OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saint-Médard (Mosel·la)

Saint-Médard és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 100 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Médard era de 100 persones. Hi havia 35 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 15 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 42 habitatges, 38 eren l'habitatge principal de la família i 4 estaven desocupats. 40 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 38 habitatges principals, 32 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Médard el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 8 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 12 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 67 persones, 43 eren actives i 24 eren inactives. De les 43 persones actives 38 estaven ocupades (21 homes i 17 dones) i 5 estaven aturades (3 homes i 2 dones). De les 24 persones inactives 5 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 13 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa extractiva.
L'any 2000 a Saint-Médard hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Médard a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Médard a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Tribunal de Contrafaccions

El Tribunal de Contrafaccions fou un organisme de representació paritària del rei i els braços, encarregat de resoldre les reclamacions per actes contraris a les constitucions catalanes realitzats per funcionaris reials. Es tractava d'una mena de Tribunal Constitucional que permetia preservar l'ordenament jurídic del territori amb la coparticipació de les institucions del Principat i els oficials reials.
Assumia una atribució que fins aleshores havia pertangut a l'Audiència Reial.
Tot i les reclamacions dels diputats per a la creació d'un tribunal que assegurés l'aplicació de partària de la Constitució de l'Observança es remunten a les Corts de Montsó (1533), no va ser creat fins a les Corts de Barcelona (1701), i ratificat amb lleugers matisos a la Corts de Barcelona (1705). Amb la seva creació, Felip V feia un pas important cap a la normalització de les relacions amb els seus súbdits, al permetre tenir un Tribunal, que difícilment podria controlar, i on s'exigia l'observança de les lleis decretades a les Corts Catalanes tant per ell com pels seus oficials.

## Bibliografia

* Capdeferro, Josep; Serra, Eva. La defensa de les constitucions de Catalunya. El Tribunal de Contrafaccions (1702-1714). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 2014. ISBN 978-84-393-9203-3.
* Capdeferro, Josep; Serra, Eva. La defensa de les constitucions de Catalunya. El Tribunal de Contrafaccions (1702-1714). Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2017. ISBN 978-84-232-0826-5.
# Losilla

Losilla és un llogaret del municipi d'Ares dels Oms, a la comarca dels Serrans (País Valencià).
Situat al nord, just al límit amb el municipi d'Arcos de las Salinas (Aragó), el riu de Arcos discorre al nord del llogaret. Fins al segle xvii fou conegut com la Masada de Losa i el monument més important és l'església de Sant Josep. Als voltants de Losilla s'han fet troballes d'una espècie de dinosaure fins aleshores desconeguda i que rep el nom de Losillasaurus.
El 2011 hi habitaven 39 persones.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor, 2011

## Enllaços externs

* Web d'Ares dels Oms Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine.
# Khazannum

Khazannum és el nom que rebien els funcionaris encarregats de governar els petits pobles agrícoles de les rodalies de les grans ciutat estat de Sumer.
S'ha traduït el càrrec com a "corregidor". El territori de cada ciutat sumèria incloïa dotzenes de petits poblets que sorgien per estar a la vora dels camps de cultiu, ja que el desplaçament era difícil (a peu o a camell) i les terres que es posaven en cultiu cada cop eren més llunyanes dels centres urbans. Eren poblets petits, normalment amb 100 a 200 persones.

## Referències

Cassin, Elena; Bottéro, Joean; Vercoeur, Joan. Los Imperios del Antiguo Oriente del Paleolítico a la mitad del segundo milenio (en castellà), 1970, p. . ISBN 84-323-0118-3.
# Cruella (pel·lícula)

Cruella és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Craig Gillespie, estrenada l'any 2021, amb guió de Dana Fox i Tony McNamara, a partir d'una història d'Aline Brosh McKenna, Kelly Marcel i Steve Zissis. La pel·lícula és una comèdia de crim americana basada en el personatge de Cruella de Vil, tret d'una novel·la de Dodie Smith del 1956 Cent i un dàlmates. És la tercera adaptació d’acció en viu de la franquícia 101 Dàlmates, fent de preqüela.

