OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Krzysztof Zanussi

Krzysztof Pius Zanussi (Varsòvia, 17 de juny de 1939) és un productor i director de cinema polonès.
Entre 1955 i 1955 Zanussi va començar a estudiar física a Varsòvia, per a incorparar-se seguidament als estudis de filosofia a Cracòvia. Entre 1960 i 1966 Zanussi es va formar com a cineasta a l'Escola Superior de Cinema de Łódź i amb el seu treball de final de carrera Śmierć prowincjała ja va obtenir els primers premis i reconeixements internacionals.
Struktura kryształu (1969) va ser la seva primera pel·lícula, a la qual van seguir altres produccions sovint caractaritzader per analitzar críticament el present i mostrar conflictes individuals i socials. Paralel·lament a la seva activitat de cineasta, Zanussi també va treballar per a la televisió i va col·laborar amb el seu amic Krzysztof Kieślowski en Amator, una pel·lícula sobre un director novell en la qual Zanussi s'interpreta a ell mateix.
Zanussi és docent de la Universitat de Silèsia, a Katowice i dona també classes a la European Graduate School (EGS) de Saas-Fee (Suïssa) com a professor de cinema europeu.
Entre les seves pel·lícules, Zanussi va rodar Z dalekiego kraju el 1981, sobre la vida del Papa Joan Pau II, interpretat per l'actor Cezary Morawski. Deu anys més tard, amb Życie za życie. Maksymilian Kolbe, el director polonès va portar a la pantalla gran la vida del frare Maksymilian Maria Kolbe.
El 2001 Zanussi va guanyar el Premi de Cinema Polonès a les categories de millor pel·lícula i millor guió pel seu drama Życie jako śmiertelna choroba przenoszona drogą płciową.
Persona non grata, rodada 4 anys més tard, va comptar també amb una bona acollida de la crítica, que li va concedir quatre Premis de Cinema Polonès.

## Filmografia

* Struktura kryształu (L'estructura del cristall), 1969
* Życie rodzinne (Vida de família), 1970
* Il·luminació (Iluminacja), 1972
* Bilans kwartalny, 1974
* The Catamount Killing (L'assassinat de Catamount), 1974
* Barwy ochronne, 1976
* Spirala (L'espiral), 1978
* Kontrakt, 1980
* Constans, 1980
* Z dalekiego kraju (D'un país llunyà), 1981
* Imperatyw (Imperatiu), 1982
* Rok spokojnego słońca (L'any del sol quiet), 1984
* Paradygmat, 1985
* Gdzieśkolwiek jest, jeśliś jest... (Siguis on siguis), 1988
* Stan posiadania, 1989
* Życie za życie. Maksymilian Kolbe (Viure per viure. Maksymilian Kolbe), 1990
* Silent Touch, 1992
* Cwał, 1995
* Our God's Brother, 1997
* Życie jako śmiertelna choroba przenoszona drogą płciową (La vida com a malaltia de transmissió sexual), 2000
* Suplement, 2002
* Persona non grata, 2005
* Il Sole Nero, 2007
* Serce na dłoni, 2008
* Rewizyta, 2009

## Referències

* ↑ Krzysztof Zanussi Arxivat 2010-05-27 a Wayback Machine. Pàgina web de l'institut European Graduate School. Inclou una biografia i filmografia (anglès)

## Enllaços externs

* Krzysztof Zanussi Arxivat 2010-05-27 a Wayback Machine. Pàgina de l'escola European Graduate School. Biografia i filmografia. (anglès)
* Krzysztof Zanussi a Internetowa Baza Filmu Polskiego (polonès)
# Spirídon Marinatos

