guardonats amb la Creu de Sant Jordi». VilaWeb, 25-04-2023. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ NacióDigital. «Serrat guanya el Premi Nacional de Cultura 2023». [Consulta: 2 juny 2023].
# Programa de Mamífers Marins de la Marina dels Estats Units

El Programa de Mamífers Marins de la Marina dels Estats Units (United States Navy Marine Mammal Program, NMMP) és un programa dirigit per la marina dels Estats Units que estudia les aplicacions militars dels mamífers marins (principalment el dofí mular i el lleó marí de Califòrnia) i els ensinistra per dur a termes tasques com ara la protecció de naus i ports, la detecció i neteja de mines i la recuperació d'objectes. Es basa a San Diego (Califòrnia) on els animals són entrenats contínuament. Els animals de l'NMMP han estat destinats a zones de combat, particularment en la guerra del Vietnam i la guerra de l'Iraq. El programa començà a la dècada del 1960 i originalment estava previst que arribés a la seva fi el 2017 amb la substitució dels animals per robots i drons submarins.
És objecte de controvèrsia, principalment pel tractament dels animals i l'especulació sobre la natura de l'ensinistrament i de les missions dutes a terme. Aquesta polèmica és deguda com a mínim en part al fet que el programa restà en el secret fins a principis de la dècada del 1990. Des d'aleshores, moltes organitzacions de protecció dels animals s'han preocupat pel benestar d'aquests animals, la majoria oposant-se al seu ús fins i tot en rols que no són de combat, com ara la detecció de mines. La marina defensa el programa apuntant al bon tracte i el seguiment veterinari que reben els animals en tot moment.

## Referències

* ↑ Perrin, Wursig i Thewissen, 2002, p. 1.266.

## Bibliografia

* Perrin, W. F.; Wursig, B.; Thewissen, J. G. M. Encyclopedia of Marine Mammals (en anglès). 2a edició. Academic Press, 2002. ISBN 0-12-551340-2.
# Psammogobius

Psammogobius és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Psammogobius biocellatus (Valenciennes, 1837)
* Psammogobius knysnaensis (Smith, 1935)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Smith, J. L. B., 1935. New and little known fishes from South Africa. Records of the Albany Museum Grahamstown v. 4: 169-235, Pls. 18-23.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Psammomys vexillaris

Psammomys vexillaris és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu des del nord-est d'Algèria fins al nord-oest de Líbia, passant pel centre de Tunísia. El seu hàbitat natural són les zones de sorra consolidada i vegetació dispersa i halòfila, particularment quenopodiàcies. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Aulagnier, S. et al. Psammomys vexillaris. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 11 agost 2017.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Psammochloa

Psammochloa és un gènere de plantes de la família de les poàcies. És originària del desert del Gobi. El gènere fou descrit per Albert Spear Hitchcock i publicat a Journal of the Washington Academy of Sciences 17: 140. 1927.

## Taxonomia

* Psammochloa mongolica Hitchc.
* Psammochloa villosa (Trin.) Bor

## Referències

* ↑ Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 12 març 2010].
* ↑ Detalls del gènere - Tropicos

## Enllaços externs

* Clayton, W.D., Harman, K.T. and Williamson, H. (2006 en endavant). Psammochloa. En: GrassBase - The Online World Grass Flora. (consultat el 12 de març del 2010) (en anglès)
# Cotter (Arkansas)

Cotter és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 921 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cotter tenia 921 habitants, 443 habitatges, i 265 famílies. La densitat de població era de 144 habitants/km².
Dels 443 habitatges en un 20,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,5% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 40% no eren unitats familiars. En el 35,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,7% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 24,8% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 20,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.857 $ i la renda mediana per família de 34.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.298 $ mentre que les dones 17.266 $. La renda per capita de la població era de 15.893 $. Entorn de l'11,9% de les famílies i el 16,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cotter». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cotter». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Folc (Pinell de Solsonès)

Folc és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès a la comarca catalana del Solsonès, construïda durant el segle xiv. A uns 600 metres al nord, creuant la carretera C-149a, hi trobem el Serrat de Sant Miquel (733 metres), i al costat, la masia de la Caseta de la Vila; a uns 400 metres al sud trobem al rasa del Feixó.

## POUM

En el POUM del municipi de Pinell, es justifiquen les següents raons legals que n'aconsellen la recuperació i preservació:
* Paisatgístic: posició en el territori, visibilitat des dels recorreguts principals, integració en el paisatge.
* Mediambiental: l'estructura del medi rural del municipi es fonamenta en un sistema de masies gairebé equidistants que facilita l'explotació i control del medi. L'ocupació permanent de la masia facilitarà l'explotació agrícola i la preservació del medi. Primera residència.
* Històric: època de construcció segle xiv. Raons històriques del seu enclavament i ús.
* Arquitectònic: Tipologia pròpia de la zona. Elements constructius representatius.

