OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Psychoda geniculata

Psychoda geniculata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: Sri Lanka.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Brunetti, E., 1911. New Oriental Nemocera. Rec. Indian Mus. Vol. 4: 259-316.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Psychodidae (Diptera) at the Zoological Survey of India Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Psychoda gemina

Psychoda gemina és una espècie de dípter pertanyent a la família dels psicòdids present a les illes Britàniques, Espanya, França, Bèlgica, els Països Baixos, Dinamarca, Noruega, Alemanya, Suïssa, Txèquia, Àustria, Hongria, Romania, Belarús i el territori de l'antiga República Federal Socialista de Iugoslàvia. La larva es desenvolupa en fulles en descomposició i mai en fems o aigües residuals.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ G. H. Satchell, 1947. The larvae of the British species of Psychoda (Diptera: Psychodidae). Parasitology, 38, pp. 51-69.
* ↑ Tonnoir, A. L., 1940. A synopsis of the British Psychodidae (Diptera) with descriptions of new species. Transactions of the Society for British Entomology. 7:21-64.
* ↑ TELA INSECTA - Le réseau de l'entomologie Francophone Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Espèces de Belgique (francès), (neerlandès) i (anglès)
* ↑ Catàleg d'espècies dels Països Baixos (neerlandès)
* ↑ Kondratenko, T. P., 2008. New dipteran pests in Belarus greenhouses. Bulletin OILB/SROP, vol. 32, pàgs. 107-110.
* ↑ Global Species (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ PESI (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Satchell, G. H., 1947. The larvae of the British Psychodidae. Ann. appl. Biol. 34: 611—621.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* Psychodidae Erie County Arxivat 2013-10-13 a Wayback Machine. (anglès)
# Jean Cabut

Jean Cabut, conegut pel pseudònim Cabu (AFI: [kaby]), (Châlons-en-Champagne, 13 de gener de 1938 - París, 7 de gener de 2015) fou un historietista i caricaturista francés. Va morir durant l'atemptat a la seu del Charlie Hebdo de gener de 2015. Cabut era un dels artistes a la plantilla de Charlie Hebdo i també un dels accionistes.
Va ser el creador dels personatges Le Grand Duduche (revista Pilote, anys 70) i Beauf (Charlie Hebdo i Le Canard Enchaîné), va formar part de l'equip de revistes satíriques com Hara-Kiri, Charlie Hebdo i Le Canard Enchaîné, com també participà en programes de televisió dels anys 1980, tant de debat –Droit de réponse, de TF1– com en programes infantils –Récré A2, on dibuixava en directe.

## Família

Era el pare del cantant Emmanuel Cabut, dit Mano Solo, mort en 2010.

## Referències

* ↑ «Les dessinateurs Charb et Cabu seraient morts» (en francès). L'Essentiel. L'Essentiel [France], 07-01-2015 [Consulta: 7 gener 2015]. «Le directeur de la publication et dessinateur satirique Charb (Stéphane Charbonnier) et Cabu seraient morts selon les informations du Point (via un tweet). Charb avait été annoncé gravement blessé selon plusieurs sources, que relayaient Le Monde et Le Figaro.»
* ↑ «LIVE. Massacre in "Charlie Hebdo": 12 dead, including Charb and Cabu». Le Point.
* ↑ Obituary in the Daily Telegraph, 7 January 2015.
* ↑ «Mano Solo nous «laisse le pire»». AFP, 10-01-2010.
# Jean Cabassut

Jean Cabassut (Ais de Provença, 1604 - 25 de setembre de 1685) fou un teòleg francès membre de l'Oratori de Jesús.
Va néixer en Ais de Provença i va entrar en l'Oratori de Jesús als vint-i-un anys. Encara que dedicat al seu treball sempre estava disposat a interrompre fins i tot el seu estudi més favorit per a ajudar als necessitats. Havia ensenyat dret canònic a Avinyó durant algun temps, quan el cardenal Grimaldi, arquebisbe d'Ais, el va prendre com a company a Roma, on va romandre uns divuit mesos.
Després va tornar a Aiz on va passar la resta de la seva vida, convertint-se en un distingit escriptor en història eclesiàstica, dret canònic i teologia moral.