Spirídon Nikolau Marinatos (en grec: Σπυρίδων Νικολάου Μαρινᾶτος, Lixuri, 4 de novembre de 1901 - Santorini, 1 d'octubre de 1974) va ser un dels principals arqueòlegs grecs del segle xx.
Va començar la seva carrera el 1929, a Creta, com a director del Museu arqueològic d'Iràklio, on va conèixer Sir Arthur Evans. A l'illa, va dirigir diverses excavacions a Amnissos, Dreros, Arkalochori, Vathypetro i Gazi, i hi va fer importants troballes. El 1937, va ser nomenat director del Servei d'antiguitats de Grècia, assumint, poc després, un càrrec de professor a la Universitat d'Atenes. En aquest període, va dirigir la seva atenció a la cultura micènica, realitzant diverses excavacions al Peloponès, destacant el descobriment d'una tomba intacta a Routsi, prop de Pilos. També va excavar a les Termòpiles i a Marató, a la recerca d'establir els llocs precisos en els quals les famoses batalles homònimes havien ocorregut.
El seu descobriment més notable va ser el jaciment d'Acrotiri, una petita ciutat minoica a l'illa de Santorini (anomenada també Thera, el seu nom antic), destruïda per una gran erupció que la va deixar sota un gruixuda capa de cendres i pumicita. Els sismes submarins que va produir l'erupció van destruir també els assentaments costaners més importants de Creta. Aquest esdeveniment ha estat vinculat, per diversos escriptors i mitjans de comunicació, amb el mite de l'Atlàntida. Amb la col·laboració de Nikos Pelekis, Marinatos va començar les excavacions a Acrotiri el 1967, i va continuar amb elles fins a la seva mort (producte d'un accident cervell vascular) el 1974. El va succeir el seu deixeble i col·laborador Khristos Dumas
Durant el règim conegut com a Dictadura dels coronels, Marinatos va treballar per al ministeri grec de cultura com a director general d'antiguitats. La proximitat que va mantenir amb els líders del règim, especialment el líder de la junta militar de 1967 a 1974, Georgios Papadopoulos, tenia base ideològica; Marinatos aspirava al fet que Grècia fos un país patriòtic i ordenat, i considerava que els coronels podien contribuir-hi. La seva tendència política li va crear problemes entre els seus col·legues acadèmics.
El seu llibre Creta i Micenes va ser publicat originalment en alemany, el 1960. El seu article més important, pel que fa a la seva influència, va ser «La destrucció volcànica de la Creta minoica» (Antiquity, 1939). Els escrits sobre les seves excavacions a Santorini han estat publicats en sis volums (1968-74). El seu últim article, «Vida i art a la Thera prehistòrica», va ser publicat el 1972.
El seu nom s'esmenta en el videojoc Indiana Jones and the Fate of Atlantis, el qual incorpora una etapa dedicada a Thera.

## Vegeu també

* Acrotiri
* Amnisos
* Civilització minoica
* Civilització micènica

## Referències

* ↑ Marinatos, Spirídon, Kreta und das Mykenische Hellas, 1960.
* ↑ Article reproduït al llibre Ancient Astronauts, Cosmic Collisions, and Other Popular Theories about Man's Past, Stiebing, William H. Jr., Prometheus Books, 1984.
* ↑ Proceedings of the British Academy, Vol. 57 (1972)

## Enllaços externs

* Archaeological site of Akrotiri Thera
# Elizabeth Fry

Elizabeth Fry (Norwich, 21 de maig de 1780 - Ramsgate, 12 d'octubre de 1845) va ser una filantropa i activista social anglesa. Membre de la Societat Religiosa d'Amics, va defensar durant tota la seva vida idees humanistes i reformistes, en especial respecte a la política penitenciària del seu país.
Fry va ser una de les principals impulsores d'un paquet legislatiu que feia més humà el tracte als presos, i pel qual va rebre el recolzament de la reina Victòria.
També va establir una escola d'infermeria, que més tard va inspirar Florence Nightingale a reclutar un equip d'infermeres durant la Guerra de Crimea. Després de la seva mort, l'alcalde de Londres va promoure la creació d'un asil per a pobres amb el seu nom, que es va inaugurar el 1849.
Va aparèixer al bitllet de 5 lliures del Banc d'Anglaterra entre 2001 i 2016. Va ser també una gran diarista, de la qual es conserven gran part dels escrits.

## Referències

* ↑ «Elizabeth Fry biography -» (en anglès). Biography Online.
# Abergement-lès-Thésy

Abergement-lès-Thésy és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 60 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Abergement-lès-Thésy era de 60 persones. Hi havia 19 famílies de les quals 4 eren parelles sense fills, 11 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 23 habitatges, 19 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 1 estava desocupat. 22 eren cases i 1 era un apartament. Dels 19 habitatges principals, 17 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 3 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 17 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 7 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Abergement-lès-Thésy el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 29 persones, 25 eren actives i 4 eren inactives. De les 25 persones actives 23 estaven ocupades (12 homes i 11 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 4 persones inactives 3 estaven jubilades i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària i 2 d'empreses de construcció.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un guixaire pintor i 1 fusteria.
L'any 2000 a Abergement-lès-Thésy hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 456 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Abergement-lès-Thésy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Abergement-lès-Thésy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Svengali

Svengali és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Archie Mayo, estrenada el 1931. Forma part de les adaptacions de la novel·la Trilby de George du Maurier, aparegut el 1894.

