OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antonio Gómez Pérez (polític)

Antonio Gómez Pérez, va néixer el 18 de desembre de 1958 a Abarán (Múrcia). És un polític mallorquí, diputat al Parlament de les Illes Balears i membre del Govern Balear en la VIII Legislatura.
Es llicencià en dret i des de 2003 és agent de Medi ambient de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears en excedència. Ha estat el coordinador de la campanya electoral del PP en les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2011 i a les eleccions municipals espanyoles de 2011 a Mallorca.
Va ser batle d'Escorca des de 1991 fins a 2011, i de 2003 a 2007 va ser director general de Caça, Protecció d'Espècies i Educació Ambiental.
Fou el vicepresident i conseller de presidència del Govern de les Illes Balears durant el govern de José Ramón Bauzá, s'encarregava de la coordinació de l'acció de Govern.
És tècnic en delineació i agent de medi ambient del Govern de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ Biografia de los Nuevos Conselles, Última Hora, 16 de juny de 2011
* 1 2 Govern de les Illes Balears. «Pàgina oficial del conseller Antonio Gómez Pérez». Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2013. [Consulta: 26 octubre 2013].
# Aragonès belsetà

L'aragonès belsetà o simplement belsetà és la varietat dialectal de l'aragonès parlada a les valls de Bielsa (vall de Bielsa pròpiament dit, vall de Pineta, de Chisagüés i de Barrosa). Altres dialectes com el tensí manifesten algunes similituds destacables que es deuen a la conservació de formes aragoneses antigues que han desaparegut en altres varietats de la llengua aragonesa. És per tant, per a la major part dels experts, una de les varietats aragoneses amb major grau de puresa i menor castellanització.

## Fonètica

És un dels dialectes que tenen una tendència més forta a perdre l'o final: belsetan, cul, fil, top, ferrer, giner.
És l'única forma de la península ibèrica on es conserven casos de NN i LL llatines sense ser cultismes.
Exemples:
* bel·la
* payel·la
* pen·na
* capan·na
També ens trobem amb casos de -nn- geminada derivada de -ND-:
* baran·nato, (baranato en Tella).
* bren·na
* espuen·na
* espon·nal
Tot plegat és interessant perquè ho veiem en topònims de textos medievals, (Panno, en l'actual Pano), i ens fa saber l'evolució fonètica de la llengua.
ESPONDA > espuenda > espuenna > espuena.
Existeix un cas curiós d'evolució de la -LL- llatina fins a -r-: els pronoms er i ers, (ell i ells), és fàcil per influència gascona, encara que en ser quelcom tan concret, no sol fer-se servir en les diferents formes creades per torbar un aragonès estàndard.
Els grups llatins -CT-, -ULT- evolucionen a -t-, -ut-:
Exemples:
* FACTU > feto
* NOCTE > nuet
* MULTU > muto

## Morfologia

Els articles més generals són el, la, es, les. Com a alomorfs hi trobem lo, usat de vegades, sobretot per la gent de més edat, i o, a, us, as, presents en qualsevol combinació amb preposició (amb, de, en): n'o, n'a, d'as, amb as, etc.
Nusatros i vusatros d'altres dialectes aragonesos conserven la forma arcaica: nusaltros i vusaltros.
Juntament amb bel, bel·la trobem els adjectius indefinits qualque i qualques.
* qualques hombres, qualques mullers, qualque cosa, (bella cosa).
Per dir "bel·la cosa" també tenim el pronom indefinit "qualcosa". Hi ha doncs una semblança amb el francès "quelque chose", i és fàcil que tinguin relació amb formes gascones.
En quan als passats perfectes, es fan servir en tots en les seves formes àtones de normal:
* tenié. (vaig tenir)
* trayé. (vaig portar)
* venié (vaig vindre)
* fayé (vaig fer)

## Sintaxi

En les combinacions de pronoms conserva la forma medieval juntament amb la general en aragonès actual, (li'n, els ne):
* di-le-lo.
* le'l trayen.
* les-la trayen.
* les-le trayen.
És un dels pocs llocs de l'alt Aragó on encara es emplea el verb "estar" com a auxiliar de verbs intransitius:
* No hi soi estato.
El seu ús amb verbs de moviment, ja no empleat, va ser comú en el passat:
* Soi ito ta el huerto. (no s'apostrofa perquè la u- és semiconsonant)

## Bibliografia

* Badia Margarit, Antoni. CSIC. El Habla del Valle de Bielsa (pirineo Aragonés), 1950.
# Zhang Ren

Zhang Ren :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 張任 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 张任 |
    En aquest nom xinès, el cognom és Zhang.
Zhang Ren (mort el 213 EC) va ser un general militar servint sota el senyor de la guerra Liu Zhang durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa.