## Referències

* 1 2 Antoni Bach i Riu. Consell Comarcal del Solsonès. Masies del Solsonès, abril 1995, p. 170. D.L. L-418/95.
* ↑ «Folc (Pinell de Solsonès)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ «POUM - Casa: Folch» (pdf). Ajuntament de Pinell de Solsonès, 2009. Arxivat de l'original el 28 de desembre 2013. [Consulta: 27 desembre 2013].
# Rosemarie Ackermann

Rosemarie Ackermann (Lohsa, 4 d'abril de 1952), nascuda Witschas, és una ex-atleta de la República Democràtica Alemanya, especialitzada en salt d'alçada. Va ser la primera dona en aconseguir saltar per sobre dels 2 metres.
Va començar a competir per la RDA a les Olimpíades de Mèxic de 1968, amb 16 anys. Quatre anys després, competiria als Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 on va aconseguir el setè lloc. Va guanyar la medalla d'or al Campionat d'Europa d'atletisme de 1974, on va assolir per primer cop el rècord del món. El 1976 obtingué la medalla d'or a Montreal. Va aconseguir el rècord del món dels 2 metres el 1977. Als Campionats d'Europa de 1978, va saltar fins a 2,01 metres però al celebrar-ho va caure el llistó. Es va retirar el 1980 després de quedar quarta als Jocs Olímpics de Moscou.
És la darrera dona que va marcar un rècord del món amb l'estil ventral i la darrera atleta que va guanyar una medalla d'or amb aquest estil. Un any després del seu record de 2 metres, la italiana Sara Simeoni va aconseguir el nou rècord en 2,01 metres saltant en estil Fosbury.

## Referències

* 1 2 3 «Biografia de Rosemarie Ackermann». [Consulta: 1r febrer 2024].
* 1 2 «Rosemarie WITSCHAS-ACKERMANN». [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ «Rosemarie Ackermann». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Castleton

Castleton és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 4.367 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Castleton tenia 4.367 habitants, 1.550 habitatges, i 1.007 famílies. La densitat de població era de 43,2 habitants per km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,9% tenia menys de 18 anys, un 22,5% entre 18 i 24, un 22,9% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 10,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.615 $ i la renda mediana per família de 49.091 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.958 $ mentre que les dones 25.139 $. La renda per capita de la població era de 17.630 $. Entorn del 3,9% de les famílies i el 9,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Castleton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Castleton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Carles Benítez i Baudés

Carles Benítez i Baudés (l'Hospitalet de Llobregat, 1956) és llicenciat en periodisme i treballador documentalista. Des de 2004 és el principal promotor del diari web Llibertat.cat i un conegut activista polític independentista català.
Fou militant als Comitès de Solidaritat amb els Patriotes Catalans (CSPC), ha format part del PSAN; del partit Independentista dels Països Catalans (IPC) i de l'MDT, i membre actiu en el moviment ecologista del Baix Llobregat. El novembre de 1982 va ser detingut i empresonat, acusat de militar a Terra Lliure. Un cop en llibertat, el gener de 1985 va haver de fugir de nou i refugiar-se a la Catalunya Nord i es va convertir en un dels dirigents de l'organització armada fins a la detenció de 1989. Encara, arran de les detencions de 1992, va haver d'escapolir-se de nou i declarar davant l'Audiència Nacional espanyola.
És coautor de la Història de l'independentisme (1979-1994), junt a David Bassa, Carles Castellanos i Raimon Soler, publicat a Llibres de l'Índex, 1994; i de Terra Lliure: punt de partida. Una biografia autoritzada (1979-1995), editat per Edicions del 1979.

## Referències

* ↑ Llibertat.cat «Carles Benítez, militant independentista i membre fundador de Llibertat.cat». Llibertat.cat.
* ↑ Llibertat.cat. «1982 Continuen les detencions de militants independentistes». [Consulta: 10 juny 2017].
* ↑ Llibertat.cat. «1989 Detenció dels independentistes Mònica Escútia i Carles Benítez a Reus». [Consulta: 10 juny 2017].
* ↑ País, Ediciones El «La policía detiene a Carles Benítez, considerado uno de los máximos dirigentes de Terra Lliure» (en castellà). EL PAÍS, 19-06-1989.
# Missioners de Sant Carles

