OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Fontbernat i Verdaguer

Josep Fontbernat i Verdaguer (Estanyol, Gironès 1 de maig de 1896 - Andorra la Vella, 22 de març de 1977) fou un músic i polític català. De petit es traslladà a Anglès i va fer estudis a Girona i després a Barcelona, on estudià música amb Enric Morera i Viura, Déodat de Séverac i Vincent D'Indy. Per indicació d'ells fundà la Coral Catalana de Perpinyà, La Bourrée a Tolosa de Llenguadoc, la Coral Occitana a París, i la Coral de la Ligue d'Auverne.
Políticament fou militant d'Estat Català i s'exilià a França, on fou detingut i expulsat a Bèlgica arran de la seva implicació en els fets de Prats de Molló el 1926. Tornà a Barcelona poc abans de la proclamació de la República el 1931 i hi fundà la coral Els Cent Homes. Fou elegit diputat per l'Esquerra Republicana de Catalunya a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1932 i fou nomenat director de Ràdio Associació de Catalunya, delegat del Govern de la Generalitat de Catalunya al Gran Teatre del Liceu (1933), director de l'Orquestra Simfònica de Ràdio Barcelona (1934) i director de l'Orquestra Filharmònica de Barcelona (1936).
Durant la guerra civil espanyola fou nomenat Director General de Radiodifusió de Catalunya. Un cop acabada la guerra, es va exiliar primer a França, on va rebutjar la presidència de la Generalitat de Catalunya a l'exili, i després a Andorra, on participà en programes en català de Radio de les Valls (Radio des Vallées) que més tard esdevindrà Sud Radio. El programa es deia "Glossari Andorrà" i la primera edició va ser el 20 de juliol de 1959 dedicat a "Pau Casals a Prada del Conflent".
Mentre la guerra avançava Simone, Josette i Marylou vivien entre París i Anglès per estalviar-los la guerra.

## Obres

* La batalla de Prats de Molló (1930)
* Glossari andorrà (1966)

## Bibliografia

* Fontbernat i Verdaguer, Josep. El glossari andorrà d'en Fontbernat. 1a. Anglès: Ajuntament d'Anglès, 2010. ISBN 9789992053478 [Consulta: 18 desembre 2022].
* Esculies i Serrat, Joan. Josep Fontbernat, conseller de Tarradellas. Barcelona: Fundació Josep Irla, 2017. ISBN 9788469741801 [Consulta: 18 desembre 2022].
* Casademont i Comas, Emili. L'home d'«Els Cent Homes» : (aproximació a la vida i obra de Josep Fontbernat). Bescanó: Ajuntament de Bescanó, 2008. ISBN 9788489393011 [Consulta: 18 desembre 2022].
* Fontbernat i Verdaguer, Josep. Josep Fontbernat i Verdaguer (1896-1977): imatges i documents. Girona: Diputació de Girona, 2006. ISBN 9788495187871 [Consulta: 18 desembre 2022].
* Figueras i Capdevila, Narcís; Llinàs i Pol, Joan. Homes i dones de la Selva: diccionari bibliogràfic de 869 personatges selvatans. Santa Coloma de Farners: Consell Comarcal de la Selva - Centre d'Estudis Selvatans, 2012. ISBN 9788461603367 [Consulta: 18 desembre 2022].
* Torrijos, Rosa «Bescanonins distingits. Fontbernat, l’agitador cultural i polític». La Pilastra, 58, 01-08-2017, pàg. 45-47 [Consulta: 18 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Josep Fontbernat i Verdaguer Arxivat 2010-06-22 a Wayback Machine. a la Fundació Josep Irla
# Águilas de acero o los misterios de Tánger

Águilas de acero o los misterios de Tánger és una pel·lícula espanyola muda en blanc i negre dirigida per Florián Rey, basada en la novel·la curta ‘'Águilas de acero'’ de Rafael López Rienda. Rodada al Marroc: Tànger, Martil, Tetuan, Larraix, Fes, Rabat, Casablanca i Marràqueix. Ambientada en les guerres marroquines que van culminar en la col·laboració franco-espanyola contra Abd-el-Krim, mescla les aventures d'espionatge amb documentals reals d'exaltació de l'Aviació espanyola de l'època. Fou estrenada el 10 d'octubre de 1927.

