OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Pallerols

El Mas Pallerols és una masia del municipi de Sant Feliu de Pallerols (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil orientat a llevant amb teulada a dues vessants. A la porta principal hi ha escrit amb lletres en relleu «Lluís Arbat de Pallerols 1922». Al costat i en una porta davantera hi ha escrit: «Joan Arbat me fecit 1778». A la part davantera hi ha sis arcades que conformen una galeria. Tota la casa està envoltada per un mur. A la banda esquerra i fora de la zona encerclada hi ha una pallissa.

## Història

Es creu que l'antic nom de «payerols» ha donat nom al municipi. Això ens fa pensar en una antiga edificació que es podria remuntar als segles x-xi. L'any 1483 Francisca de Payerols es casà amb l'hereu de La Fàbrega, anomenat Marturià Fàbrega, enllaçant-se les dues grans cases del terme. Als segles xviii-xix la casa va sofrir diverses transformacions.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas Pallerols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].

## Enllaços externs

* Foto històrica del 1982: Molera, Joan «Mas Pallerols (1)». Calaix. Generalitat de Catalunya, 01-12-1982.
# Mas Pagès (Regencós)

El Mas Pagès és una obra de Regencós (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat als afores del poble de Regencós, cap al sud al costat de la carretera que va a Palafrugell, i a la vora de la riera dels Molins. Està compost per un primer nucli, del segle xvii, cobert a dues aigües, i d'uns altres cossos adossats posteriorment al voltant d'aquell nucli. L'estructura portant de tot, és de pedra i morter de calc, i les cobertes estan fetes amb teula àrab.

## Referències

* ↑ «Mas Pagès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Dreta (desambiguació)

«Dreta» té aquests significats:
* La dreta és la banda d'una persona que, quan mira cap al sud, correspon a ponent. És, per tant, una direcció relativa, ja que depèn del punt de vista de l'observador (una mateixa direcció serà dreta o esquerra en funció d'on se situï la referència). S'oposa a l'esquerra. Les persones dretanes són les que tenen la seva lateralitat a la dreta.
* Política: s'associa la dreta als partis conservadors, defensors del neoliberalisme i democristians. Acostumen a defensar una moral tradicional de base judeocristiana i poc intervencionisme econòmic de l'Estat.
* Psicologia: sovint s'associa l'hemisferi dret del cervell a les parts més creatives i intuïtives de la persona. Allà estarien localitzades les àrees responsables de les emocions, del pensament integral i no racional. L'evidència científica afirma que les funcions cerebrals no estan tan lateralitzades, si bé és cert que hi ha un predomini de la part dreta en el pensament holístic i els sentiments.
Viccionari
# Dret subjectiu

El dret subjectiu són les facultats o potestats jurídiques inherents a l'individu per raó de naturalesa, contracte o una altra causa admissible en dret. Un poder reconegut per l'ordenament jurídic a la persona perquè, dins del seu àmbit de llibertat actuï de la manera que estima més convenient per tal de satisfer les seves necessitats i interessos al costat d'una corresponent protecció o tutela en defensa, encara que sempre delimitat per l'interès general de la societat. És la facultat reconeguda a la persona per la llei que li permet fer determinats actes, un poder atorgat a les persones per les normes jurídiques per a la satisfacció d'interessos que mereixen la tutela del dret. Un dret subjectiu neix per una norma jurídica, que pot ser una llei o un contracte, a través d'un acord de voluntats perquè pugui fer efectiu aquest dret sobre una altra persona determinada. La cara contraposada d'un dret subjectiu és un deure. Tot dret suposa per a una o més persones una obligació de respectar-lo, ja sigui de forma activa (obligació de fer) o passiva (obligació de no fer).
Es consideren els drets subjectius com una de les bases de l'ordenament jurídic emfatitzant la primacia del consens entre els individus com a font de legitimitat, en contraposició a les que emfatitzen que la validesa de les institucions no se subjecta al lliure albir d'aquells que neixen en el seu si, també anomenades "del dret objectiu". La lliure acceptació per part dels membres d'una comunitat de l'ordre que els subjecta a la mateixa representada per Jean-Jacques Rousseau i el seu "contracte social" - es topa, als ulls dels representants del dret objectiu (el màxim exponent és Hegel) amb una dificultat que des del seu punt de vista és insalvable: els membres d'una comunitat no poden fundar la seva possibilitat ni la legitimitat de les seves institucions en algun tipus de "consens", ja que aquesta comunitat preexisteix als seus membres, ja és aquí constituïda en les seves institucions i cada persona troba el seu estatus de tal en el seu si gràcies a la seva integració a aquestes. El dret subjectiu també designa la facultat de fer o exigir alguna cosa que la norma reconeix a favor d'un subjecte.

