OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Raficer del Cap

El raficer comú (Raphicerus melanotis) és un petit antílop difós a la Província del Cap Occidental de Sud-àfrica.
Fa uns 45 d'alçada a la creu i pesa uns 10 kg. El pèl és eriçat i de color sorrenc tirant cap a rogenc, amb taques blanques. Els mascles tenen banyes rectes que només fan uns 8 cm.
Viu a la zona arbustosa del fynbos sud-africà, on s'alimenta de fulles i flors.

## Referències

Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Radomír Šimůnek

Radomír Šimůnek és el nom dels següents personatges:
* Radomír Šimůnek sr. (Plzeň, 1962 - Kamenice, 2010), ciclista txec
* Radomír Šimůnek jr. (Plzeň, 1983), ciclista txec
# Radomír Šimůnek sr.

Radomír Šimůnek sr. (Plzeň, Regió de Plzeň, 8 d'abril de 1962 - Kamenice, 10 d'agost de 2010) va ser un ciclista txec, especialista en el ciclocròs. Va guanyar dos campionats del món en categoria amateur i un en categoria professional.
El seu fill Radomír també s'ha dedicat al ciclocròs.

## Palmarès

* 1979-1980
** Campió del món en ciclocròs júnior
* 1982-1983
** Campió del món amateur en ciclocròs
* 1983-1984
** Campió del món amateur en ciclocròs
** Campió de Txecoslovàquia en ciclocròs
* 1990-1991
** Campió del món de ciclocròs
** 1r al Superprestige
** Campió de Txecoslovàquia en ciclocròs
* 1991-1992
** 1r al Superprestige
** Campió de Txecoslovàquia en ciclocròs
* 1993-1994
** Campió de Txèquia en ciclocròs
* 1994-1995
** 1r al Superprestige
** Campió de Txèquia en ciclocròs
* 1996-1997
** Campió de Txèquia en ciclocròs
* 1997-1998
** Campió de Txèquia en ciclocròs

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Challans

Challans és un municipi francès de la regió del País del Loira, al departament de la Vendée. El 2021 tenia 22.494 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 28 gener 2024].
# Refineria de la Corunya

La refineria de la Corunya és una empresa gallega de refinació de petroli, inaugurada a la Corunya l'11 de setembre de 1964. La planta està situada entre les localitats corunyeses de Bens, Nostián i Meicende, i la seva superfície ocupa terrenys als municipis d'Arteixo i la Corunya. Actualment és propietat de Repsol, amb seu a Madrid. Té una capacitat de refinació de 120.000 barrils /dia i una superfície d'unes 150 ha.

## Història

El 1961 el Ministeri d'Indústria franquista va autoritzar la Marathon Oil Company (antiga The Ohio Oil Company) i la Compañía Ibérica de Petróleos, SA (PETROLIBER) a construir una refineria de petroli al nord d'Espanya. L'any 1962 es va decidir construir-la a la Corunya. La normativa de 1964 suggeria una distància mínima de 2.000 metres fins al nucli de població més proper. Aquell terreny buit que separava la refineria de la ciutat de la Corunya seria la futura finca de Grela. En successives ampliacions, la refineria va arribar al municipi d'Arteixo.
Travessant la ciutat des del port fins a la refineria hi ha 14 canonades amb un diàmetre de 15 cm fins a 60 cm. Una canonada de 6,5 km que travessa tota la ciutat per portar el petroli del port a la refineria i els productes refinats de la refineria al port.
Repsol té la concessió de la terminal petroliera del port de la Corunya fins al 2027 i la data del seu trasllat a Punta Langosteira (Arteixo) encara està per fixar.
El 12 de maig de 1976, l'Urquiola va encallar a l'agulla del baixo das Xacentes, i es va partir en dos. El 3 de desembre de 1992, el vaixell Aegean Sea va encallar i va cremar a prop de la Torre d'Hèrcules.
L'any 2011 el Tribunal Superior de Justícia de Galícia va donar la raó al consistori d'Arteixo en el repartiment de l'impost sobre activitats econòmiques que paga Repsol. La Corunya es queda amb el 74,6% i Arteixo amb el 25,4% de l'impost sobre activitats econòmiques.
És la primera refineria del món que obté la certificació energètica ISO 50001.
El 10 d'octubre de 2012 es va produir un incendi a la refineria sense danys personals. L'any 2018 va obtenir la certificació ISO 45001 per part d'AENOR.