## Argument

Ambientada a Londres durant el moviment punk rock dels anys 70, la pel·lícula gira al voltant d’Estella Miller, una aspirant a dissenyadora de moda, mentre explora el camí que la portarà a convertir-se en una prestigiosa dissenyadora de moda coneguda com a Cruella de Vil.

## Repartiment

Emma Stone és el personatge principal, amb Emma Thompson, Joel Fry, Paul Walter Hauser, Emily Beecham, Kirby Howell-Baptiste i Mark Strong en els papers secundaris.

## Referències

* ↑ «Cruella». Writers Guild of America West, 25-01-2021. Arxivat de l'original el 12 febrer 2021. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ Radish, Christina. «'Cruella' Costume Designer Jenny Beavan Explains How She Made Pre-Dalmatian Fashion for the Disney Prequel». Collider, 03-05-2021. Arxivat de l'original el 25 maig 2021. [Consulta: 25 maig 2021].
# Arma semiautomàtica

Una arma semiautomàtica és aquella arma de foc que utilitza els gasos provocats pel tret del projectil per introduir un nou cartutx a la recambra i amartellar l'arma per a poder realitzar un altre tret. A diferència de les armes totalment automàtiques, les armes semiautomàtiques necessiten que el gallet sigui pressionat cada vegada que es vulgui realitzar un tret.

## Funcionament

L'arma semiautomàtica utilitza els gasos o el retrocés del primer tret que es fa per treure el casquet de la recambra i fer retrocedir l'agulla percussora, de manera que aquesta acció es repetirà fins i tot encara que l'arma esgoti la seva munició, ja que en recarregar-la, es necessitarà accionar manualment l'agulla percussora.

## Referències

* ↑ BALFEGÓ i VERGÉS, X. Diccionari policial. Barcelona: Consorci per a la Normalització Lingüística: Generalitat de Catalunya. Departament de Governació, 1994. ISBN 84-604-9545-0 [Consulta: 3 març 2014].
# Crudités

El cruatge o el terme crudités és un mot francès que designa a França una mena d'amanida d'hortalisses o verdures crues i sense fulles, com ara pastanaga, cogombre, api o coliflor. Es menja amanit, en un platet, com a entrant o bé és molt habitual també de tallar les verdures en bastonets i servir-les amb potets de salses per a sucar-hi, en aperitius.
Les dones prenyades han de tenir en compte el risc de la toxoplasmosi si n'han de menjar.

## Referències

* ↑ segons Eugeni S. Reig en Valencià en perill d'extinció
# Rosenwiller

Rosenwiller (en alsacià Rosewiller) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 2007 tenia 680 habitants. Limita amb Mollkirch, Rosheim, Dorlisheim, Gresswiller i Mutzig.
Forma part del cantó de Molsheim, del districte de Molsheim i de la Comunitat de comunes de les Portes de Rosheim.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 466 | 493 | 484 | 529 | 533 | 616 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Philippe Wantz | |
# Geophysical Research Letters

Geophysical Research Letters és una revista científica de geociència revisada per parells bisetmanal publicada per la American Geophysical Union que es va començar a publicar el 1974. L'editor en cap és Harihar Rajaram.
La revista té com a objectiu la publicació ràpida d'informes de recerca concisos sobre una o més de les disciplines cobertes per la Unió Geofísica Americana, com ara les ciències de l'atmosfera, la Terra sòlida, les ciències de l'espai, l'oceanografia, la hidrologia, els processos de la superfície terrestre i la criosfera. La revista també publica ressenyes convidades que cobreixen els avenços aconseguits durant els últims dos o tres anys. El públic objectiu és la comunitat de ciències de la terra, la comunitat científica més àmplia i el públic en general.