## Argument

La bella Sofía, una dona polonesa, exerceix d'agent d'informació creient que és per una bona causa, i sedueix a un pilot espanyol aventurer que aconsegueix evadir-se de les seves seduccions.

## Repartiment

* Francisco Corrales 'Negro Pancho'
* Pedro Larrañaga
* Rafael López Rienda
* Ricardo Núñez
* Elita Panquer
* Ricardo Prieto
* Julio Ruiz de Alda as Aviador
* Luis Suevos as Aviador

## Referències

* ↑ Larache en el cine al bloc de Sergio barce
* ↑ Águilas de acero o los misterios de Tánger, Cervantes Virtual

## Bibliografia

* Aguilar, Carlos. Guía del Video - Cine. Ediciones Cátedra, 1986. ISBN 84-376-0615-2. -Ver Carlos Aguilar

## Enllaços externs

* Águilas de acero o los misterios de Tánger en Depelículasgratis
* PDF Rafael López Rienda y Ricardo Núñez: una relación profesional frustrada de J.R. Saiz Viadero
# Paços (Melgaço)

Paços és una freguesia portuguesa del concelho de Melgaço, amb 4,8 km² de superfície i 379 habitants (2001). La seva densitat de població és de 79 hab/km².

## Galeria

* Església de Paços.
# Aden Abdullah Osman Daar

Aden Abdullah Osman Daar (Aaden Cabdulle Cusmaan Daar en grafia somali), nascut el 1908, va ser el primer President de Somàlia després de la independència aconseguida el 1960.

## Biografia

Aden Abdullah Osman va néixer a Beledweyne, a la regió de Hiiraan, i és un membre de la tribu Hawiye. Després d'estudiar en les escoles estatals, va adquirir experiència administrativa treballant en oficines governamentals. Posteriorment es va dedicar al seu propi negoci. El febrer de 1944, entrava en el Club de la Joventut Somali, que més endavant es transformaria en la Lliga de la Joventut Somali. Posteriorment es convertia en membre de la junta de direcció del partit i el 1946 seria nomenat Secretari de la secció Belet Weyne del partit.
El 1951 el Consell Regional de Mudug el va designar com a membre del Consell Territorial en el qual hi seria de manera ininterrompuda fins al febrer de 1956, essent el representant de la Lliga de la Joventut Somali.
El 1953 se'l nomenava Vicepresident del Consell Territorial. El 1954 era escollit com el President de la Lliga de la Joventut Somali i romandria en el càrrec fins al 1956. Reelegit el maig de 1958, va ocupar aquesta posició simultàniament amb la presidència de l'Assemblea Legislativa, fins a l'1 de juliol de 1960.
El 1956, a les eleccions polítiques generals, quan es va canviar el Consell Territorial per l'Assemblea Legislativa, va ser elegit membre de l'Assemblea Nacional per al districte de Belet Weyne. Mentrestant l'Assemblea Legislativa el nomenava el seu President.
En les eleccions polítiques generals de 1959, era elegit novament com a membre de l'Assemblea Nacional, que el renovava com a President. Va mantenir aquest càrrec quan l'Assemblea Legislativa es va convertir en l'Assemblea Constituent.

## President de la República de Somàlia

L'1 de juliol de 1960, com a President de l'Assemblea Constituent, va proclamar la independència de la República de Somàlia, aconseguint la unificació dels territoris del nord i del sud, les antigues Somalià britànica i Somàlia Italiana. L'Assemblea Nacional l'escollia com a President Provisional de la República per un període d'un any, i el 1961 era reelegit 6 anys més.
Aden Abdullah Osman dedicava la seva atenció cap als estudis de lleis, socials i econòmics. A més a més del somali, parlava italià, anglès i àrab. En les eleccions presidencials de 1967 va perdre davant la candidatura de Abdirashid Ali Shermarke. Va deixar la presidència el 10 de juny de 1967.
Segons la Constitució de la República, l'expresident gaudia d'afiliació de per vida en l'Assemblea Nacional de Somàlia. Daar Osman segueix treballant com a estadista intentant d'establir una pau duradora a Somàlia.