## En la ficció

En la novel·la històrica del Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong, Zhang Ren va servir sota Liu Zhang. Durant la invasió de la Província Yi de Liu Bei, Zhang va planejar una emboscada a la Vall del Fènix Caigut destinada a Liu Bei, però l'assessor de Liu Bei, Pang Tong, va ser mort en el seu lloc. Després que Liu Bei va prendre el control de la Província de Yi, Zhang Ren fou capturat i Liu Bei el va oferir una oportunitat perquè servira sota les seves ordres. Zhang la va rebutjar, dient: "Un súbdit lleial no pot servir dos senyors. Ho decline." Ell llavors va ser ajusticiat per Liu Bei i enterrat amb tots els honors per la seva lleialtat a Liu Zhang.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* ↑ Zhang Ren, 張任, Viscut: ?–213 per Dong Zhou a kongming.net Font: Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong (anglès)
# Hannivka (Luhansk)

* Per a altres significats, vegeu «Ànnovka».
Hannivka (en ucraïnès: Ганнівка, en rus: Анновка, Ànnovka) és una vila, un possiólok de la província de Luhansk a Ucraïna, situada actualment a zona ocupada República Popular de Luhansk de la Rússia. El 2019 tenia 244 habitants.

## Referències

* ↑ «Наблюдатели ОБСЕ выявили в «ЛНР» склад боеприпасов • Новостной портал NOVOSTIUA.org». novostiua.org. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 31 desembre 2015].
# Hans Magnus Enzensberger

Hans Magnus Enzensberger (Kaufbeuren, Alemanya, 11 de novembre de 1929 - Múnic, 24 de novembre de 2022) fou un poeta, assagista, editor i traductor alemany, considerat un dels intel·lectuals alemanys més influents i reconeguts mundialment. També va publicar sota el pseudònim Andreas Thalmayr.

## Biografia

Nasqué a Kaufbeuren, a l'estat de Baviera. Va estudiar filologia germànica, literatura i filosofia a les Universitats d'Erlagen, Friburg i Hamburg, completant la seva formació a La Sorbona de París, on es doctorà el 1955.
Entre el 1955 i el 1957 exercí la docència i fou redactor a la ràdio de Stuttgart. Entre 1965 i 1975 fou membre del Grup 47, una prestigiosa associació literària nascuda a Alemanya després de la Segona Guerra Mundial, així mateix fundà la revista Kursbuch i des de 1985 dirigí la col·lecció literària Die andere Bibliothek («L'altra biblioteca»).
El 2002 fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries de Comunicació i Humanitats.

## Obra publicada

* Verteidigung der Wölfe, poemes, 1957
* Viele schöne Kinderreime, 777 poemes infantils, 1962
* Einzelheiten, assajos, 1962
* Politik und Verbrechen, assajos, 1964
* Deutschland, Deutschland unter anderem, comentari polític, 1967
* Das Verhör von Habana, prosa, 1970
* Constituents of a Theory of the Media, 1970
* Der kurze Sommer der Anarchie. Buenaventura Durrutis Leben und Tod, prosa, 1972. Traduït al català per Anna Soler amb el títol El curt estiu de l'anarquia. La vida i la mort de Buenaventura Durruti (Virus Editorial, 2015).
* Gespräche mit Marx und Engels, 1970
* Palaver. Politische Überlegungen, assajos, 1974
* Mausoleum. 37 Balladen aus der Geschichte des Fortschritts, poemes, 1975
* Polit. Brosamen, assajos, 1982
* Ach, Europa! Wahrnehmungen aus sieben Ländern, prosa, 1987
* Mittelmass und Wahn, assajos, 1989
* Zukunftsmusik, poemes, 1991
* Die Tochter der Luft, drama, 1992
* Die Große Wanderung, assajos, 1992
* Zickzack, Aufsätze, 1997
* Der Zahlenteufel. Ein Kopfkissenbuch für alle, die Angst vor der Mathematik haben, 1997. Traduït al català per Maite Alcántara amb el títol El dimoni dels nombres. Un llibre per a tots els que tenen por de les matemàtiques (Barcanova-Siruela, 1997).
* Wo warst du, Robert?, novel·la, 1998
* Leichter als Luft: Moralische Gedichte, poemes, 1999
* Schreckens Maenner: Versuch ueber den radikalen Verlierer, assaig, 2006
* Einzelheiten I & II, novel·la, 2006
* Gedichte 1950-2005, poemes, 2006
* Im Irrgarten der Intelligenz / Ein Idiotenführer, assaig, 2007
* Hammerstein oder der Eigensinn, biografia, 2008

