OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pugó de la menta

El pugó de la menta (Aphis affinis) és una espècie monòfaga d'hemípter esternorrinc de la família Aphididae.

## Distribució

Present al sud d'Europa, Rússia, l'Orient Mitjà, l'Índia (Karnataka) i Pakistan.

## Descripció

És xicotet (1-2 mm) i fosc, d'un color verd grisenc a quasi negre, generalment s'agrupa en els àpexs caulinars on són les tendres fulles superiors i els brots. Els pugons estan coberts per una prima capa de cera. Les antenes són aproximadament 2/3 del cos amb els últims segments foscos, mentre que els restants són pàl·lids. Els sifons són foscos, més fosc que la cauda. Aquesta és amplament arrodonida a l'àpex, amb 4 -7 pèls. Normalment, les femelles àpteres són més grans que les alades.
Aquesta espècie està molt relacionada amb A. gossypii, però amb les antenes relativament més curtes, una excreció de mel de melada molt baixa, però les fulles també provoquen que s'arrissen i deformen.

## Ecologia
### Plantes hoste

S'alimenta de la saba de multitud d'espècies del gènere Mentha, a excepció del poliol (Mentha pulegium). També s'ha descrit sobre alfàbrega i romer.

### Enemics naturals

La majoria de depredadors són coccinèl·lids, com ara Brumoides suturalis, Cheilomenes sexmaculata i Coccinella transversalis.

## Implicacions agronòmiques

No assoleix l'estat de plaga, encara que és un dels possibles vectors del virus del mosaic del cogombre (CMV).

## Referències

* ↑ http://www.fauna-iberica.mncn.csic.es/faunaib/arthropoda/insecta/hemiptera/aphididae/aphidinae.php
* ↑ http://www.nbair.res.in/Aphids/Aphis-affinis.php Arxivat 2018-05-14 a Wayback Machine.
* ↑ http://bladmineerders.nl/parasites/animalia/arthropoda/insecta/hemiptera/sternorrhyncha/aphidoidea/aphididae/aphidinae/aphidini/aphis/aphis-affinis/
* ↑ https://books.google.cat/books?id=_juxCOW7LkgC&lpg=PA295&ots=T5vvQADJ3y&dq=%22Aphis%20affinis%22&hl=ca&pg=PA295#v=onepage&q&f=false
# Jonas Martin

Jonas Martin (Besançon, 9 d'abril de 1990) és un futbolista professional francès que juga com a migcampista ofensiu per l'RC Strasbourg Alsace.

## Carrera de club
### Montpellier

Martin es va formar al planter del Montpellier HSC. L'abril de 2011, va renovar el seu contracte amb el club fins al 2015. El 2 de setembre de 2011 fou cedit a l'Amiens SC de la Ligue 2 per un any.
El maig de 2014, Martin va ampliar el seu contracte amb el Montpellier fins al 2017.

### Betis

El 9 de juny d e2016, Martin va signar un contracte per tres anys amb el Reial Betis de La Liga.

## Referències

* ↑ «Jonas Martin». espnfc.com [Consulta: 28 desembre 2015].
* ↑ «Jonas Martin prêté Amiens» (en francès). Montpellier HSC, 02-09-2011. [Consulta: 1r juliol 2016].
* ↑ «Jonas Martin prolonge au MHSC jusqu'en 2017!» (en francès). Montpellier HSC, 16-05-2014. Arxivat de l'original el 22 de maig 2014. [Consulta: 1r juliol 2016].
* ↑ «Jonas Martin, second Real Betis signing for season 2016/2017». Real Betis, 09-06-2016. Arxivat de l'original el 17 d'agost 2016. [Consulta: 1r juliol 2016].