## Obres

Alfons Maria de Liguori ho considera clàssic. Era probabilista en les seves solucions morals.
* "Notitia Conciliorum" (Lyons, 1668).
El cardenal Grimaldi va induir a l'escriptor a ampliar aquest treball i publicar-lo sota el títol "Notitia eclesiastica historiarum, conciliorum et canonum invicem collatorum", etc. (Lyons, 1680, i altres dates; Munic, 1758; Tournai, 1851, 3 vols. ). Sovint modificat i ampliat, va ser una vegada, sota el títol "Cabassutius", una autoritat per a la història dels consells. Un compendi de la "Notitia" va aparèixer en Lovaina, 1776.
* "Theoria et Praxi Juris Canonici" etc. (Lyons, 1660, i altres dates; Rouen, 1703; Venècia, 1757).

## Referències

* ↑ John McClintock. Cyclopædia of Biblical, Theological, and Ecclesiastical Literature. Harper, 1874, p. 6.

## Enllaços externs

* Article de l'Enciclopèdia Catòlica
# Castleknock

Castleknock (en gaèlic irlandès Caisleán Cnucha, que vol dir "castell de Cnucha") és un barri de Dublín, al comtat de Fingal, a la província de Leinster, a 8 kilòmetres a l'oest de Dublín. Castleknock també és una parròquia civil amb 22 townlands.

## Localització i accés

La vila es troba just al costat de l'autovia M50, rodejada a l'oest pel sburbi de Blanchardstown, a l'est per Phoenix Park, al nord per Dunsink i al sud per la vila de Chapelizod a la vall del Liffey valley. La carretera N3 a Navan també cobreix l'àrea. D'est a oest és travessat pel Canal Reial d'Irlanda i la línia de ferrocarril Dublín-Sligo.

## Història

El nom que dona origen a la localitat, Cnucha, està lligar a l'heroi gaèlic llegendari Conn de les Cent Batalles.
La Baronia de Castleknock va ser originalment un senyoriu feudal creat al segle xii per la família Tyrell; va passar per herència a la família Burnell. Hugh Tyrrel, primer baró de Castleknock va donar terres de la baronia a Kilmainham als Cavallers de Sant Joan que continuen en l'àrea avui en forma de St John Ambulance. Més tard la baronia fou dividida en nou parròquies civils:
| Nom en irlandès | Nom en anglès |
| An Barda | Ward |
| Caisleán Cnucha | Castleknock |
| Clochrán | Cloghran |
| Cluain Saileach | Clonsilla |
| Fionnghlas | Finglas |
| Mullach Eadrad | Mulhuddart |
| Paróiste San Iúd | St. Jude's |
| Paróiste San Séamas | St. James's |
| Séipéal Iosóid | Chapelizod |
En la parròquia civil de Castleknock hi ha 22 townlands:
| Nom en irlandès | Nom en anglès |
| Baile an Aba | Abbotstown |
| Baile an Ásaigh | Ashtown |
| Baile an Chairpintéaraigh | Carpenterstown |
| Baile an Déanaigh | Deanestown |
| Baile an Diosualaigh | Diswellstown |
| Baile an Huntaigh | Huntstown |
| Baile an Phóirtéaraigh | Porterstown |
| Baile Bhlainséir | Blanchardstown |
| Baile Mhistéil | Mitchelstown |
| Baile Pheiléid | Pelletstown |
| Baile Scriobail | Scribblestown |
| Baile Sheáin | Johnstown |
| An Chabrach | Cabra(gh) |
| Caisleán Cnucha | Castleknock (incl. part de Phoenix Park) |
| Ceapach | Cappoge or Cappagh |
| Cnoc na gCaorach | Sheephill |
| An Chorr Dhubh | Corduff |
| Dún Sinche | Dunsink |
| Páirc Anna | Annfield |
| Snugborough | Snugborough |
| Steach Gob | Astagob |

## Personatges il·lustres

* Colin Farrell
* Eamonn Coghlan, atleta olímpic i senador

## Referències

* ↑ «Placenames Database of Ireland - civil parishes, retrieved 27 January 2012.». Arxivat de l'original el 30 de març 2014. [Consulta: 15 juliol 2013].
* ↑ «Placenames Database of Ireland, consultat 31 de gener de 2012.». Arxivat de l'original el 2014-03-30. [Consulta: 15 juliol 2013].
# Castleford