## Referències

* ↑ «Mor Hans Magnus Enzensberger, un dels pensadors més influents del segle XX». ElNacional.cat, 25-11-2022. [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ Oltermann, Philip. «A life in writing: Hans Magnus Enzensberger». The Guardian, 15-05-2010. [Consulta: 3 agost 2014].
* ↑ Magnus Enzensberger, Hans. El dimoni dels nombres. Traducció: Maite Alcántara. 3ª (revisada). Barcanova - Siruela, 1998-març, p. 259. ISBN 84-489-0554-7.

## Enllaços externs

* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries de Comunicació i Humanitats 2002 Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine.
# Ayuela

Ayuela és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 100 | 90 | 76 | 69 |
# Maurice Bourgès-Maunoury

Maurice Bourgès-Maunoury (Luisant, 19 d'agost de 1914 - París, 10 de febrer de 1993) fou un polític radical francès, que ocupà el càrrec de president del Consell el 1957, en la Quarta República.
# Unión Deportiva Melilla

* No s'ha de confondre amb Unión Deportiva Melilla (1943).
La Unión Deportiva Melilla és un club de futbol espanyol de la ciutat de Melilla.
La primera Unión Deportiva Melilla es fundà el 6 de febrer de 1943 després de la fusió de tres clubs de la ciutat, el Melilla Fútbol Club (1921–1943) i el Juventud Español (1940–1943, fusió de Deportivo Español i Juventud Deportiva). Aquest equip pujà a Segona Divisió la temporada 1949-50. L'any 1956 va desaparèixer. L'any 1951 es fundà el Melilla Club de Fútbol a partir d'un club anomenat CD Tesorillo, que també jugà a Segona Divisió i desaparegué el 1976. El nou club neix el 1976 com a resultat de la fusió de l'anterior Melilla CF i Club Gimnástico de Cabrerizas, amb la incorporació de jugadors de la Sociedad Deportiva Melilla (creat el 1971). Entre el 1976 i el 1980 s'anomenà CD Gimnástico de Melilla i des de 1980 Unión Deportiva Melilla. Aquest equip debuta a la Segona Divisió B la temporada 1987-88.
Altres club de la ciutat havien estat el Melilla Industrial Club de Fútbol (1968–1974) i el Club de Fútbol Industrial Melilla (1975–1985). L'evolució dels principals clubs de la ciutat és:
* Melilla Fútbol Club (1921–1943)
* CU Juventud Español (1940–1943)
* Unión Deportiva Melilla (1943-1956)
* Club Deportivo Tesorillo (1940-1956) → Melilla Club de Fútbol (1956-1976)
* Sociedad Deportiva Melilla (1970–1976)
* Club Gimnástico de Cabrerizas (1973–1976)
* Gimnástico Melilla Club de Fútbol (1976-1980) → Unión Deportiva Melilla (1980-)
    Altres clubs de la ciutat:
* Club Deportivo Real Melilla (1939–)
* Club de Fútbol Melilla Industrial (1968–74)
* Club de Fútbol Industrial Melilla (1975–85)
* Melilla Fútbol Club (1985–91)

## Dades del club

* Temporades a Primera Divisió: 0
* Temporades a Segona Divisió: 0
* Temporades a Segona Divisió B: 18
* Temporades a Tercera Divisió: 11
* Millor posició a la lliga: 1r (Segona Divisió B temporada 98-99)
* Pitjor posició a la lliga: 16è (Segona Divisió B temporada 01-02)

## Referències

* 1 2 3 4 «Cronología del fútbol melillense en categoría nacional» (en castellà). melillaesdeporte.es, 16-03-2017. Arxivat de l'original el 2021-11-26.
* ↑ «Historia» (en castellà).
* ↑ «Historia» (en castellà).
* ↑ Club de Melilla bdfutbol.com
* ↑ Melilla CF a La Futbolteca
* ↑ UD Melilla 1943 a La Futbolteca
* ↑ UD Melilla a La Futbolteca