## Referències

* ↑ Biografia d'Aden Abdullah Osman Daar Arxivat 2007-05-25 a Wayback Machine. (anglès)
# Moixiganga de Reus

La Moixiganga de Reus va ser un tipus de ball que formava figures acrobàtiques que va actuar a Reus en el passat.
Les moixigangues, també s'anomenen de vegades ball de valencians i serien l'origen de la muixeranga i dels castells. Segons alguns estudis, els castells s'originarien bàsicament a l'àrea Tarragona-Reus-Valls, amb els anys perdrien els balls centrant-se a aconseguir torres cada vegada més elevades i deixant de participar en les processons. La manca de "valencians" va originar l'aparició de les Moixigangues Religioses.
El 1775 la trobem enumerada entre els elements de la festa pel trasllat de les relíquies de Sant Bernat Calvó, tot i que no és clar que tingués característiques estretament vinculades a la religiositat
Pels volts del 2003 es van trobar unes partitures a Banyoles, propietat d'una orquestra, entre les quals hi havia la de la moixiganga reusenca. També es té referència d'uns dibuixos de tres figures de l'antiga moixiganga,
De vegades el nom de moixiganga s'aplica a diferents balls o comparses de gent disfressada, però la podem definir com una dansa de temàtica religiosa en la qual els balladors configuren, realitzant construccions humanes, escenes de la passió de Crist. En algunes poblacions, però, la moixiganga és una dansa complexa que integra figures diverses, procedents, potser, d'altres manifestacions festives. A Reus la trobem documentada a la segona meitat del segle XVIII: el 1775, en una festa dedicada a sant Bernat Calbó; el 1792 a la processó de trasllat de la Mare de Déu de Misericòrdia al seu santuari; el 1793 a la festa del trasllat de la imatge de sant Domènec a una nova capella al costat del portal de Monterols. Al segle xix se cita junt amb altres balls, a la festa de la visita del rei Ferran VII a Reus, el 1814; o a les festes de la Jura d'Isabel II, el 1833. Formava part del conjunt de més d'una vintena de danses que integraven els seguicis reusencs a l'època. La moixiganga pertanyia al gremi de sastres. Altres poblacions del Baix Camp on s'havia ballat són Mont-roig del Camp, Riudoms o la Selva del Camp.
Entre el 2007 i el 2008 l'Esplai Fem-nos amics va treure al carrer una moixiganga de caràcter religiós. Representaven 7 misteris diferents de la setmana santa.
El dia 18 de juny de 2019, el Circ Social presentava la Nova Moixiganga de Reus, a la plaça de la Patacada. La Nova Moixiganga representa els mateixos quadres que la moixiganga de Lleida. Amb cèrcols i figures acrobàtiques. Els vestits que duen, son semblants als de la Dansa de Mossèn de Joan de Vic. La camisa té 1 pit de color vermell i l'altre taronja, que s'alterna amb el color de cada camal del pantaló i les mànigues de la camisa.

## Referències

* ↑ «Moixiganga». [Consulta: 6-VI-2014].
* ↑ Palomar, Salvador. «La Moixiganga». [Consulta: 6-VI-2014].

## Enllaços externs

* La Moixiganga Arxivat 2014-06-07 a Wayback Machine.
# Piancastagnaio

Piancastagnaio és un comune (municipi) de 4.181 habitants de la província de Siena, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 110 km al sud-est de Florència i uns 60 km al sud-est de Siena.
Està situat als vessants del Monte Amiata.

## Llocs d'interès

Entre els llocs d'interès es troben la
* La pieve de Santa Maria Assunta, d'estil barroc, tot i que data d'abans de l'any 1188.
* El palau Palazzo Bourbon Del Monte.
* La Rocca Aldobrandesca ("castell dels Aldobrandeschi").