## Argument

A la placa de Svengali, s'indica professor de música i director d'orquestra. Amb el seu ajudant Gecko, es dona aires de compositor i busca fortuna amb les senyores que el seu reclam impressiona. Ha convençut una de les seves clientes, la senyora Orline, de deixar el seu marit per anar amb ell. Després d'un curs de cant, li revela que ha deixat el seu marit per a ell, sense pensió. Llavors, la rebutja. Marxa, espantada i l'endemà la notícia: La senyora Orline s'ha tirat al riu.
No tenint ja diners per pagar el lloguer, mendicarà amb veïns anglesos, els Taffy i Laird. Prova una manipulació que falla i els dos anglesos bromistes el llancen a un bany que no ha pres des de fa molt de temps. Marxen amb la seva roba per convocar els estudiants i burlar-se del professor polonès. Quan tornen, el joc s'ha girat contra ells i Svengali marxa amb un vestit tot nou i una cartera ben plena.
Svengali ha sentit tanmateix la jove i bonica Trilby cantar i és portat per la seva veu que surt d'un palau que hauria de ser abovedat, segons ell, com una catedral, fins i tot com el panteó, dirà observant-ho de molt prop. Però Trilby coneix Billie i l'amor neix davant el professor. Gelós, i amb el pretext de fer passar una migranya a Trilby, utilitza els seus talents d'hipnotitzador. Furiosos, els amics anglesos i el jove enamorat arriben massa tard. Li ha fet hipnosi. La jove dona no recorda més que de la migranya que ha desaparegut. Svengali ha arribat al final. Recorrent a la telepatia, fa acostar-se la jove que crida Liebchen (el meu àngel). Aconsegueix a penes resistir-se. Per guanyar diners, posa nua a les Belles Arts. Billie està indignat.
Trilby es deixa convèncer per Svengali que no mereix Billie. L'hipnotitzador simula el suïcidi de la jove al riu i marxa amb ella per fer espectacles. Es casa amb ell i Trilby es fa un cantant famosa. Però un dia, els amics anglesos reapareixen a la seva vida. Persuadit que Svengali exercita sobre Trilby una influència hipnòtica, Billie decideix anar a cadascun dels concerts. Tement que Trilby sucumbeixi a l'amor per Billie i que declara sentir com un trastorn, Svengali anul·la de cop tots els seus concerts i fuig amb la seva esposa a Orient. Billie els persegueix. Svengali, ja molt malalt, decideix donar un últim cop. Morint-se en el seu últim espectacle, llança una oració a Déu implorant-lo oferir en la mort el que no ha tingut en la seva vida: l'amor de la que estima. Déu el satisfà. La jove cau en l'escena i mor als braços de Billie.

## Repartiment

* John Barrymore: Mestre Svengali
* Marian Marsh: Trilby O'Farrell
* Donald Crisp: Mr. Laird
* Bramwell Fletcher: Billee
* Carmel Myers: Mrs. Honori
* Luis Alberni: Gecko
* Lumsden Hare: Mr. Taffy
* Paul Porcasi: Bonelli
* Rose Dione (mare de Trilby, no surt als crèdits)

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1931. Oscar a la millor fotografia per Barney McGill
* 1931. Oscar a la millor direcció artística per Anton Grot
# Sonia Kastner

Sonia Kastner és una empresària estatunidenca. El 2023, va ser inclosa en la llista 100 Women que la BBC publica anualment, per haver creat l'any 2019 l'empresa emergent Pano AI, que instal·la càmeres de vigilància en torres de telecomunicacions que, mitjançant tecnologia d'intel·ligència artificial, permeten detectar els incendis forestals en el seu primer estadi i així activar l'alerta als serveis d'emergència, guanyant temps per possibilitant-ne l'extinció abans que el foc es descontroli. L'any 2022, Kastner ja havia aparegut en la llista Women of Influence redactada per la revista Entrepreneur.