## Enllaços externs

* Jonas Martin a footballzz.co.uk
* Jonas Martin, Estadístiques a la lliga francesa a LFP.fr (francès)
* Fitxa a Football Database
# Jordi de Laodicea

Jordi de Laodicea va ser un dels caps de la secta dels semiarrians durant les lluites eclesiàstiques del segle iv.
Va néixer en el si d'una família d'Alexandria on probablement va viure de jove. Era prevere de l'església d'Alexandria abans del concili de Nicea de l'any 325, i va intentar calmar la irritació causada per la disputa entre el bisbe Alexandre i Arri. Extractes de les seves cartes a les dues parts es conserven gràcies a Atanasi, on diu que el Fill era obra del Pare; aquesta opinió probablement va ser la que va portar a la seva deposició com a prevere encara que Anastasi diu que eren altres càrrecs presentats contra ell, però no diu quins. Ell mateix diu que va ser deposat per les seves divergències (διὰ τὴν κακίαν αὐτοῦ), i probablement volia fer referència a les seves heretgies.
Després hauria estat prevere a Aretusa a Síria i aviat va succeir Teodot al bisbat de Laodicea de Síria. Anastasi diu que es va autoproclamar bisbe, càrrec que segurament va obtenir amb el suport dels arrians i que probablement ja exercia abans del concili d'Antioquia el 329 o 330 en el qual es va deposar Eustaci d'Antioquia, ja que la seva signatura apareix a les actes.
Va donar suport a Eusebi d'Emesa quan el van expulsar de la seva seu i va procurar que fos restaurat. L'any 335 era present al concili de Tir però no va anar al concili de Sàrdica el 347 (els seus enemics diuen que per por) on el van deposar i excomunicar, sentencia que després no es va portar a efecte.
Va admetre a la comunió al patriarca Ciril de Jerusalem que havia estat deposat el 358 pel bisbe Acaci de Cesarea de Palestina, i el 359, al front dels semiarrians que predominaven en molts llocs va aconseguir la seva reposició al concili de Selèucia d'Isàuria.
En aquest temps Jordi s'enfrontava als ortodoxos d'un cantó i als aecians i anomeans de l'altra. Al concili d'Ancira de l'any 358 hi va escriure una carta contra Eudoxi d'Antioquia al que va acusar de ser deixeble d'Aeci l'impiu. Va excomunicar a Apol·linar, lector a l'església de Laodicea per l'amistat que tenia amb Atanasi i va prendre part en el nomenament de Meleci com a bisbe d'Antioquia. Va escriure un dels tres discursos lliurats a l'emperador Constanci II, on es va veure que el de Jordi era el menys ortodox i el de Meleci el que més. Mort Constanci II el novembre de l'any 361, Jordi desapareix de la historia. Fabricius, que l'inclou a la Bibliotheca Graeca, diu que en els seus últims temps es va afiliar a la secta dels eunomians, però no hi ha proves que ho confirmin.
Les seves obres principals són:
* 1. Cartes a Alexandre bisbe d'Alexandria i als arrians de la ciutat.
* 2. Ἐγκώμιον εἰς Εὐσέβιον τὸν Ἐμισηνόν, Encomium Eusebii Emiseni, que conté una descripció del Concili d'Antioquia.
* 3. Una obra contra els maniqueus, perduda, que menciona Heraclià de Calcedònia.

## Referències

* ↑ «George of Laodicea | Egyptian bishop» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
* ↑ Atanasi. De Synodis, 100, 17
* ↑ Smith, William (ed.). «Georgius of Laodiceia». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 28 desembre 2022].
# Josep Manresa Clar

Josep Manresa Clar (Llucmajor, Mallorca, 1938 - Llucmajor, 13 d'abril de 2002) fou un pintor postimpressionista mallorquí.
Manresa estudià pintura a Llucmajor, Palma, Barcelona i Brussel·les. El 1966 feu la primera exposició individual a Palma. Posteriorment exposà a diferents indrets de les Illes Balears, de la Península i a Nova York. La seva obra s'inscriu en el corrent postimpressionista local.

## Referències

* ↑ «Fallece en Llucmajor el pintor Josep Manresa Clar». Última Hora, 14-04-2002.
* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca. Palma: Promomallorca, 1988-2004. ISBN 84-86.617.17-2.
# Josep Manuel Granadero Lorca

Josep Manuel Granadero Lorca (Cornellà de Llobregat, Baix Llobregat, 23 de març de 1972) és un atleta i corredor de curses de muntanya i curses de fons.
Com a membre del Centre Excursionista d'Abrera, ha estat guanyador en multitud de curses de muntanya, tant en ruta com en pista. Entre els seus millors resultats hi ha la victòria en el Campionat de Catalunya de 10 quilòmetres del 1999, o en el de mitja marató del 2007, i en el de curses de muntanya del 2010. A escala estatal fou tercer classificat en el Campionat d'Espanya de marató el 2007, i a escala internacional fou campió del món de curses de muntanya (Buff Skyrunner World Series) per equips amb la selecció catalana els anys 2005 i 2006. També és entrenador del Club Atlètic Abrera. Altres probes en les quals ha fet podi han estat la clàssica Pujada Igualada-La Tossa de Montbui del 2009, quedant en primera posició, o la Marató del Mediterrani del 2007, en la qual va quedar en tercera posició.