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January» (en anglès). Istat. [Consulta: 4 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Piancastagnaio - Lloc web oficial (italià)
# Paraliparis brunneocaudatus

Paraliparis brunneocaudatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 12,7 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 66.

## Hàbitat

És un peix marí, batidemersal i d'aigües fondes que viu al talús continental.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: costa occidental de Tasmània (Austràlia).

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Collett R., 1879. Fiske fra Nordhavs-expeditionens sidste togt, sommeren 1878. Forh. Vidensk. Selsk. Christiania v. 14. 1-106.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stein, D. L., N. V. Chernova & A. P. Andriàixev, 2001. Snailfishes (Pisces: Liparidae) of Australia, including descriptions of thirty new species. Rec. Aust. Mus. v. 53: 341-406.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Zarema

Zarema Halilova (1983), més coneguda com a Zarema, és una cantautora turca de música pop i electrònica. Segons afirma Zarema, el seu nom artístic significa "dona cantant" en persa. D'origen tàtar de Crimea, Zarema s'autoanomena "la Shakira de Crimea". El seu primer album, Zarema, té com a cançó principal Atak (atac en català) i totes les cançons estan escrites i compostes per ella en turc.
Zarema va anar el 2008 als Estats Units per a fer un àlbum en anglès i es va establir a Los Angeles el 2010.

## Referències

* ↑ «Zarema» (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ «Tüm dünya beni Türk olarak tanıyacak» (en turc). [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ YILMAZERLER, Pınar. «Kırım'ın Shakira'sı», 07-02-2008. [Consulta: 14 juny 2016].
* ↑ «Zarema - Zarema» (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ «RockerFm Müziğin Yeni Adi - Son Albümler» (en turc). [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ «Zarema ABD yolcusu» (en turc). [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ «Türk kızı gözünü Grammy'e dikti» (en turc). [Consulta: 20 desembre 2020].
# Les Gargalles Altes

Les Gargalles Altes, és un indret a cavall dels termes municipals d'Abella de la Conca i de Conca de Dalt (antic terme d'Hortoneda de la Conca), a la comarca del Pallars Jussà.
Està situat al vessant septentrional de la Serra de Carreu, al nord-oest de lo Tossalet. A llevant de les Gargalles Altes s'estén el Bosc de Carreu.

## Enllaços externs

* Les Gargalles Altes en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mick Cooke

Mick Cooke és el trompetista de la banda de twee pop escocesa Belle & Sebastian. A més de la trompeta, Cooke toca altres instruments de vent-metall, com ara la trompa, i ocasionalment toca la guitarra elèctrica i el baix elèctric. És un membre fundador de la banda, tot i que no es va unir oficialment fins al seu tercer àlbum, The Boy With The Arab Strap (no ho va poder fer abans perquè la seua altra banda, Hardbody, tenia un contrat vigent amb Sony).
Cooke també toca a la banda de ska The Amphetameanies. Segons el seu lloc web, està llicenciat en Farmàcia.
# Phyllomedusa neildi

Phyllomedusa neildi és una espècie de granota de la família dels hílids. Va ser descrit per Cesar Barrio-Amoros el 2006.
Només se'n coneix uns pocs individus, tots esmentats a la descripció original. No hi ha informació sobre l'extensió de la població o subpoblacions. Viu parcialment en una zona protegida.

## Distribució

Conegut només dels vessants xèrics més baixos de la Serra de San Luís, estat de Falcón a Veneçuela.
Fora de l'àrea protegida la recollida de llenya, la urbanització, l'agricultura i el pasturatge de cabres sense restriccions, formen una amenaça. Els boscos secs de Lara-Falcon es consideren en perill crític pel Fons Mundial per la Natura, el tercer bioma amb més perill d'extinció. Manquen dades per avaluar la situació concreta d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Barrio-Amorós, César L. «A new species of Phyllomedusa (Anura: Hylidae: Phyllomedusinae) from northwestern Venezuela». Zootaxa, 31-12-2006. DOI: 10.5281/ZENODO.173822.
* ↑ RivasRivero, R. & De Freitas, G.; Rivero, R.; De Freitas, M. «Phyllomedusa neildi» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2022. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2022-1.RLTS.T135842A198655512.en.
* ↑ Frost, Darrel R. «Phyllomedusa neildi Barrio-Amorós, 2006» (en anglès). Amphibian Species of the World, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
* 1 2 «Northern South America: Northern Venezuela» (en anglès). Ecoregions. WWF, 2019. [Consulta: 22 desembre 2022].
# Waziristan Septentrional