## Enllaços externs

* Web oficial del club
# Forn de guix Granja Vilanova de Pujol

El Forn de guix Granja Vilanova de Pujol és una obra de Baix Pallars (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Només s'observa part dels dos murs de pedra laterals disposats de forma triangular que probablement formaven part del frontal. A la part inferior es conserva part de la boca del forn, amb un arc de mig punt construït de pedra seca de la mateixa manera que els murs laterals. A la part superior també es conserva part del capell i sortida de fum, atapeïda per vegetació.

## Referències

* ↑ «Forn de guix Granja Vilanova de Pujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# René Pleven

René-Jean Pleven (Rennes, 13 d'abril del 1901 - París, 13 de gener del 1993), fou un polític liberal francès. Va participar en la fundació de la Unió democràtica i socialista de la Resistència.
Fou primer ministre francès en dues ocasions, del 12 de juliol del 1950 al 10 de març del 1951, i de l'11 d'agost del 1951 fins al 20 de gener del 1952. En aquells moments França vivia la inestabilitat d'una IV República sorgida de la Segona Guerra Mundial.
El model de la IV República fou molt dèbil i va comportar diverses crisis de govern, que no se solucionaren fins que Charles de Gaulle tornà a la política per refundar el dèbil estat francès i crear la V República de caràcter presidencialista. Pleven va estar condicionat per un parlament molt fragmentat (Nacionalistes gaullistes, radicals, socialistes, comunistes...) que tenia una capacitat de poder molt superior a les atribucions presidencials (que fins De Gaulle no s'enforteixen). Pleven a més, és autor d'un dels projectes d'integració europea que va portar el seu nom: el pla Pleven. Consistia a avançar enormement en la construcció d'Europa a través d'una integració política que anés més enllà de la simplement econòmica que defensaven Jean Monnet o Robert Schuman. Aquest pla era molt poc realista, i únicament una excusa francesa per no armar Alemanya.

## Referències

* ↑ R.H. Lieshout De organisatie van de West-Europese Samenwerking
# René Ponk

René Ponk (Amsterdam, 21 d'octubre de 1971) és un exfutbolista neerlandès, que jugava com a porter.
Va militar en equips del seu país com l'FC Utrecht, VVV Venlo o FC Dordrecht. Fora dels Països Baixos, va militar entre 1997 i 2000 a la SD Compostela, jugant tant la Primera com la Segona divisió espanyola.

## Referències

* ↑ «René Ponk keeperstrainer FC Oss». Omroep Brabant. [Consulta: 27 juliol 2024].
* ↑ «Qué fue de… René Ponk: un portero neerlandés en Galicia» (en neerlandès). 20 Minutos, 22-06-2011. [Consulta: 27 juliol 2024].
# René Prosper Tassin

René Prosper Tassin (17 de novembre de 1697, Lonlay-l'Abbaye - 10 de setembre de 1777, París) fou un monjo benedictí i historiador francès.
Després de completar els seus estudis d'humanitats al col·legi de Saint-Germer, amb vint-i-un anys professà a l'Abadia de Sant Pere de Jumièges, pertanyent a la Congregació de Sant Maur de l'orde de Sant Benet. Allà hi conegué el seu correligionari Charles François Toustain, amb qui en endavant col·laborà inseparablement a l'abadia de Jumièges, a l'Abadia de Saint Ouen de Rouen i la de Blancs Manteaux de París. Junts treballaren en l'edició de les obres de Sant Teodor Estudita, que mai no arribaren a publicar-se, i al Nouveau traité de diplomatique, els quatre últims volums del qual sortiren després de la mort de Toustain el 1754 assistit per Jean Baptiste Baussonnet.
També deixà escrita la Histoire littéraire de la Congrégation de Saint-Maur, un catàleg de tots els escriptors i publicacions de la congregació des de la seva fundació el 1618 fins al 1770.