## Vegeu també

* Drets Humans
* Cartera de serveis socials de Catalunya

## Referències

* ↑ Durán y Lalaguna, Paloma. Notas de Teoría Del Derecho (en castellà). Universitat Jaume I, 1997, p.114. ISBN 8480211709.

## Enllaços externs

* Article enciclopèdia
# El rei de la fi del món

El rei de la fi del món (títol original en anglès, Edge of the World) és una pel·lícula dramàtica d'aventures dirigida per Michael Haussman i protagonitzada per Jonathan Rhys Meyers com el soldat i aventurer britànic James Brooke (1803–1868), el primer Rajah blanc de Sarawak. La pel·lícula també compta amb Atiqah Hasiholan, Dominic Monaghan, Hannah New i Josie Ho. El guió va ser escrit per Rob Allyn, qui també va produir la pel·lícula. Es tracta d'una coproducció entre Malàisia, la Xina, els EUA i el Regne Unit. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Referències

* ↑ «StackPath». www.thehollywoodnews.com. [Consulta: 28 març 2021].
* ↑ S, Ian; well. «First trailer for Lord of the Rings and Vikings stars' new movie Edge of the World» (en anglès britànic). Digital Spy, 15-03-2021. [Consulta: 28 març 2021].
* ↑ «El rei de la fi del món». Goita què fan, ara!. [Consulta: 12 maig 2023].
# Mas Llorà Petit

El Mas Llorà Petit és una obra de Rupià (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Mas de planta rectangular amb carener perpendicular a la façana i coberta a dues aigües, al cos principal. La volumetria de mas és de planta baixa i pis, amb uns cossos annexes de planta baixa. Actualment té les façanes sense arrebossar, la pedra queda al descobert en les llindes i muntants de les obertures. Exteriorment es distingeix una important rehabilitació de les façanes del cos principal. Hi ha una sèrie de construccions aïllades: un cobert de fusta per emmagatzemar eines del jardí i un porxo amb barbacoa. Aquest edifici podria ser anterior al segle xix.

## Referències

* ↑ «Mas Llorà Petit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Eanred

Eanred va ser rei de Northúmbria, després d'Aelfwald II. Hi ha poc que se sàpiga amb certesa sobre Eanred. L'única referència que la Crònica anglosaxona fa sobre aquest període de la història de Northúmbria és que l'any 829 Egbert va capitanejar un exèrcit contra aquest país, que va arribar fins a Dore, on es van trobar amb Eanred i li van oferir que se sotmetés com a rei vassall, cosa que va acceptar i llavors els de Wessex van tornar a casa, per tant, almenys temporalment Egbert va estendre la seva hegemonia sobre tots els regnes anglosaxons.
El cronista Roger de Wendover va escriure que Eanred va regnar del 810 fins al 840, i Simeó de Durham assegurava que el seu regnat va durar 33 anys. Recentment s'ha trobat una moneda encunyada amb el seu nom, que s'ha datat al voltant de l'any 850, una datació basada en el disseny de la moneda. Tenint en compte la turbulenta història de Northúmbria en aquest període, un regnat d'aquesta durada fa pensar que Eanred va ser una figura amb carisma. Una generació després, però, el regne de Northúmbria va deixar d'existir.
Eanred era fill d'Eardwulf, que va ser deposat per Ælfwald II l'any 806. Segons Simeó de Durham, Ælfwald va governar durant dos anys abans que Eanred el succeís; però en la bibliografia dels francs es diu que Eardwulf, després d'haver-lo deposat, va ser rebut a la cort de Carlemany i també en la cort papal de Lleó III i que va tornar escortat a Northúmbria per recuperar el tron. Això fa que no quedi en dubte si el veritable regant d'Eanred va quedar interromput; el que sí que coincideixen totes les fonts documentals és en assegurar que ell va ser succeït pel seu fill Æthelred.
Durant el govern d'Eanred es va fer servir per primera vegada un tipus de moneda anomenada styca, més petita que la sceat, a la qual va acabar reemplaçant. Les noves monedes tenien un menor contingut de plata i en la següent generació de monedes es va substituir la plata per un aliatge de zinc. Se'n conserven moltes monedes que van ser encunyades a York, en les quals apareixen inscrits els noms de diversos encunyador, cosa que fa pensar que se'n fabricaven en grans quantitats. L'historiador Higham creu que hi havia en circulació centenars de milers de stycas. La distribució de les monedes que s'han trobat suggereix que el principal ús va ser el comerç exterior i que, a banda del pagament d'impostos, les monedes no es feien servir gaire en la vida diària de la gent de Northúmbria.