Castleford és un assentament romà històric i és el més gran dels cinc municipis de l'àrea metropolitana de la ciutat de Wakefield a West Yorkshire (Anglaterra) i té una població de 39.192 habitants. Històricament forma part del West Riding de Yorkshire, al nord de la ciutat el riu Calder s'uneix al riu Aire i al canal navegable que comparteixen. La ciutat és el lloc de naixement de l'escultor Henry Moore i la seu de l'equip de Rugbi a 13 dels Castleford Tigers.
# Querees (escultor)

Querees (en llatí Chaereas, en grec antic Χαιρέας) fou un escultor grec que treballava amb bronze, i que, segons explica Plini el Vell a la Naturalis Historia, va fer estàtues d'Alexandre el Gran i del seu pare Filip II de Macedònia.

## Referències

* ↑ Chaereas, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, pàg. 677
# Carrer Sant Antoni (Centelles)

El carrer Sant Antoni és un carrer de Centelles (Osona) amb diverses cases incloses a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Habitatge al número 1

Portal format per dovelles de considerable dimensió (1 m de llarg x 2 pams d'amplada). La part superior circular està formada per onze dovelles i a la central hi ha esculpit un escudet amb la següent inscripció: "Bernat Iujol 1574". A sobre el portal hi ha una finestra de pedra treballada i desaigües. La resta de l'edifici és molt precari.

## Habitatge al número 14

Portal quadrangular molt modificat amb llinda de fusta sostinguda per pedres d'inclinació a la part anterior. Hi ha un guardapols a la part superior. A sobre hi ha un balcó de 2 x 1 m aproximadament, emmarcat amb un guardapols amb desaigües. El balcó està millor conservat que el portal. Al costat d'aquest es troba una finestra molt reformada de pedra treballada.

## Casa Pau Giol

Casa de reduïdes dimensions de planta baixa i dos pisos, situada al número 12. Destaca a la façana principal un portal rectangular amb pedres a la base que fan de guardapols i una gran llinda amb la inscripció "Pau Giol 1717" de grafia exagerada. En el primer pis cal destacar dues finestres de pedra treballada de color rogent, amb ampits i datades el 1720.

## Habitatge al número 9

Escudet que formava part d'una llinda, ara tapada per la restauració de la planta baixa. Forma un quadrat amb els vèrtexs decantats i al mig hi ha unes tisores i dos rosetes. Al primer pis hi ha una finestra amb pedra treballada amb aiguavés i una roseta a la llinda.

## Història

La datació de la casa al número 1, comparant-la amb la resta de cases del mateix carrer, fa pensar que antigament es trobava aïllada o que el portal provenia d'una altra edificació. La seva disposició, però, fa pensar que fou la primera edificació que més tard donà lloc a l'obertura del carrer Sant Antoni.

## Referències

* 1 2 «Habitatge al carrer Sant Antoni, 1: portal adovellat rodó i escudet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 novembre 2012].
* ↑ «Habitatge al carrer Sant Antoni, 14». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 novembre 2012].
* ↑ «Casa Pau Giol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 novembre 2012].
* ↑ «Habitatge al carrer Sant Antoni, 9». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 novembre 2012].
# Carrer Sant Cristòfol, 13-19 (Olot)

El Carrer Sant Cristòfol, 13-19 és una obra barroca d'Olot (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edificis de dos o tres plantes amb una solana a la darrera planta, generalment amb arcs de mig punt o d'arc rebaixat. La construcció era basada en murs de pedra tosca sense treballar, amb cantonades, llindes i brancals de pedra simplement escairada. La planta baixa oferia portalades amb llindes de fusta o pedra, voltes de targes superiors o ulls de bou. L'acabat, arrebossat es pintava amb colors groguencs i vermellosos. Les canals de zenc tradicionals, així com algunes motllures i ornaments es troben a cases de construcció més tardana.