## Bibliografia

* René Prosper Tassin: Histoire littéraire de la Congrégation de Saint-Maur, pp. 704-721 (1770).
* Barthélemy Hauréau: Histoire littéraire du Maine, volum IV, pp. 357-362 (1852).
* Georges Michel Bertrin: Catholic Encyclopedia (1913).
# Joaquim Miquel i Casas

Joaquim Miquel i Casas (Barcelona, 1903 - ?) fou un atleta català especialitzat en curses de mig fons.
Defensà els colors del RCD Espanyol. L'any 1922 guanyà el seu primer campionat, el Campionat de Catalunya de cros, i fou tercer al Campionat d'Espanya. El 1925 guanyà el seu segon campionat català de cros. En pista guanyà un títol de 400 metres i dos de 800 metres. A nivell espanyol guanyà nou campionats, quatre dels 800 m, quatre de 1.500 m i un en 400 m llisos.
Participà en dos Jocs Olímpics, París 1924, participant en 5.000 m i 3.000 m per equips, i Amsterdam 1928, juntament amb Joan Serrahima, Emili Ferrer i Josep Culí, en les proves de 400 m i 1.500 m.
El 1924 va superar els rècords de Catalunya i d'Espanya dels 1.500 m, 3.000 m i 5.000 metres, i el 1925 superà el rècord de Catalunya de 800 m. Quan es retirà, amb només vint-i-sis anys, havia superat tots els rècords de Catalunya i d'Espanya de totes les distàncies entre els 400 m i els 5.000 m.

## Palmarès
### Campió de Catalunya

* 400 metres llisos: 1928
* 800 metres llisos: 1926, 1928
* Campionat de Catalunya de cros: 1922, 1925

### Campió d'Espanya

* 400 m: 1928
* 800 m: 1925, 1926, 1927, 1928
* 1.500 m: 1924, 1926, 1927, 1928

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Joaquim Miquel Casas». Gran Enciclopèdia Catalana, 28-02-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat de Catalunya». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-20. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat de Catalunya de Cros». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-21. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat d'Espanya». RFEA. Arxivat de l'original el 2017-08-04. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Ramona Bräu

Ramona Bräu (1981) és una historiadora i politicologa alemanya especialitzada en l'estudi de l'arianització i del treball forçat durant la dictadura feixsta dels nazis a Alemanya i les relacions entre Polònia i Alemanya al segle xx. És investigadora als Arxius Arolsen, una col·lecció important de documents sobre les víctimes del nacionalsocialisme. Abans ha treballat, entre d'altres com a voluntària científica a la fundació del Memorial del camp de concentració de Buchenwald.
A la Universitat de Colònia ha fet un estudi encarregat pel govern federal alemany sobre l'activitat dels funcionaris del Ministeri de finances del Reich (1933-1945) a la Polònia ocupada. Ha provat entre d'altres que els interessos del Reich tenien prioritat absoluta. L'explotació econòmica de Polònia, l'augment constant d'impostos i taxes, la recuperació del cost de desplegament de les SS i la policia hi van reduir dràsticament el nivell de vida de la població.

## Obres destacades

* Per una bibliografia més extensa vegeu «Ramona Bräu». Forschungsgruppe Zeitgeschichte.
* Die Plünderung Polens. Die Reichsfinanzverwaltung in den Jahren der Besatzung (1939-1945) [El saqueig de Polònia. La Hisenda del Reich durant l'ocupació (1939-1945)].

## Referències

* 1 2 Figueras, Arnau (trad.) «“Van robar de tot”: Polònia reclama indemnitzacions a Alemanya pel període hitlerià». El Temps, 24-01-2022.
* 1 2 Lehnstaedt, Stephan «Finanzbeamte auf Beutezug - Buch über die Besetzung Polens 1939-1945 [Funcionaris d'hisenda en gira de lladregueig - Llibre sobre l'ocupació de Polònia (1939-1945)]» (en alemany). Süddeutsche Zeitung [Consulta: 16 juny 2022].
* ↑ «Ramona Bräu» (en alemany). Albert-Ludwigs-Universität - Forschungsgruppe Zeitgeschichte.
* 1 2 Ullmann, Hans-Peter. «Präsentation des Forschungsprojekts „Das Reichsministerium der Finanzen in der Zeit des Nationalsozialismus“» (en alemany). Historikerkommission - Reichsfinanzministerium von 1933 - 1945. [Consulta: 16 juny 2022].
* ↑ Bräu, Ramona. Die Plünderung Polens. Die Reichsfinanzverwaltung in den Jahren der Besatzung (1939-1945) [El saqueig de Polònia. La Hisenda del Reich durant l'ocupació (1939-1945)] (en alemany). Berlín: De Gruyter Oldenbourg, 2022. ISBN 978-3-11-071793-8.
# Colibrí silf celeste

El colibrí silf celeste (Aglaiocercus coelestis) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita boscos i matolls dels Andes de Colòmbia i oest de l'Equador.
# Colibrí roig de Veneçuela

El colibrí roig de Veneçuela o colibrí roig veneçolà (Campylopterus hyperythrus) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita zones humides i boscos clars del sud de Veneçuela i adjacent nord-oest del Brasil.