## Referències

* ↑ Hughes, 2007, p. 266.
* ↑ Metcalf, 1987, p. 29.
* ↑ Oman, 1921, p. 398.
* ↑ Fulk, 2015, p. 359.

## Bibliografia

* Fulk, R D. A History of Old English Meter. University of Pennsylvania Press, 2015.
* Higham, Nick J. The Kingdom of Northumbria AD 350–1100. Sutton, 1993. ISBN 0-86299-730-5.
* Hughes, David. The British Chronicles, Volum 1. Heritage Books, 2007.
* Metcalf, D M. Coinage in ninth-century Northumbria: the Tenth Oxford Symposium on Coinage and Monetary History. B.A.R., 1987.
* Oman, Charles. England Before the Norman Conquest. Рипол Классик, 1921.
# El Casal (Balsareny)

El Casal és un edifici del municipi de Balsareny (Bages) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa aïllada que vol imitar l'estructura d'un mas. L'edifici té la coberta a dues aigües i el carener perpendicular a la façana. La construcció té dues plantes. S'hi accedeix per una escala de pedra que condueix a la porxada, de tres arcs, també de pedra picada.
El pis superior queda centrat per tres finestres rectangulars, emmarcades amb pedra, que componen una façana simple però ben proporcionada. Dos medallons de pedra decoren la façana.
A la capella del casal, dedicada a la Mare de Déu de Montserrat, es conserven unes pintures murals de Josep Obiols, de 1945.

## Història

L'edifici, projectat el 1945 i acabat el 1947, va ser construït amb funció d'hospital per assegurar l'assistència de malalts del terme de Balsareny. L'obra es va dur a terme gràcies al mecenatge de l'industrial Ricard Viñas que en va fer donació al poble. El 1947 ja s'hi internà el primer malalt. És regentat per les germanes Josefines de la Caritat de Vic, que ja tenien cura dels malalts del terme des de l'any 1926, molt abans de la construcció del casal.
Una dècada més tard de la seva construcció ja resultava insuficient i fou necessari l'ampliació d'un pavelló, en les despeses d'ampliació de la qual hi van col·laborar veïns i empreses del terme. Té capelleta dedicada al culte.
Avui té la funció de residència per avis, amb una cabuda fins a 30 places.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Casal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
* ↑ «Llocs d'interès». Ajuntament de Balsareny. Arxivat de l'original el 23 de desembre 2014. [Consulta: 24 desembre 2014].
# El Casal (Sant Julià de Vilatorta)

El Casal és una obra del municipi de Sant Julià de Vilatorta (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta quadrada (12x12mts) coberta a dues vessant amb el carener perpendicular a la façana la qual es troba orientada a ponent. Consta de planta baixa i golfes. La casa està envoltada per diverses edificacions, algunes de les quals són d'edificació recent i tanquen el barri. La façana presenta un portal rectangular amb llinda datada, al damunt s'hi obren finestres una de les quals té l'ampit motllurat i un desaigua de pedra, a les golfes hi ha dues finestres més. Totes les construccions es troben assentades damunt la pedra que una lleugera inclinació cap a ponent. S'hi conserva una cisterna excavada a la roca. És construïda amb pedra basta unida amb morter, arrebossat i afegitons de totxo a la part moderna.
Existeix una cabana, situada al NO del mas de planta quadrada (6mx6m), coberta a dues vessants (la sud més extensa que la nord), amb el carener perpendicular a la façana, situada a llevant. Consta de planta baixa i primer pis.
La façana presenta un portal d'arc còncau de totxo i un portal rectangular a la part dreta amb un altre portal de les mateixes característiques al damunt el qual s'accedeix a través d'una escala de peu. Cal destacar el gran paral·lelepípede de pedra situat a l'angle (SE). A migdia el mur és cec. A ponent s'hi adossa un cobert i al nord s'hi adossa un altre cos cobert a una sola vessant d'uralita. La resta de l'edificació és de pedra basta unida amb morter. L'estat de conservació és mitjà.