## Referències

* ↑ «Carrer Sant Cristòfol, 13-19». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Carrer Sant Josep (Alella)

El Carrer Sant Josep és una via pública d'Alella (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És el carrer central dels vials paral·lels a la carretera que configuren el barri del Rost, nucli que s'eleva a llevant de la riera amb carrers inclinats i estrets que el fan molt característic. S'estructura en dos trams separats pel carrer Santa Rosa, amb els habitatges al costat est del carrer i patis frontals a l'altra banda. El primer tram, al nord, té una amplada que varia des dels 5,22m aks 3,06 m. Hi trobem tres cases entre mitgeres de planta baixa i pis amb crugies grans de 10 m aproximadament. L'últim habitatge de la cantonada amb el carrer santa Rosa es desdiu de la tipologia de les cases de la zona. Per altra banda, al darrer tram, al sud, hi trobem cases de cos de crugies més estretes -tret de la primera-, també de planta baixa i pis. Amb tot, les façanes mantenen uns trets característics comuns, com la planor de les façanes, les obertures petites de proporcions verticals, els eixos de composició vertical i els acabats amb estucs o arrebossats pintats. El carrer està asfaltat, amb alguns trams de voreres de panot o formigó al costat dels habitatges, on també hi trobem els fanals adossats a les façanes. Creixement del nucli urbà de principis del segle xix conegut com a barri del Rost.

## Referències

* ↑ «Carrer Sant Josep». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2019].
# Rafael Cabral Barbosa

Rafael Cabral Barbosa (Sorocaba, el 20 de maig de 1990), conegut com a Rafael Cabral o simplement Rafael, és un futbolista brasiler que juga amb la SSC Napoli com a porter.
# Purcell (Missouri)

Purcell és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 357 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Purcell tenia 357 habitants, 131 habitatges, i 102 famílies. La densitat de població era de 328,2 habitants per km².
Dels 131 habitatges en un 32,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,2% hi vivien parelles casades, en un 6,9% dones solteres, i en un 22,1% no eren unitats familiars. En el 19,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,2% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 32,5% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.964 $ i la renda mediana per família de 36.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.583 $ mentre que les dones 17.813 $. La renda per capita de la població era de 10.866 $. Entorn del 4,7% de les famílies i el 5,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Purcell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Purcell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Casa Beltran (Rialp)

La Casa Beltran és una antiga casa senyorial de Rialp (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casa pairal construïda en el fort pendent on es troba el poble de Surp, de cara a migjorn, on hi ha la façana principal, situada en el mur perpendicular al cavall que suporta el llosat de llicorella a dues aigües. Es en aquesta façana on s'obren la major part de les finestres i balcons de la casa. Aquesta consta de planta baixa i cinc pisos alts. A peu pla s'obre la porta principal, d'arc de mig punt, damunt de la qual existeixen dues estretes espitlleres. Les obertures del primer i segon pis són balcons, mentre que les del tercer i quart són finestres, de menors dimensions les del pis superior. En el darrer pis hi ha instal·lat el colomar. Un ampli ràfec protegeix la façana, arrebossada en un tonalitat clara.

## Història

Casa Beltràn, que conserva l'heretatge mantenint el mateix nom des de fa quasi un mil·lenari, posseeix una gran quantitat de terres, estables, pallers i bordes al mateix poble i fora d'aquest.

## Referències

* 1 2 «Casa Beltran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Casa Belo

Casa Belo és una casa de Maials (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa en cantonera, de planta baixa, dos pisos i terrat, de grans dimensions i composició simètrica típica. També es pot veure com la façana principal que dona al carrer major és la que té les obertures, mentre la mitgera només té uns quants forats afegits tot i sent la façana en realitat més grossa.

## Història

Ha via estat la casa més rica del poble i fou la casa dels Beà.

## Referències

* 1 2 «Casa Belo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Suliko (cràter)

Suliko és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 14,9 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim georgià, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Suliko». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Fulbrightita

La fulbrightita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor de Jess W. Fulbright Jr. (1958-), de Nucla, Colorado, director de seguretat d'Energy Fuels Inc., una empresa dedicada a l'adquisició, exploració, desenvolupament i mineria de propietats d'urani a l'oest dels EUA. Va proporcionar accés a les mines i suport logístic per a l'estudi científic i la recollida de minerals secundaris d’urani i vanadi en dipòsits del cinturó mineral d’Uravan.