## Notes

* ↑ "Un río de oro negro bajo la ciudad", La Opinión, marzo de 2009 (castellà)
* ↑ "Repsol mantiene el suspense sobre el traslado a Langosteira", La Voz de Galicia (castellà)
* ↑ "A Coruña se persona en el pleito por el reparto del IAE de la refinería", La Opinión, maio de 2012 (castellà)
* ↑ «Nota de premsa de Repsol», 13-09-2011. Arxivat de l'original el 2013-06-30. [Consulta: 26 setembre 2022].
* ↑ Un incendio pone en alerta a la refinería de Repsol laopinioncorna.es
* ↑ «Refineria logra certificación sistema seguridad».

## Enllaços externs

* Lloc web de Repsol
* Registre Estatal d'Emissions i Fonts Contaminants (castellà)
* "La refineria de Repsol da Coruña va transformar fa 47 anys una vall agrícola en una gran fàbrica industrial", reportatge a TVG
* El perill del butà. La Opinión (castellà)
# Josep Claramunt

«Josep Claramunt» té aquests significats:
* Josep Claramunt i Gallardo, ciclista nascut a Manresa
* Josep Claramunt i Mesa, actor i director de teatre
* José Claramunt Torres, futbolista
# Regió de Dihistan

La regió de Dihistan (o Dehestan) és una comarca natural de la província de Badghis a l'Afganistan, al sud de la província, que té com a centre i principal ciutat a la ciutat del mateix nom (Dehestan).
El territori és fèrtil. Després de la intervenció americana de l'Afganistan la zona va quedar sota el control de les forces enviades per l'estat espanyol per la reconstrucció.
# Regulació insular de les Antilles Neerlandeses

La Regulació insular de les Antilles Neerlandeses (en neerlandès: Eilandenregeling Nederlandse Antillen o ERNA) és una llei neerlandesa que descriu l'autonomia dels diferents territoris insulars de les Antilles Neerlandeses. Fou sancionada per reial decret el 3 de març de 1951 i es mantingué en vigència, amb esmenes de reforç, fins a la dissolució de les Antilles Neerlandeses el 10 d'octubre de 2010. Juntament amb la Constitució de les Antilles Neerlandeses, la Regulació insular descriu la fundació del govern de les illes. El fet que la Constitució de les Antilles Neerlandeses depengués de la Regulació insular, i que la Regulació insular fos més antiga que la Constitució, ha portat a molts acadèmics a descriure les Antilles com un acord federal.

## Territoris insulars

| Nom | Capital | Àrea (km²) | Notes |
| Curaçao | Willemstad | 444 | |
| Bonaire | Kralendijk | 288 | |
| Sint Maarten | Philipsburg | 34 | Formaren part de les illes de Sotavent fins l'1 de gener de 1983 |
| Sint Eustatius | Oranjestad | 21 | Formaren part de les illes de Sotavent fins l'1 de gener de 1983 |
| Saba | The Bottom | 13 | Formaren part de les illes de Sotavent fins l'1 de gener de 1983 |
| Aruba | Oranjestad | 193 | Emancipada l'1 de gener de 1986 |
| Antilles Neerlandeses | Willemstad | 993 | |

## Referències

* ↑ Overheid.nl - KONINKLIJK BESLUIT van 3 maart 1951, houdende de eilandenregeling Nederlandse Antillen (neerlandès)
* ↑ C. Borman: Het Statuut voor het Koninkrijk, Deventer: Kluwer, 2005, pàg. 56. (neerlandès)
# Clorur de benzalconi

El clorur de benzalconi és un desinfectant, tensioactiu, bactericida i inhibidor de l'activitat viral, mescla de clorurs d’alquilbenzildimetilamoni.
És utilitzat com sinitzant i desinfectant sense considerar la seva propietat fungicida, específicament sobre els gèneres Trichophyton, Epidermophyton i Candida, igual que altres compostos d'amoni quaternari, com a clorur d'alquildimetilbenzilamoni i clorur de didecildimetilamoni.