## Història

Masia de la qual les úniques notícies que tenim ens les proporcionen la mateixa edificació: portal 1743 i la rajola del ràfec del 1929. En direcció llevant dalt d'un turó hi ha una pedrera d'on es va extreure la pedra per bastir el Seminari de Vic. La història de la cabana va unida a la del mas.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Casal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# El Carreu

El Carreu és una masia de Tuixent, al municipi de Josa i Tuixén, a la comarca catalana de l'Alt Urgell. Està situada al sud-oest del poble de Tuixent.
# El Casal (Bellmunt del Priorat)

El Casal és un edifici del municipi de Bellmunt del Priorat (Priorat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa, un pis i golfes, obert per teulada a dos vessants. La façana, aliena a la tipologia popular, presenta una porta principal de llinda de pedra, recta, i una porta auxiliar i una finestra a la planta baixa, tres balcons separats per falses columnes que arriben a un fris recte sota teulada i que separen també les corresponents finestres de les golfes. L'interior ha estat convenientment modificat per a complir amb les funcions pròpies d'un estatge social. És de destacar el celler i una porta de fusta tallada al primer pis.

## Història

La casa degué ser aixecada durant el segle xix per la família Gil, que la vengué a una societat obrera en temps de la Segona República. Acabada la Guerra Civil, l'edifici passà a mans de la creditora de la societat, per impagament del préstec obtingut per a adquirir-la. Els baixos, però, continuaren essent ocupats pel cafè del poble. Durant la dècada de 1970 la societat "El Casal" aconseguí comprar l'edifici que, convenientment restaurat i modificat, constitueix avui el més important element de la vida social.

## Referències

* 1 2 «El Casal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «El Casal». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Mas del Vilar (Rupit i Pruit)

El Mas del Vilar és una masia de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana, situada a ponent. Consta de planta baixa i pis i es troba assentada sobre el desnivell del terreny. La façana presenta el portal rectangular i una finestra a la planta i una altra al primer pis, totes de pedra picada. A migdia s'hi adossa un porxo, sostingut per pilars, en molt mal estat. A llevant s'obre un portal a la planta i dues finestres a cada pis. A l'angle Nord-oest s'hi adossava l'antic forn.
El parament és de granit vermell unit amb fang i morter de calç.

## Història

Antiga masia que es troba registrada al fogatge de la parròquia i terme de Sant Joan de Fàbregues de l'any 1553. Aleshores habitava el mas un tal Joan Vilar de Caros (possiblement vingut de Querós, poble veí dins la demarcació de Girona).
Malauradament el mas es troba deshabitat i el seu abandonament és total. A la banda de ponent conserva una llinda d'una finestra datada però degut al deteriorament de la pedra no és possible desxifrar-la.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas del Vilar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Matalebreras

Matalebreras és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita amb Muro de Ágreda, Ólvega, Montenegro de Ágreda, Castilruiz i Fuentestrún.

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Matam

Matam és una ciutat del nord-est del Senegal, a la riba del riu Senegal. És la capital de la regió de Matam, i del departament de Matam (el més gran dels tres que formen la regió). El 2007 tenia una població estimada de 17.324 persones
A Matam hi ha mines de fosfats. Hi ha dipòsits propers a Bofal al sud de Mauritània. Però l'activitat principal és l'agricultura. Els habitants són principalment peuls o halpoulaars.
Matam fou fundada per Farba Boubou Samba Gaye, vers 1512. El 1858 Louis Faidherbe hi va fundar un fort. El 1918 s'hi va crear una escola francesa. La vila fou erigida en comuna el 1952.

## Referències

* Ahmadou Kane, Matam et sa région, Dakar, Université de Dakar, 1977, 363 p. (Thèse de 3e cycle de géographie)
* C. Laigret, « Matam, cercle du Sénégal », Cahiers d'Outre-mer, n° 1, Paris, 1934, p. 3-15
* J. Le Roy, « Monographie d'Afrique noire : Matam Sénégal », Annales africaines, Paris, 1958, p. 235-243
* C. M. Ly, La vie politique dans le cercle de Matam de 1945 à 1960, Dakar, Université de Dakar, 1984 (Mémoire de maîtrise)
* Ousmane Ngueme, L'évolution économique du cercle de Matam de 1930 à 1960. Contribution à l'analyse du processus de marginalisation de la vallée du Sénégal, 1994, 162 p. (Mémoire de Maîtrise)
* Alassane Niane, L'école coloniale à Matam, 1898-1960, Dakar, Université Cheikh Anta Diop, 1999, 137 p. (Mémoire de Maîtrise)
* Ousmane Samb, Analyse climatique d'une station synoptique, Matam 1946-1975, Dakar, Université de Dakar, 1980, 127 p. (Mémoire de Maîtrise géographie)
* I. Seck, Les litiges fonciers dans le cercle de Matam de 1920 à 1960, Dakar, Université de Dakar, 1990
Viccionari
# El Clarà (Vic)