## Característiques

La fulbrightita és un arsenat de fórmula química Ca(VO)₂(AsO₄)₂·₄H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, sent publicada per primera vegada el 2020. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 64513, 65555 i 65559.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Packrat, a Gateway, dins el comtat de Mesa (Colorado, Estats Units). També ha estat descrita a Jáchymov, a la regió de Karlovy Vary (República Txeca). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Fulbrightite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 juliol 2021].
# Sardón de Duero

Sardón de Duero és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 665 | 647 | 637 | 668 |

## Agermanaments

* Las Leschas
# Ernesto Prinoth

Ernesto Prinoth va ser un pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Prinoth va néixer el 15 d'abril del 1923 a Ortisei, Itàlia i va morir a Innsbruck, Àustria el 26 de novembre del 1981. Va ser el fundador de la companyia Prinoth AG, empresa especialitzada en màquines i vehicles llevaneu.

## A la F1

Va debutar a la sisena cursa de la temporada 1961 (la dotzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 10 de setembre del 1961 el GP d'Itàlia al circuit de Monza encara que no va arribar a qualificar-se per disputar la prova.
Ernesto Prinoth va participar en dues proves puntuables pel campionat de la F1, no aconseguint prendre la sortida a cap de les dues i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1961 | Scuderia Dolomiti | Lotus | Climax | MON | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA NVS | USA | | - | 0 |
| 1962 | Scuderia Jolly Club | Lotus | Climax | HOL | MON | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA NVQ | USA | SUD | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Enllaços externs

* Web de Prinoth AG
# Ernesto Padrón Blanco

Ernesto Padrón Blanco (Cárdenas, Matanzas, 14 de març de 1948) és un periodista, dissenyador gràfic, dibuixant d'historietes, guionista i director de dibuixos animats d'origen cubà.

## Síntesi biogràfica

Llicenciat en Periodisme en la Universitat de l'Havana. Va ser director de la revista per a nens Zunzún durant quinze anys, i cinc anys de la revista Bijirita. És autor de les sèries de dibuixos animats Los ¿Por qué?, Para Curiosos i Conociendo a Martí. També és creador del personatge d'historietes i de dibuixos animats Yeyín.
Així mateix va laborar en l'argument i com a director assistent, respectivament, en els llargmetratges de dibuixos animats Vampiros en La Habana i Más Vampiros en La Habana.
Va ser Cap de l'equip de propaganda del Front de Divulgació de l'Organització de Pioners José Martí i Director de les revistes per a nens Bijirita i Zunzún. Ha impartit diversos cursos i tallers especialitzats de disseny gràfic, guions per a historietes i animació per computadora. Treballa com a director cinematogràfic en els Estudis d'Animació de l'ICAIC, on ha obtingut com a realitzador, diversos guardons a Cuba i l'estranger. El 2014 va escriure el guió i dirigit Meñique y el espejo mágico, el primer llargmetratge cubà d'animació amb tecnologia 3D, amb un argument basat en una narració de José Martí.

## Bibliografia

* Momentos importantes 1976.
* Ustedes son el futuro, (1976)
* Cuentos de abril 1978.
* Aventuras de Yeyín, 1982.
* A primeira aventura 1991.

## Premis

* Premio revista Polònia, 1972.
* Exposició del Llibre IBA–1977, Alemanya.
* Fira Internacional d'Ottawa, Canadà, 1977.
* Premi "OCLAE", 1980.
* Museu del Cartell, Varsòvia, 1990.
* Concurso Caragol de la UNEAC (Premis de guió i direcció) 1999, 2000, 2001.
* Esment Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana, 1999.
* Premi Festival de Pel·lícules per a Nens de Guaiana, Veneçuela (2002).

## Referències

* ↑ Ernesto Blanco Arxivat 2020-08-14 a Wayback Machine. a cubacine.cu
* ↑ Ernest Blanco Padrón a habanafilmfestival.com
* ↑ Meñique y el espejo mágico a sensacine.com

## Enllaços externs

* Entrvista a Ernesto Padrón a propósito de "Meñique" Arxivat 2010-11-25 a Wayback Machine.. Publicat per Yamil Cuellar. Consultat el 21 de juny de 2011.
* Ernesto Padrón Blanco a ecured.cu