## Mecanisme d'execució

La seva acció s'ha atribuït a la inactivació dels enzims productors d'energia, desnaturalització de les proteïnes cel·lulars essencials i la ruptura de la membrana cel·lular. És aquí on radica la seva importància.

## Toxicologia

El clorur de benzalconi és corrosiu i tòxic segons la fitxa MSDS de referència BE0155 conforme a la directiva 2001/58/CE, així com d'una gran toxicitat en ambients aquàtics. Però no presenta toxicitat en les cremes humectants per a pell.

## Principals usos

* Algicida per a piscines.
* Desinfectant per a verdures (usant un percentatge de Clorur de benzalconi).
* Component principal del desinfectant per a sòls.
* Com a fungicida i antibacterià en alguns productes Benzal®.
* Antisèptic en higiene dental diluït en baixa concentració.
* Additiu en alguns col·liris.
* Additiu en l'alcohol etílic per al seu ús com a antisèptic per evitar que s'ingereixi (vegeu Desnaturalització (aliments)).
* Com a desinfectant en mocadors d'un sol ús.
* Com a antisèptic cutani, en venda sota el nom de "merthiolate" i distribuït per Bayer de Mèxic.

## Referències

* ↑ http://web.archive.org/web/http://www.feriadelasciencias.unam.mx/anteriores/xviiferia/23.pdf Enjuagues bucales
# Clorur de cadmi

El clorur de cadmi és un compost cristal·lí blanc de cadmi i clor, amb la fórmula CdCl₂. Aquesta sal és un sòlid higroscòpic que és altament soluble dins l'aigua i lleugerament soluble dins l'alcohol. Tot i que és considerat per ser iònic, té caràcter covalent considerable a la seva vinculació. L'estructura de cristall de clorur de cadmi (descrit a sota), és composta per capes bidimensionals de ions, és una referència per descriure altres estructures de cristall. També sabut és CdCl₂•H₂O i CdCl₂•5H₂O.

## Estructura

El clorur de cadmi forma cristalls amb simetria romboèdrica. El iodur de cadmi, CdI₂, té un cristall molt similar estructura a CdCl₂. Les capes individuals en les dues estructures són idèntiques, però en el CdCl₂ els ions de clorur són arranjats en un enreixat de CCP, mentre que en el CdI₂ els ions de iodur són arranjats en un enreixat d'HCP.

## Propietats químiques

El clorur de cadmi dissol bé en aigua i en altres solvents polars. Dins l'aigua, la seva solubilitat alta es deu a la formació d'ions complexos com ara [CdCl₄]$^{2−}$. A causa d'aquest comportament, el CdCl₂ és un àcid suau de Lewis.
    CdCl₂ + 2 Cl− → [CdCl₄]$^{2−}$
Amb cations grans, és possible aïllar l'ió trigonal dipiramidal [CdCl₅]$^{3−}$.

## Preparació

El clorur de cadmi anhidre pot ser preparat per l'acció de clor anhidre o clorur d'hidrogen gas cadmi escalfat damunt d'un metall.
    Cd + ₂ HCl → CdCl₂ + H₂
L'àcid hidroclòric és utilitzat per fer CdCl₂ del metall, o d'òxid de cadmi o carbonat de cadmi.