El Clarà és una masia de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una gran masia de planta basilical amb coberta a doble vessant de teula àrab amb carener perpendicular a la façana. Consta de planta baixa, pis i golfes. La porta d'entrada és un arc adovellat de mig punt. Algunes obertures també estan emmarcades amb llindes i brancals de pedra picada. Al primer pis té balcons.
La masia té un cos afegit amb grans finestrals.

## Referències

* 1 2 «El Clarà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# El Clapers

El Clapers és una masia del terme municipal de Granera, a la comarca catalana del Moianès. Pertany a la parròquia de Sant Martí de Granera.
Està situada a 744,5 metres d'altitud, a prop i al sud-est del poble de Granera, a tocar de l'Óssol i de la Païssa, a l'esquerra del torrent de l'Óssol. És a llevant del Serrat del Clapers, a prop del límit meridional del terme. Actualment és un munt de ruïnes.
S'hi accedeix des de la masia de l'Óssol, de la qual es troba a 180 metres al sud-est. La major part del trajecte s'ha de fer camp a través.

## Bibliografia

* Garcia-Pey, Enric. Granera: recull toponomàstic. Barcelona: Institut Cartogràfic de Catalunya - Societat d'Onomàstica, 2004 (Col·lecció "Monografies", 26). ISBN 978-84-393-6526-8.
* Rodríguez Lara, José Luis. «Granera». A: Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009 (Col·lecció "Camí Ral", 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
# El Clascar (Bertí)

El Clascar, també conegut com el castell de Bertí, és una edificació en estat ruïnós del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca catalana del Moianès. Pertany a l'antic poble rural de Bertí. Està situada a la part alta dels Cingles de Bertí, molt a prop i a migdia de l'església de Sant Pere de Bertí, a la parròquia de la qual pertangué. És a l'extrem oriental del terme de Sant Quirze Safaja. Al seu sud-oest hi havia hagut la masia de Can Saloma. S'hi accedeix per un antic camí rural, actualment corriol, que des de Sant Pere de Bertí s'adreça cap al sud, i en uns 650 metres mena al Clascar. En vehicle, la pista que hi permet l'accés surt del mateix lloc, però fa la volta més a l'est. El 1949 va ser catalogat com a Bé Cultural d'Interès Nacional, ja que el seu origen està relacionat amb un castell medieval.

## Etimologia

Joan Coromines establí que Clascar prové de Castellar, de manera similar a castlà, forma medieval per a un concepte semblant (el castellà, o cavaller que ostenta la possessió d'un castell).

## Descripció

És una masia que va ser restaurada i ampliada amb una gran torre rodona a inicis del segle xx. L'edifici actual és fruit de la reforma que es va realitzar a principis de segle XX a l'antiga masia. D'aquesta encara en podem veure l'estructura formada per tres crugies paral·leles, planta baixa, pis i coberta a dues vessants. S'hi van afegir tres cossos laterals, el de la dreta sobresurt més i a la banda de darrere té una torre de planta circular. Hi ha alguns elements gòtics (finestres, impostes d'arc, etc.) i d'altres que imiten la tipologia romànica i la gòtica, així com elements arabitzants. El cos de la dreta està coronat per merlets. Actualment es troba en estat ruïnós i molts elements han estat robats.

## Història

És una casa forta documentada el 1298. S'ha identificat el Clascar com el castell del Bertí, del qual se'n conserven notícies documentals des de l'any 978. en un document del 1370 apareix Guillem Clascar sota el domini de la família Centelles. L'any 1615 se l'anomena "domus" i havia passat als senyors de Bell-lloc. A principis del segle xx es va reformar l'antiga masia i es va convertir en un fantasiós castell on es barregen elements gòtics autèntics i imitacions. Havia existit el projecte de convertir-lo en un hotel, però no es portà a terme. L'obra, iniciada pels últims propietaris, els Almirall, va quedar inacabada. Té una curiosa capella, dedicada al Sant Crist.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «El Clascar de Bertí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
* ↑ COROMINES, Joan. "Clascar". Dins Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. II Bi-C. Barcelona: Curial Edicions Catalanaes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-902-0

## Enllaços externs

* El Clascar en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* Vídeo: El Clascar o castell de Bertí