Els Missioners de Sant Carles (en llatí, Congregatio Missionorum a Sancto Carolo) són una congregació religiosa catòlica de dret pontifici. Els seus membres, anomenats generalment scalabrinians, posposen al nom les sigles C.S. (de Congregazione Scalabriniana).
La congregació va ser fundada l'any 1887 a Piacenza, Emília-Romanya, Itàlia, pel bisbe d'aquesta ciutat el beat Giovanni Battista Scalabrini (1839-1905) amb la finalitat de "mantenir viva la fe catòlica en el cor dels nostres compatriotes emigrats i de procurar fins on sigui possible el seu benestar moral, civil i econòmic".
Va ser aprovada pel papa Lleó XII amb el breu Libenter agnovimus de 15 de novembre de 1887 i ràpidament es va difondre entre les comunitats italianes dels Estats Units i del Brasil. Aviat va estendre la seva activitat vers els emigrants i refugiats de qualsevol nacionalitat, i avui dia desenvolupa la seva acció a tot el món amb més de 250 cases i uns 700 religiosos, la gran majoria dels quals són sacerdots. Mai no hi ha hagut presència scalabriniana als Països Catalans.
Les seves constitucions van ser definitivament aprovades el 1948 per Pius XII, el qual l'any següent confià als scalabrinians el Pontifici Col·legi Emigració de Roma, destinat a la formació de sacerdots seculars que vulguin captenir-se en l'assistència a les poblacions migrants.
També existeixen una congregació femenina (fundada a Piacenza el 1895) i un institut secular (fundat a Solothurn, Suïssa, el 1961) que comparteixen nom i carisma amb els Missioners de Sant Carles, però no hi ha cap vincle orgànic ni jeràrquic entre els tres organismes.
El fundador dels Scalabrinians va ser beatificat a Roma el 1997 pel beat Joan Pau II.

## Referències

* ↑ Tabella riassuntiva delle beatificazioni avvenute nel corso del pontificato di Giovanni Paolo II. Consulta 03.03.12

## Bibliografia

* Pelliccia, Guerrino; Rocca, Giancarlo (eds.). Dizionario degli Istituti de Perfezione (en italià). Entrada "Missionari di San Carlo", vol. V, cols. 1478-1481 Milano: Edizioni Paoline, 1978.

## Enllaços externs

* Lloc oficial dels Scalabrinians
# Merlin (revista)

Merlin va ser una revista literària d'avantguarda publicada en llengua anglesa a París. En van aparèixer set números entre 1952 i 1954. Entre els seus col·laboradors comptaven personatges il·lustres com Samuel Beckett, Henry Miller, Christopher Logue, Pablo Neruda i Jean-Paul Sartre, entre d'altres. La literatura promoguda per Merlin, polititzada i carregada d'arguments subversius, va contribuir a fer que obtingués reputació de ser una de les publicacions literàries en anglès més serioses i experimentals de la postguerra.
El seu fundador va ser l'autor escocès instal·lat a París Alexander Trocchi, inicialment amb la col·laboració de Richard Seaver (futur editor de la revista Evergreen Review), Christopher Logue, George Plimpton (cofundador de The Paris Review) i Patrick Bowles. La publicació va tenir el mèrit de donar a conèixer en el món de parla anglesa l'obra de maduresa de Samuel Beckett. L'any 1953, Maurice Girodias de l'Olympia Press va col·laborar creant una sèrie editorial anomenada Collection Merlin.
Segons Trocchi, el final de la revista va arribar per problemes financers causats pel Departament d'Estat dels Estats Units, quan va cancel·lar totes les subscripcions en territori nord-americà a causa d'un article de Sartre en el qual defensava l'homoerotisme com un dels aspectes essencials de l'obra de Jean Genet.
El periodista i escriptor Gay Talese va escriure sobre la revista de Trocchi que "el personal d'Alexander Trocchi a Merlin aquells dies consistia majoritàriament d'un grup de joves sense sentit de l'humor en veritable rebel·lió, a diferència de The Paris Review; els de Merlin també llegien la revista mensual esquerrista Les Temps Modernes, i els importava la idea d'estar implicats socialment."

## Vegeu també

* Beatnik
* Generació beat
* Situacionisme

## Referències

* ↑ «Entrada de blog a Luisbarga.net». Arxivat de l'original el 2014-03-01. [Consulta: 21 febrer 2014].
* ↑ Landauer, Carl (Autumn 2013). "Before The Beat Hotel: The Merlin Magazine Crowd in Fifties Paris". Beat Scene (71): 4–5. www.beatscene.net
* ↑ Ernesto Castro, Alexander Trocchi, vida y obra de un colgado. Microrevista.com
# Abassi

Abassi és el deu creador i líder del panteó de la mitologia efik. Al principi limità la reproducció humana, per tal que no usurpessin el seu lloc, però quan els homes i les dones van desobeir-lo, els castigà amb la mort, de manera que si bé eren capaços de tenir els fills que volguessin, aquests moririen tard o d'hora, complint-se el pla original de la divinitat. Des de llavors Abassi viu feliç al sol amb la seva dona.

## Referències

* ↑ Patricia Ann Lynch, Jeremy Roberts, African Mythology A to Z, Infobase Publishing, 2010 ISBN 1604134151