Waziristan Septentrional (Waziristan del Nord, urdú: شمالی وزیرستان) és una agència (equivalent a districte tribal) al Pakistan a les Àrees Tribals d'Administració Federal, amb una superfície de 4,707 km² i una població de 361.246 habitants, amb capital a Miranshah.
El país fou annexionat pels britànics el 1893 després de l'acord amb l'emir de l'Afganistan (al que va seguir la delimitació de 1894-1895), i fins aleshores fou un territori tribal independent nominalment afganès; els britànics van necessitar gran nombre d'expedicions entre 1860 i 1945. L'agència fou constituïda després del 1893 amb una superfície de 5.982 km² estan formada per quatre valls: el Baix Kurram al nord, el Kaitu, el Daur i el Khaisora al sud. Entre el Kaitu i Tochi hi ha la comarca de Sheratulla i al nord de Miram Shah, la de Dande. La muntanya més alta és el Shuidar (uns 3.400 metres) a l'oest a la vall de Khaisora. La població és de gran majoria waziri i parla la llengua waziri; la resta són paixtus i daurs (a la vall de Daur). Els waziris pertanyen al grup darwesh khel dividits en utmanzais i ahmadzais i subdividides en clans; els daurs van demanar el protectorat britànic el 1894 degut als atacs dels waziris i el seu territori va passar sota control directe mentre la resta va quedar sota control polític.
El 1897 els britànics van enviar tropes des de Datta Khel per reforçar el cobrament d'una multa imposada al poble Maizar, però els habitants van atacar per sorpresa als britànics i van matar 5 oficials britànics i alguns soldats; llavors es van enviar més tropes per castigar l'acció que van devastar el territori i finalment els darwesh khel es van sotmetre i en algunes revoltes que van seguir les van sostenir a distància però no van aturar les seves expedicions de saqueig. Per uns anys el territori entre Thai i el Tochi al Baix Khurram, va romandre un terreny on l'autoritat britànica no arribava i es refugiaven tots els fora de la llei; finalment el 1902 unes columnes britàniques van entrar a la zona des de Tochi, Bannu i Tai; els tribals van oferir poca resistència excepte a Gumatti; totes les torres foren enderrocades i no es va permetre la seva reconstrucció; uns 250 fora de la llei es van rendir i el territori va quedar obert al pas de tropes britàniques.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Adelaida I de Borgonya

Adelaida I de Borgonya, també anomenada Àlix I de Borgonya (1209 - Évian, Savoia 1279) fou la comtessa Palatina de Borgonya entre 1248 i 1279.

## Antecedents familiars

Va néixer vers l'any 1209 sent la cinquena filla dels comtes Otó II de Borgonya i Beatriu II de Borgonya. Era neta per línia paterna de Bertold IV de Merània i la seva esposa Agnès de Rochlitz, i per línia materna d'Otó I de Borgonya i Margarida de Blois.
Adelaida morí el 8 de març de 1279 a la ciutat d'Évian, sent sepultada posteriorment a l'abadia de Cherlieu, situada prop de Besançon.

## Ascensió al tron comtal

A la mort del seu germà Otó III de Borgonya, ocorreguda el 1248, heretà el Comtat de Borgonya, entrant immediatament en conflicte amb el rei Rodolf I d'Alemanya.
El seu ascens al tron comtal comportà la finalització de la línia imperial masculina directa dels comtes Palatins de Borgonya de la Dinastia Hohenstaufen, i el seu casament amb Hug III de Châlon comportà la restauració de la Dinastia Borgonya en aquesta casa, de la qual el seu marit n'era descedent.