## Referències

* ↑ «Colibrí roig de Veneçuela». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 05/06/2013 (català)
# Colibrí rogenc

El colibrí rogenc (Selasphorus rufus) és un colibrí, per tant un ocell de la família dels troquílids (Trochilidae), amb hàbits força migratoris.

## Descripció

* Fan una llargària de 7 – 9 cm, amb un pes de 2 – 5 g, essent la femella una miqueta major que el mascle.
* El mascle té el pit blanc, cara, dors, flancs i cua de color rogenc, amb un pegat a la gola amb iridescències vermelles. Alguns tenen una mica de verd a la part posterior i el capell.
* La femella té dors verd amb una mica de blanc, algunes plomes ataronjades iridescents al centre de la gola, i una cua negra amb puntes blanques i base vermellosa.

## Alimentació

S'alimenten de nèctar de les flors amb una llarga llengua extensible i també atrapen insectes en vol.

## Hàbitat i distribució

Crien en zones de boscos de coníferes, matolls, prats i ciutats de la zona nord-occidental d'Amèrica del Nord, des de les muntanyes des del sud d'Alaska, cap al sud, a través del sud de Yukon, oest i sud de la Colúmbia Britànica, sud-oest d'Alberta i oest de Montana, fins al nord-oest de Califòrnia, est d'Oregon i centre d'Idaho.
Són ocells migratoris i molts d'ells migren a través de les muntanyes Rocoses i les terres baixes properes durant el juliol i l'agost per aprofitar la temporada de flors silvestres de la zona. Poden romandre en un lloc durant un temps considerable, defenent de manera agressiva les zones d'alimentació.
Passen l'hivern a l'estat de Guerrero, Mèxic, després d'haver viatjat més de 2.000 quilòmetres per terra, un viatge prodigiós per a un ocell tan petit.

## Referències

* ↑ The Cornell Lab of Ornithology Rev. 05/10/2013 (anglès)
# Rhacophorus tuberculatus

Rhacophorus tuberculatus és una espècie de granota que viu a la Xina, Índia i, possiblement també, a Myanmar i Nepal.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Liang, F., Lau, M.W.N., Sengupta, S. & Bordoloi, S. 2004. Rhacophorus tuberculatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# Clara Stone

Clara Stone (Hobart, 12 de gener de 1860 - 10 de maig de 1957) va ser una de les dues primeres dones que es va graduar amb honors en medicina a la Universitat de Melbourne el 1891. Va ser nomenada la primera presidenta de la Victorian Medical Women's Society (VMWS), sent elegida el 1895, quan es va fundar la Society. La doctora Stone també va ser una dels tres fundadores de l'Hospital Queen Victoria de Melbourne, el primer hospital d'Austràlia fundat per dones per a dones.
La seva germana, Constance Stone, va ser la primera dona que va practicar medicina a Austràlia.

## Premis

El 2007, Stone va ser afegida al Llibre d'honor de dones victorianes.

## Referències

* ↑ Penny Russell, 'Stone, Grace Clara (1860–1957)', Australian Dictionary of Biography, National Centre of Biography, Australian National University, http://adb.anu.edu.au/biography/stone-grace-clara-9237/text15175, published first in hardcopy 1990, accessed online 9 June 2018.
* ↑ Whitworth «Women In Medicine In Australia» (en anglès). British Medical Journal (Clinical Research Edition), 295(6607), 1987, pàg. 1211–1211. JSTOR: 29528801.
* ↑ «Social Events» (en anglès). The Argus. National Library of Australia [Victoria, Australia], 24, 08-02-1926, pàg. 13.
* ↑ «Stone, Emma Constance (1856 - 1902)» (en anglès). The Australian Women's Register.
* ↑ «Victorian Honour Roll of Women List of Inductees 2001-2011» ( PDF) (en anglès). Whise.

## Vegeu també

* Mary Page Stone