## Referències

* ↑ Famiglietti, James S. «Geophysical Research Letters: New Policies and Features». Eos, Transactions, American Geophysical Union, vol. 88, 49, December 4, 2007, pàg. 537–556. Bibcode: 2007EOSTr..88..537F. DOI: 10.1029/2007EO490001. Arxivat 2011-09-03 a Wayback Machine.
* ↑ Calais, Eric; Diffenbaugh, Noah; d'Odorico, Paolo; Harris, Ruth; Knorr, Wolfgang; Lavraud, Benoit; Mueller, Anne; Peterson, William; Rignot, Eric «New Policies Improve Journal». Eos, Transactions, American Geophysical Union, vol. 91, 38, September 21, 2010, pàg. 337. Bibcode: 2010EOSTr..91..337C. DOI: 10.1029/2010EO380008. Arxivat 2012-02-02 a Wayback Machine.
# Geopolímer

Un geopolímer o aluminosilicat inorgànic és un tipus de polímer sintètic inorgànic d'aluminosilicats que procedeixen de la reacció química coneguda com a geopolimerització. El terme fou encunyat per Joseph Davidovits en la dècada del 1980. No obstant això aquests compostos ja havien estat desenvolupats en la dècada del 1950 a la Unió Soviètica amb el nom de ciments de sòl.
Els geopolímers tenen un elevat potencial per ser usats en nombrosos camps, però predomina l'ús com a substituts de ciments pòrtland, camp cap al qual s'ha dirigit la major part de la investigació. Els geopolímers tenen l'avantatge de tenir baixes emissions de CO $_2$ en la seva producció, una gran resistència química i tèrmica, i bones propietats mecàniques, tant a temperatura ambient com a temperatures extremes.
La reacció de geopolimerització es produeix sota condicions altament alcalines entre un pols de aluminosilicat i una solució activadora (basada en una barreja molar d'hidròxid de sodi i un silicat alcalí, per exemple, de sodi o de potassi) a condicions ambientals. A nivell de laboratori se sol usar metacaolí com a material de partida per a la síntesi de geopolímers, d'aquesta generat per l'activació tèrmica de caolinita. S'han dut a terme nombrosos estudis usant deixalles industrials de metacaolí i altres aluminosilicats.

## Vegeu també

* Pedra artificial
* Pedra de Coade
* Grog (argila)
* Calç apagada
* Guix
* Estucat al foc
* Lletada de calç

## Bibliografia

* Caijun Shi i A. Fernández-Jiménez, Stabilization/solidification of Hazardous and Radioactive waste with alkali-activated cements ], ScienceDirect, 11 d'octubre de 2006
* P. Duxson, A. Fernández-Jiménez, J. L. Provis, G. C. Lukey, A. Colom i J. S. J. van Deventer, Geopolymer technology: the current state of the art, SpringerLink, 19 de desembre de 2006

## Enllaços externs

* http://www.geopolymer.org/ (anglès)
# Aser

Segons el Gènesi, Aser (en hebreu אשר בן-יַעֲקֹב Āšēr ben Yahăqōb) és el segon fill de Jacob i l'esclava Zilpà. És el vuitè dels dotze fills de Jacob i patriarca de la tribu d'Aser.
Aser va ser un dels delators del seu germà Rubèn, perquè va explicar al seu pare Jacob que Rubèn s'havia allitat amb l'esclava Bilhà, com feia el seu pare. Així, Aser es va enemistar amb els seus germans.
Aser es casà, segons les tradicions jueves, dos cops. La primera amb una dona anomenada Adon, descendent del seu besoncle Ismael.
El segon casament el va fer amb una vídua de nom Hadurà, que li donà diversos fills:
* Imnà
* Ixvà
* Ixví
* Berià, pare de:
** Hèber, que va ser el pare de:
*** Jaflet, pare de:
**** Passac
**** Bimhal
**** Aixvat
*** Xèmer, pare de:
**** Ahí
**** Rohgà
**** Hubà
**** Aram
*** Hotam
*** Xuà, filla d'Hèber
** Malquiel, que al seu torn va ser pare de:
*** Birzait
* Sèrah, l'única filla.
Sèrah, una descendent directe d'Aser va ser qui, segons la Bíblia, mostrà a Moisès on estaven dipositades les despulles del patriarca Josep per tal que poguessin ser tretes d'Egipte i enterrades a Nablús, tal com aquell volia.
Un dia Aser, juntament amb els seus germans envejosos de Josep, el van vendre a un mercader d'esclaus ismaelita que anava a Egipte i van dir al seu pare que havia estat mort per una fera.
Quan hi va haver temps de sequera, baixà amb els seus germans a Egipte per comprar aliments. Allà van trobar el regent del país, qui els confessà que era el seu germà Josep i els perdonà a tots. Aleshores la família s'instal·là a Egipte.