## Núpcies i descendents

L'1 de novembre de 1236 es casà amb Hug III de Châlon, fill de Joan I de Châlon i de la seva tercera esposa Mafalda de Borgonya. D'aquesta unió nasqueren:
* Otó IV de Borgonya (1248-1302), comte de Borgonya
* Ug de Borgonya (?-1312), senyor de Montbouson i d'Aspremont
* Esteve de Borgonya(?-1299)
* Rinaldo de Borgonya (?-1322), comte de Montbéliard
* Joan de Borgonya (?-1302), senyor de Montaigu
* Elisabet de Borgonya (?-1275), casada el 1254 amb el comte Hartmann V de Kibourg
* Hipòlita de Borgonya (?-d 1283), casada el 1270 amb Aimar IV de Poitier
* Guia de Borgonya (?-1316), casada el 1274 amb Tomàs III del Piemont
* Agnès de Borgonya, casada el 1259 amb Felip II de Viena
* Enric de Borgonya
* Àlix de Borgonya, religiosa
* Margarida de Borgonya, religiosa
L'11 de juliol de 1267 es casà, en segones núpcies, amb el comte Felip I de Savoia. D'aquesta unió, però, no tingueren fills.
# Zare

Zare (en basc, oficialment en castellà Sada) és un municipi de Navarra, a la comarca de Sangüesa, dins la merindad de Sangüesa. Fins a començament del segle xviii s'hi parlava eusquera, però actualment és zona castellanoparlant.

## Història

A l'època romana per les seves terres passava una calçada que venia de Liédena i es dirigiria cap a Eslava. En aquest acabo existia un poblat localitzat als voltants del camí de Sangüesa. Per aquests temps la població es dedicava a la vinya i a l'olivera. Durant l'edat mitjana va formar amb els pobles veïns una cadena de fortaleses per a defensa de les invasions àrabs. L'any 1076 l'abat Raimundo de Leyre va rebre la cessió del palau de Fontanella. Per un curt període a partir de l'any 1084 aquesta localitat va pertànyer al regne d'Aragó. La família més antiga de Sada de la qual hi ha constància és la dels Aznárez. Aquesta família va rebre de Teobald I de Navarra el castell de Javier l'any 1236.
A partir del 1425 aquesta vila passa a pertànyer al comtat de Lerín. L'àvia materna de Sant Francesc Xavier era de Sada. Segons consta al llibre de focs de la merindad de Sangüesa, l'any 1428 el cultiu de la vinya i blat era la principal font d'ingressos. L'any 1846 aquest poble se segregà de la Val d'Aibar quedant com ajuntament enterament separat. Per aquest lloc passava una ramificació del camí de Santiago que arribava de Sangüesa passant per Aibar i es dirigia per Moriones cap a la Biscaia i d'aquí cap a Artajona travessant la Valdorba.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 255 | 249 | 246 | 239 | 235 | 227 | 223 | 216 | 215 | 211 | 201 |
| Fonts: Sada i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Vitimir

Vitimir (també Withimer) va ser un rei ostrogot dels greutungi (375-376). Era membre de la família de Hermenric i va ser escollit rei després que aquest es suïcidés.
Quan Vitimir fou escollit rei, el seu poble vivia uns moments molt difícils puix estaven sent constantment atacats per els Huns. El 376 els ostrogots van patir una terrible derrota a mans dels Huns, en la què Vitimir va perdre la vida.
Com el seu fill, Videric, era encara un infant, Alateu i Safrax van obtenir la regència, liderant el seu poble en direcció del Danubi i l'Imperi Romà.

## Referències

* ↑ Jordanes, Getica 246-249.

## Enllaços externs

* El llibre 31 d'Ammià Marcel·lí (en llatí)
* El llibre 31 d'Ammià Marcel·lí (anglès)
* Passatges rellevants al Getica de Jordanes (en llatí)
* Passatges rellevants al Getica de Jordanes (anglès)
Vitimir :
| Títols de regnat |||
| Precedit per: Hermenric | Rei dels greutungi vers el 375 | Succeït per: Alateu i Safrax |