## Usos

El clorur de cadmi és utilitzat per la preparació del sulfit de cadmi, va utilitzar tan "Groc de Cadmi", un brillant-pigment inorgànic estable de color groc.
    CdCl 2 + H 2S → CdS + 2 HCl
En el laboratori, l'anidre CdCl₂ pot ser utilitzat per a la preparació de compostos organocàdmics del tipus R₂Cd, on R és un aril o un alkil primari. Aquests eren utilitzats en la síntesi de cetones de clorurs d'acil:
    CdCl 2 + 2 RMgX → R 2Cd + MgCl 2 + MgX 2
    R 2Cd + 2R'COCl → 2R'COR + CdCl 2
Tals reactius en gran part han estat suplantats per compostos organocúprics, els quals són molt menys tòxics.
El clorur de cadmi és també utilitzat per fotocopiar, tintura i galvanoplàstia.

## Referències

* 1 2 N. N. Greenwood, A. Earnshaw, Chemistry of the Elements, 2nd ed., Butterworth-Heinemann, Oxford, UK, 1997.
* ↑ A. F. Wells, Structural Inorganic Chemistry, 5th ed., Oxford University Press, Oxford, UK, 1984.
* ↑ J. March, Advanced Organic Chemistry, 4th ed., p. 723, Wiley, New York, 1992.

## Enllaços externs

* Targeta de Seguretat Química internacional 0116
* Cadmi de Monografia "del IARC i Compostos de Cadmi"
* Inventari de Contaminant nacional - Cadmi i compostos
# Clorur d'oxigen

El clorur d'oxigen o monoclorur d'oxigen és un radical químic amb la fórmula OCl. Juga un important paper en el procés de la pèrdua d'ozó. En l'estratosfera, els àtoms de clor reaccionen amb les molècules d'ozó per a formar clorur d'oxigen i dioxigen.
    Cl· + O 3 → OCl· + O 2
Aquesta reacció causa l'esgotament de la capa d'ozó. Aquesta reacció pot continuar i els radicals OCl· continuant la reacció d'aquesta manera:
    ClO· + O· → Cl· + O 2
regenerant el radical clor. La reacció completa és catalitzada pel clor i finalment el clor resta sense canvis. La reacció completa és:
    O· + O 3 → + 2O 2
Aquesta ha tingut un impacte significatiu en l'ús de CFCs a l'estratosfera superior. La natura no reactiva dels CFCs els permet passar a l'estratosfera, on ells experimenten fotodissociació per a formar els radicals Cl. Aquests ràpidament formen monòxid de clor, i aquest cicle continua fins que dos radicals reaccionen per formar diòxid de diclor, acabant la reacció radical. Com que la concentració en l'atmosfera dels CFCs és molt baixa, la probabilitat d'una reacció terminal és molt baixa, cosa que implica que cada radical pot decompondre molts milers de molècules d'ozó.

## Referències

* ↑ Egon Wiberg; Nils Wiberg; Arnold Frederick Holleman Inorganic chemistry. Academic Press, 2001, p. 462. ISBN 0-12-352651-5.
# Quint Lucreci Ofel·la

Quint Lucreci Ofel·la (en llatí: Quintus Lucretius Ofella) va ser un polític romà del segle i aC. Formava part de la gens Lucrècia.
Inicialment, va ser membre del partit dels populars, però es va passar al partit aristocràtic en temps de Sul·la. Tot i que fins aquell moment no s'havia distingit, Sul·la el va nomenar comandant de l'exèrcit que assetjava Màrius el Jove, refugiat a Preneste l'any 82 aC.
Preneste es va rendir, i Màrius es va veure obligat a suïcidar-se. En recompensa per aquest servei Sul·la el va autoritzar a ser candidat al consolat l'any 81 aC tot i no haver estat abans ni pretor ni qüestor, actuant així contra la mateixa llei de Sul·la, Cornelia de magistratibus. En realitat, Sul·la va mirar de dissuadir-lo de ser candidat i, quan no ho va aconseguir, va enviar Luci Bel·liè per matar-lo al Fòrum. Bel·liè el va matar i va comunicar que ho havia fet per ordre de Sul·la, per haver desobeït les seves ordres. Més tard, Juli Cèsar va portar Bel·liè a judici per aquesta mort, i va ser condemnat a l'exili.
Ciceró diu que era un bon orador.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 19.
# La Riba (les Llosses)