## Referències

* ↑ Gènesi. 30:13
* ↑ Gènesi. 44:17
* ↑ Primer llibre de les Cròniques. 6:31; 7:32
* ↑ Llibre dels Nombres. 26:46
* ↑ Llibre de Josuè. 19:50
* ↑ Gènesi. 37:28
* ↑ Gènesi. 42:7

## Vegeu també

* Tribu d'Aser
* Pobles del mar
# Asens

Els asens (o assins, o asins) són els membres del grup àkan que parlen el dialecte asen, de la llengua homònima. Aquests viuen sobretot a la regió Central de Ghana. La ciutat d'Assin Foso és la capital del districte d'Assin. Hi ha 176.000 assina a Ghana.
El poble asen té dues subdivisions: els assin apemanims (o apimenems), que viuen a l'est de la línia de ferrocarril entre Cape Coast i Kumasi i que tenen la capital a la ciutat de Manso i els assin attendansus (o atandansos), que viuen a l'oest de la línia de ferrocarril i que tenen la citat de Nyankumasi com a capital.

## Situació territorial

Gran part del territori assen està situat a la regió Central de Ghana, tot i que també hi ha assens a les zones limítrofes de les regions Aixanti i Oriental. En el centre del seu territori hi ha la ciutat d'Assin Fosu. A l'extrem septentrional hi ha la ciutat d'Asin Bereku i a l'extrem meridional hi ha el poble de Fanti Nyankumasi. Dins del territori assen hi ha el Parc Nacional de Kakum.

## Llengua

Els asens tenen com a llengua materna el dialecte asen. Aquest és un dialecte de la llengua àkan.

## Religió

Segons el joshuaproject, el 80% dels asens són cristians, el 15% creuen en religions africanes tradicionals i el 5% són musulmans. La meitat dels asens cristians són protestants, el 30% són catòlics i el 20% pertanyen a esglésies independents. El 21% dels asens cristians segueixen moviments evangelistes. Segons el peoplegroups, la religió principal que professen els asens és un cristianisme marginal que, tot i que té formes cristianes, no es pot considerar cristianisme a nivell teològic.

## Referències

* 1 2 3 «Akan-Asen in Ghana». joshuaproject. [Consulta: 27 octubre 2015].
* 1 2 3 «People name: Asen of Ghana». peoplegroups. [Consulta: 27 octubre 2015].
* ↑ Olson, James Stuart. The Peoples of Africa: An Ethnohistorical Dictionary. Greenwood Publishing Group, 1996, p. 41. ISBN 978-0-313-27918-8.
* ↑ «Akan» (en anglès). ethnologue. [Consulta: 27 octubre 2015].
# Ascension (Misia)

Ascension és el setè àlbum d'estudi de la cantant japonesa Misia, que es va editar el 7 de febrer de 2007. Va ser el seu primer àlbum en més de dos anys i l'última en ser editat sota el segell discogràfic subsidiari dAvex, Rhythmedia tribu. L'àlbum va ser posteriorment reeditat per BMG Japan.
L'àlbum va aconseguir la certificació dor de la RIAJ al vendre'n més de 100.000 còpies.

## Llistes
### Llista Oricon de vendes

| Llançament | Llista | Posició | Vendes debut | Vendes totals | Duració |
| 7 febrer 2007 | Llista Oricon diària d'àlbums | 2 | | 127.768 | 10 setmanes |
| 7 febrer 2007 | Llista Oricon setmanal d'àlbums | 2 | 73,054 | 127.768 | 10 setmanes |
| 7 febrer 2007 | Llista Oricon mensual d'àlbums | 7 | | 127.768 | 10 setmanes |
| 7 febrer 2007 | Llista Oricon anual d'àlbums | 91 | | 127.768 | 10 setmanes |