## Referències

* ↑ «BBC 100 Women 2023: Who is on the list this year?» (en anglès britànic). BBC News, 21-11-2023. Arxivat de l'original el 2023-11-21. [Consulta: 19 gener 2024].
* ↑ Bloomberg, Sara. «Startup Pano AI raises more funds to spot wildfires» (en anglès). bizwomen, 20-09-2022. Arxivat de l'original el 2024-05-23. [Consulta: 21 gener 2024].
* ↑ «100 Women of Influence in 2022» (en anglès). Entrepreneur, 04-10-2022. Arxivat de l'original el 2024-01-13. [Consulta: 21 gener 2024].
# Quint Servili Fidenat

Quint Servili Fidenat és el nom dels següents personatges:
* Quint Servili Fidenat, tribú consular sis vegades entre el 402 i el 386 aC.
* Quint Servili Fidenat, tribú consular els anys 382, 378 i 369 aC.
# Mas del Font

El Mas del Font és una masia de Reus (Baix Camp) situada a la partida de Blancafort o potser a la de les Forques Velles, a la vora dreta del barranc de Pedret, al sud-est del Camí Vell de Riudoms. És una hisenda important amb una gran masia moderna.

## Descripció

Es tracta d'un edifici amb una volumetria irregular, construït amb maons d'obra vista. Cal destacar la torre que alberga el dipòsit d'aigua, ja que configura un element arquitectònic singular, tant plàstic com visual, dins el conjunt. Aquesta torre és de planta octogonal, amb les cantonades definides en pedra, i amb una petita passera en la part superior.

## Història

Pau Font de Rubinat, polític i bibliòfil reusenc, va ajuntar diverses propietats que li havien pervingut per herència i va organitzar una finca de quaranta hectàrees, totes de secà, que va convertir en una finca productiva quan va unificar els terrenys i els va replanar per recollir les aigües pluvials. Va construir un pou «de dos metres i mig de diàmetre» que donava prou aigua, extreta amb bombes i conduïda per tota la finca per un sistema de tubs. Va construir també un dipòsit d'aigua a la torre, que podia contenir 42 m$^3$, que li eren suficients per regar la finca i donar aigua al bestiar, bàsicament dos o tres-cents porcs, i aviram (gallines oques, paons...) que tenien els seus habitacles vora el mas. Els conreus principals eren el blat, l'ordi i el moresc, i també patates, carxofes, faves, fesols, carabasses, cols i farratges, a més d'avellaners, olivers, garrofers, presseguers pomeres i pereres.
Per facilitar l'explotació va instal·lar un «tramvia sistema Décauville» que recorria uns 3 km i unia porcions de la finca amb els magatzems, espaiosos i airejats, alguns de fins a tres pisos, que a la planta baixa guardaven la maquinària destinada a treballar el camp.
S'hi havia de construir la casa dels propietaris, que es va encarregar a Lluís Domènech i Montaner, però no es va arribar a fer. Sí que es va urbanitzar el jardí, obra de Pere Caselles, que tenia fonts ornamentals i grans gàbies per ocells, arbrat exòtic, bambús, orquídies, i una col·lecció de rosers de tot el món.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 236. ISBN 8486387655.
* ↑ Pla especial urbanístic: catàleg de masos en sòl no urbanitzable, Reus. Reus: l'Ajuntament, 2004, p. 219-220.
* ↑ Anguera Nolla, Pere (comissari). Pau Font de Rubinat (Reus 1860-1948): vida i actuacions d'un bibliòfil catalanista [Catàleg d'exposició]. Reus: Museu Comarcal Salvador Vilaseca, 1997, p. 36-39. ISBN 8492083182.
# Línia evolutiva de Snorunt

Aquesta línia evolutiva de Pokémon inclou Snorunt, Glalie i Froslass.

## Snorunt

Snorunt és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus gel. Evoluciona a Glalie o Froslass.

## Glalie

Glalie és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus gel. Evoluciona de Snorunt.

## Froslass

Froslass és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus psíquic i tipus fantasma. Evoluciona de Snorunt.
Segons GamesRadar+, el disseny d'aquest Pokémon es basa en les yuki-onna del folklore japonès.

## Referències

* 1 2 3 «Pokémon Franchise Approaches 150 Million Games Sold» (en anglès). PR Newswire. Nintendo, 04-10-2005 [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ Sullivan, L. «17 Pokemon based on real-world mythology» (en anglès). GamesRadar+, 4 febrer 2014. [Consulta: 9 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Web oficial de Pokémon
* Snorunt a Bulbapedia (anglès)
* Glalie a Bulbapedia (anglès)
* Froslass a Bulbapedia (anglès)
Espècies de Pokémon :
# Llengües de l'alt Cross

Les llengües de l'alt Cross és una família de llengües que forma part de les llengües del riu Cross. Aquestes llengües es parlen sobretot a l'estat de Cross River, al sud-est de Nigèria. Le llengües que pertanyen a la família lingüística més parlades són el loko i el membe, que tenen uns 100.000 parlants cadascuna.