La Riba és un mas al terme de les Llosses inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquesta masia pertanyia a l'antiga parròquia de Sant Esteve, església que actualment ha perdut la parroquialitat en favor de Santa Maria de Matamala. Com tantes d'altres aquesta construcció del segle xvii ha esdevingut actualment segona residència, per bé que conserva en part la seva funció amb la masoveria. És destacable l'acurada restauració que ha estat objecte al segle passat, i que ha permès retornar les seves façanes a l'estat original de pedra vista. L'accés a l'església i a la casa és difícil, ja que tot l'entorn es troba tancat i custodiat per diversos gossos.
És una antiga masia transformada avui en segona residència. Es tracta d'una construcció de planta quadrangular col·locada al costat mateix de l'església de Sant Esteve de la Riba. La seva estructura és la pròpia d'una casa pairal: planta baixa destinada a magatzems i dos pisos amb golfes. La façana principal és al sud, on hi podem observar dos nivell de galeries als pisos superiors, mentre que a la planta baixa, la mateixa estructura de les arcades forma una porxada. La coberta de l'edifici és de dues vessants i de teula àrab. Té una cabana i altres coberts adossats a ponent.

## Referències

* 1 2 «Mas la Riba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Pujòu (Pirineus Atlàntics)

Pujòu (en francès Puyoô) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 482 | 474 | 528 | 576 | 616 | 671 | 646 | 704 | 701 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 672 | 649 | 682 | 643 | 642 | 674 | 726 | 693 | 689 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 684 | 690 | 734 | 938 | 1 219 | 1 300 | 1 178 | 1 177 | 1 109 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 141 | 1 154 | 2 259 | 2 234 | 1 007 | 1 032 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Michel Labourdette | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Frederic Calland Williams

Sir Frederic Calland Williams CBE FRS (Stockport, 26 de juny de 1911 − Manchester, 11 d'agost de 1977), de sobrenom Freddie Williams, va ser un enginyer anglès co-inventor del tub Williams.

## Biografia

Williams va estudiar a la Universitat Victòria de Manchester, i va rebre un doctorat el 1936 pel seu treball sobre el soroll del circuit i la vàlvula en el Magdalen College d'Oxford. Va treballar a l'Institut de Recerca de Telecomunicacions, i va contribuir de manera significativa al desenvolupament del radar durant la Segona Guerra Mundial.

## Invents

El 1946, va ser nomenat Cap del Departament d'Enginyeria Elèctrica de la Universitat de Manchester. Allà, juntament amb Tom Kilburn, va inventar el tub Williams, un CRT utilitzat com Memòria d'ordinador. El 1948, amb Kilburn i Geoff Tootill, va desenvolupar el SSEM, el primer ordinador de programa emmagatzemat (gravat en la mateixa memòria que les dades) de 1948. El suport d'aquesta memòria va ser el tub de Williams. Aquesta màquina és la base del Manchester Mark I.

## Referències

* ↑ «Frederic Calland Williams (1911-1977)». Arxivat de l'original el 7 de gener 2010. [Consulta: 6 juliol 2012].
# Halfway (Oregon)

Halfway és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 337 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Halfway tenia 337 habitants, 159 habitatges, i 86 famílies. La densitat de població era de 302,6 habitants per km².
Dels 159 habitatges en un 24,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,4% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 45,3% no eren unitats familiars. En el 39,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 20,5% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 23,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.212$ i la renda mediana per família de 27.813$. Els homes tenien una renda mediana de 23.750$ mentre que les dones 13.194$. La renda per capita de la població era de 12.997$. Aproximadament el 24,5% de les famílies i el 28,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Halfway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Halfway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Muralles de Santa Coloma de Queralt

Muralles de Santa Coloma de Queralt és un monument del municipi de Santa Coloma de Queralt (Conca de Barberà) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