### Llista de vendes físiques

| Llista | Posició |
| Lista Oricon diària d'àlbums | 2 |
| Llista Oricon setmanal d'àlbums | 2 |
| Llista Oricon mensual d'àlbums | 7 |
| Llista Oricon anual d'àlbums | 91 |
| Llista G-Music J-pop (Taiwan) | 10 |
| Llista Five Music J-pop/K-pop (Taiwan) | 9 |
| Llista Soundscan d'àlbums | 2 |

## Historial de llançaments

Edicions regulars i primera de premsa :
| País | Data | Segell | Catàleg |
| Japó | 7 febrer 2007 | Rhythmedia Tribe | RXCD-21084 |
| Taiwan | 9 març 2007 | Avex Taiwan |
| Corea | 27 abril 2007 | S.M. Entertainment |
Re-edicions :
| País | Data | Segell | Catàleg |
| Japó | 17 desembre 2008 | BMG Japan | BVCS-21044 |
| Taiwan | 9 gener 2009 | Sony Music Taiwan |

## Referències

* ↑ «MISIA、ニュー・アルバム発表！». CDJournal, 26-01-2007 [Consulta: 21 gener 2010].
* ↑ «ゴールドディスク認定作品一覧　2007年2月» (en japonès). RIAJ. [Consulta: 22 agost 2013].
* ↑ «G-Music 風雲榜 (東洋榜)». Arxivat de l'original el 2011-05-08. [Consulta: 22 agost 2013].
* ↑ «五大唱片 (日韓榜)». Arxivat de l'original el 2018-04-17. [Consulta: 22 agost 2013].
* ↑ «週刊 CDソフト TOP20». Arxivat de l'original el 2008-08-29. [Consulta: 22 agost 2013].

## Enllaços externs

* «Lloc web oficial de Misia».
* «Sony Music Online Japan : MISIA».
# Quesac (Losera)

Quesac (en francès Quézac) és un municipi del cantó de Santa Enimia, del departament francès del Losera a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Roser Maestro Moliner

Roser Maestro Moliner (Port de Sagunt, 18 de novembre de 1988) és una política i advocada valenciana d'Esquerra Unida del País Valencià i del Partit Comunista del País Valencià.
Des del 2019 és diputada al Congrés dels Diputats com a part de la coalició Unides Podem, després d'haver guanyat les eleccions primàries a la candidata oficialista, Esther López Barceló. Anteriorment havia estat regidora a l'Ajuntament de Sagunt, elegida en les Eleccions municipals espanyoles de 2015.

## Referències

* ↑ «Fitxa al Congrés dels Diputats».
* ↑ «La concejala de EU de Sagunt Roser Maestro toma posesión de su acta como diputada de Unidas Podemos en el Congreso de los Diputados» (en castellà). [Consulta: 12 abril 2020].
# Gabriel Company i Vives

Gabriel Company i Vives, més conegut com a Biel Company, (Maria de la Salut, Mallorca, 16 febrer de 1992) és un futbolista mallorquí, que juga com a lateral dret.

## Carrera de club

Company va estudiar a la Universitat de les Illes Balears, es va formar com a futbolista al planter del RCD Mallorca i va debutar com a sènior amb el RCD Mallorca B la temporada 2010–11, a Segona B. L'11 de gener de 2012 va debutar com a professional, jugant la segona part d'una victòria per 6–1 a casa contra la Reial Societat, a la Copa del Rei.
Company va debutar a la segona divisió el 26 de gener de 2014, quan va entrar en substitució de Pedro Bigas en un empat 2–2 contra el Reial Múrcia. El 17 de juliol va signar un nou contracte d'un any amb els balears, i va jugar 16 partits durant la temporada 2014-15.
El 6 de juliol de 2015 Company va ampliar el seu contracte fins al 2017, i fou promocionat definitivament al primer equip.