## Llengües

L'estructura interna estudiada per Cornell (1994) que va ser reproduïda per Williamson and Blench (2000) és:
| Upper Cross | Central   North–South  Koring–Kukele Oring (Koring) Kele (Kukele), Zekwe (Uzekwe) Ubaghara–Kohumono Kohumono: Humono (Kohumono), Gwune (Agwagwune), Umon Ubaghara  East–West  Ikom Loko: Lokaa, Lubila, Nkukoli Mbembe–Legbo Mbembe Legbo: Legbo (Gbo), Nyima (Lenyima), Yigha (Leyigha) Akpet: Ukpet-Ehom Agoi, Doko (Uyanga), Iyongiyong (Bakpinka) Kiong–Korop: Kiong (Kayon), Dorop (Korop), Odut |
Les sub-famílies lingüístiques de les llengües de l'alt Cross són: les llengües Agoi-Doko-Iyoniyong (3 llengües), l'Akpet (1 llengua), Llengües de l'alt Cross central (15 llengües) i les llengües Kiong-Korop (3 llengües).

## Referències

* 1 2 llengües de l'alt Cross a l'ethnologue
# Monchiet

Monchiet és un municipi francès situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2017 tenia 96 habitants.

## Demografia

El 2007 tenia 97 persones. Hi havia 39 habitatges cases. la població en edat de treballar era de 52 persones, 39 eren actives i 13 eren inactives.
L'any 2000 a Monchiet hi havia vuit explotacions agrícoles que conreaven un total de 345 hectàrees.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
# Platja de la Ribera del Molín

La platja de la Ribera del Molín està al concejo de Cudillero, en l'occident del Principat d'Astúries (Espanya) i pertany al poble de Castañera. Està situada en la Costa Occidental d'Astúries i presenta protecció per ser Paisatge protegit, ZEPA i LIC.

## Descripció

Té forma de petxina. El seu jaç està format per escasses sorres de gra gruixut i color fosc. Per localitzar la platja cal fer-ho prèviament amb els pobles de Castañeras i Santa Marina. L'accés és el mateix que per a les platges de Calabón i El Castro però en comptes de quedar-se en aquestes, cal avançar uns cent metres més fins a una costa molt escarpada plena de vegetació. En aquesta platja desemboca el «rierol del Cándano». La platja no té cap servei i l'única activitat possible és la pesca submarina. Es recomana portar calçat fort i robust, sobretot de sola.

## Referències

* 1 2 «http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.». Arxivat de l'original el 2015-04-03. [Consulta: 25 març 2015].
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 103. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Sonia Huguet

Sonia Huguet o Sonia Huguet-Raiwisque (nom de casada) (Saint-Avold, Mosel·la, 13 de setembre de 1975) va ser una ciclista francesa. El 2003 es va proclamar campiona nacional en ruta.

## Palmarès en carretera

* 2003
** Campiona de França en ruta
* 2004
** 1a a la Fletxa Valona

## Palmarès en pista

* 1996
** Campiona de França en puntuació
* 2004
** Campiona de França en puntuació
* 2005
** Campiona de França en puntuació

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Quint Servili Cepió

Quint Servili Cepió és el nom dels següents personatges:
* Quint Servili Cepió (cònsol 140 aC), cònsol el 140 aC amb Gai Leli que participà en la guerra lusitana contra Viriat
* Quint Servili Cepió el vell, cònsol de Roma (106 aC)
* Quint Servili Cepió el jove, pretor romà (100 aC)
* Quint Servili Cepió (tribú), tribú militar (72 aC)
# Mas del Fariner

El Mas del Fariner és un edifici de Garcia (Ribera d'Ebre) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situat a peu del camí de Balitxans, al sud est del nucli de Garcia.
Es tracta d'un molí fariner de planta rectangular i tres crugies que es troba en estat ruïnós. Constava de soterrani, planta baixa i pis, amb la coberta, avui inexistent, a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. La part més ben conservada és la façana principal, composta segons tres eixos simètrics d'obertures d'arc rebaixat al portal i al pis superior, i d'arc pla a la resta. Sota el portal s'entreveu un arc de mig punt ceràmic. El parament dels murs és de pedra irregular lligada amb fang. Davant la façana posterior hi ha una gran bassa. La construcció es troba coberta de vegetació.

## Referències

* 1 2 «Mas del Fariner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].