De les antigues muralles només es conserven algunes torres al passeig de la Muralla i quatre portals. Les torres del Portal d'en Roca són de planta quadrada i actualment es fan servir com a habitatge. Una d'elles va ser restaurada a finals del segle XX i té merlets. Les torres del Portal de la Font també són de planta quadrada i han estat transformades per adaptar-les a habitatge. Conserven algunes espitlleres.
Al carrer Sant Roc es conserva una altra torre de planta quadrada on s'han practicat grans obertures per adaptar-ho a la funció d'habitatge.
El portal de Sanou o de Cervera té una doble arcada d'arc de mig punt, l'exterior és de dovelles petites i té una gran profunditat i l'interior té dovelles molt grans. Al costat del portal hi ha una torre de planta semi octogonal amb diferents finestres i balcons oberts al convertir-se en habitatge.
El portal de Santa Coloma té a sobre seu la Castlania, un edifici molt modificat al llarg del temps amb fet de pedra del país amb les cantoneres fetes amb grans carreus. El portal és una arcada d'arc de mig punt rebaixat adovellat per les dues bandes. El sostre que queda a l'interior del portal està fet amb bigues de fusta i tramades de guix. Damunt l'arcada a la part interior hi ha una petita capella amb la imatge de Santa Coloma.
El portal de Santa Maria o del Vicari, al costat de l'església, és d'arc rebaixat a les dues bandes; l'interior està cobert amb una volta de pedra reforçat a la meitat amb un arc adovellat. L'arrencada d'aquest arc per una banda queda tapada pel peu del campanar i per l'altre arrenca des d'una mènsula; a la clau de l'arc hi ha esculpit un escut amb la data de 1635. A sobre del portal hi ha les dependencies de la rectoria.
El portal d'en Martí, a la plaça del Portalet, és d'arc de mig punt adovellat i l'interior del pas és pla i té bigues de fusta.

## Història

La vila de Santa Coloma es va formar a partir de tres nuclis: la Vila Vella (al voltant de l'església), la Vila Nova (prop de la Carlania) i el castell. Aquests nuclis van anar creixent fins que es van unir, cap a la fi del segle xiii, i es va construir una muralla que els tancava. Aquesta muralla va ser ampliada diverses vegades.
Del portal de Sant Martí sortia el camí de la Llacuna conegut també com a camí dels Molins. Del portal de Santa Coloma sortia el camí ral de Montblanc i el camí del poblet de Savallà. Del portal del Sanou sortia el camí ral a Cervera, per això també se'l coneix com a Portal de Cervera (i també com a portal del Senyor).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Muralles de Santa Coloma de Queralt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juny 2012].

## Enllaços externs

* «Muralles de Santa Coloma de Queralt». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Josep Puig i Rocafort

Josep Puig i Rocafort (Barcelona, 2 d'agost de 1888 - Sabadell, 1941), conegut artísticament com a Capità Puig, va ser un aeronauta català del segle XX.
Era fill de Joan Puig i Canadell natural d'Olot i de Teresa Rocafort natural de Barcelona.El seu espectacle consistia en fer piruetes a un trapezi que penjava d'un globus a més de 100 metres d'alçada, sense xarxa ni corda de seguretat. Va morir a Sabadell el 3 d'agost de 1941, als 53 anys, en caure del globus davant la multitud que l'aclamava. Una possible causa de l'accident és que el globus anés sobrecarregat de gas i les emanacions maregessin l'equilibrista aeronauta.
El Capità Puig cobrava 1.200 pessetes per funció. El seu enterrament, però, va ser costejat per l'Ajuntament de Sabadell. Segons Diari de Sabadell al seu enterrament hi van acudir dues vídues.

## Referències

* 1 2 «Naixements.1888. Registre núm.4006. Jutjat "Instituto". (pdf pàg.29)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 02-08-1888.
* ↑ «Edición del martes, 05 agosto 1941, página 4 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 17 setembre 2020].
* ↑ Barberà, Jaume. «L'última actuació del Capità Puig a la ciutat», 29-08-2020. [Consulta: 17 setembre 2020].