## Referències

* ↑ Un milagro en siete minutos (A miracle in seven minutes); Marca, 10 gener 2012 (castellà)
* ↑ El Mallorca se vuelve a quedar rozando la zona de promoción; Marca, 26 gener 2014 (castellà)
* ↑ Company renueva por un año Arxivat 2014-08-12 a Wayback Machine.; Web del Mallorca, 17 juliol 2014 (castellà)
* ↑ Company y Cortés renuevan. Riera sale (Company and Cortés renew. Riera leaves) Arxivat 2013-06-20 a Wayback Machine.; Mallorca's official website, 6 juliol 2015 (castellà)

## Enllaços externs

* Mallorca official profile Arxivat 2015-09-19 a Wayback Machine. (castellà)
* Gabriel Company i Vives a BDFutbol
* Gabriel Company i Vives, Fitxa a Soccerway
# Ramón Eulogio Bonaventura Lagier Pomares

Ramón Eulogio Bonaventura Lagier Pomares (Alacant, 12 de març de 1821 - Elx, 28 d'octubre de 1897) fou un polític valencià, alcalde d'Alacant durant la Primera República Espanyola.
Era fill d'un liberal que el 1823 hagué de fugir a França, i nova tornar fins al a mort de Ferran VII d'Espanya. Es va criar amb els seus avis a Elx i va estudiar a l'Escola Nàtuica d'Alacant i va treballar com a capità de marina mercant per al marquès de Comillas, entre d'altres, fins que va fundar la seva pròpia companyia, Ramón Lagier y Cía. Fou capità del primer vaixell a vapor d'Espanya, l' Hamburgo. El 1854 va perdre la seva família en una epidèmia de còlera a Alacant.
D'ideologia republicana, era lector de Victor Hugo, Descartes, Espronceda, Darwin i Fourier, i defensor del sufragi universal i els drets de la dona, fou nomenat president honorari del Club Republicà Federal d'Alacant. Implicat en la revolució de 1868 per la seva amistat amb Joan Prim i Prats, en el seu vapor Buenaventura va traslladar a Cadis molts oficials i generals revoltats que havien estat bandejats a Canàries, Portugal i Madeira. Fou candidat del Partit Republicà Democràtic Federal per Alacant a les eleccions generals espanyoles de 1869, però no fou escollit. Sí que fou escollit tinent d'alcalde d'Alacant. Es presentà novament pel districte d'Elx a les eleccions generals espanyoles de 1873 contra el cantonalista Emigdio Santamaría Martínez, qui finalment el va derrotar per un marge força estret. Durant uns mesos de 1873 també fou alcalde d'Alacant. Va col·laborar als diaris republicans La Discusión, La Igualdad, El Graduador i La Unión Democrática.
Durant la restauració borbònica es va unir al Partit Republicà Possibilista d'Eleuterio Maisonnave Cutayar. però el 1886 es va passar al Partit Republicà Progressista de Manuel Ruiz Zorrilla. El 1890 va donar suport a la Coalició Republicana i el 1894 va presidir l'Assemblea Nacional del Partit Republicà Progressista. En els darrers anys de la seva vida es va dedicar a la difusió de l'espiritisme.

## Referències

* ↑ L'altra memòria històrica a Diario Información, 30 de setembre de 2016
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.295. ISBN 9788495484802.
* ↑ Capitán Lagier – Biografía Federación Espírita Española
# Pere (abat de Sant Quirze, 1321)

Pere fou abat del monestir Sant Quirze de Colera almenys el 1321. L'única notícia que es té d'aquest abat és que apareix en els diferents abaciologis que la crítica històrica ha fet en el decurs del temps.

## Bibliografia

* Joan Badia i Homs, L'arquitectura medieval a l'Empordà, 2a ed., 2 vols., Girona, Diputació Provincial de Girona, 1985, vol. II-B, pp. 156-178, [il.] 182-190 i 600-605.
* Catalunya Romànica, 27 vols., Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1984-1998, vol. 9.
Viccionari
# San Pietro di Morubio

San Pietro di Morubio és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 90 quilòmetres a l'oest de Venècia i a uns 30 quilòmetres al sud-est de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 3.030 habitants.
San Pietro di Morubio limita amb els següents municipis: Angiari, Bovolone, Cerea, Isola Rizza i Roverchiara.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 16 agost 2020].