## Referències

* 1 2 «Josep Manuel Granadero Lorca». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Josep M. Granadero i Noemí Moreno guanyen la 37ª pujada a La Tossa». Anoia Diari, 15-12-2009 [Consulta: 26 desembre 2019].
* ↑ «Resultados - Maratón del Mediterraneo». Reial Federació Espanyola d'Atletisme. [Consulta: 26 desembre 2019].
# Josep Camprubí i Duocastella

Josep Camprubí i Duocastella (Manresa, 11 de desembre de 1954) va ser l'alcalde de Manresa entre els anys 2006 i 2011, i regidor de l'ajuntament des del 1999.
És l'alcalde d'aquesta ciutat des del 29 d'abril del 2006 quan el seu predecessor Jordi Valls va dimitir per poder accedir al càrrec de Conseller de Treball i Indústria de la Generalitat de Catalunya en el govern de Pasqual Maragall. Josep Camprubí, vinculat al PSC-PSOE, va ser elegit alcalde el 2007.

## Referències

* ↑ Morros, Jordi. «Una peça clau del pòquer d'alcaldes de Manresa». Regió 7, 12-06-2020. [Consulta: 16 gener 2022].
# Província de Hưng Yên

La província de Hung Ien (en vietnamita: Hưng Yên) és una de les províncies que conformen l'organització territorial de la República Socialista del Vietnam. La capital és Hưng Yên.
Hưng Yên està situada a la regió de delta del riu Vermell (Đồng Bằng Sông Hồng). Aquesta província posseeix una extensió de territori amb una superfície de 923,1 quilòmetres quadrats.
La població és d'1.134.100 persones (segons el cens de l'any 2005). La densitat poblacional és de 1.228,58 habitants per quilòmetre quadrat.
# Província de Jaime Zudáñez

La província de Jaime Zudáñez és una de les deu províncies del Departament de Chuquisaca a Bolívia. La capital és Presto.
# Psammotis

Psammotis és un gènere d'arnes de la família Crambidae. El gènere va ser erigit per Jacob Hübner el 1825.

## Taxonomia

* Psammotis orientalis Munroe & Mutuura, 1968
* Psammotis pulveralis Hübner, 1796
* Psammotis turkestanica Munroe & Mutuura, 1968

## Espècies antigues

* Psammotis decoloralis Turati, 1924

## Referències

* ↑ Nuss, M. «GlobIZ search», 2003–2011. [Consulta: 28 octubre 2011].

## Enllaços externs

* UKMoths
* Lepidoptera of Sweden
* Savela, Markku. «Psammotis Hübner, 1825». [Consulta: 19 febrer 2018].
# Josefina Vidal

Josefina Vidal (Barcelona, segle XX) és una intèrpret i periodista d'origen català. Va llicenciar-se com a periodista i posteriorment va emigrar a Los Angeles, on treballà al diari en castellà La Opinión. Llicenciada en llengua espanyola a la Universitat de California State Northridge, es destacà pel catalanisme militant i la promoció de la cultura catalana.
Ha guanyat diversos premis atorgats per la Woman for Latino Resource Organization (1986), la American Heart Association (1987) i la Sociedad Interamericana de Prensa (1988).

## Referències

* ↑ «Josefina Vidal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Joaquim Piera Estefa

Joaquim Piera Estefa (les Corts, Barcelona, 1882 - el Masnou, Maresme, 13 de març de 1942) fou un industrial català, alcalde del Masnou de 1934 a 1935.
Fill de Josep Piera Piera, de les Corts, Barcelona, i d'Eulàlia Estefa Jané. Es casà amb Antònia Cisa Bruguera, hereva de la fàbrica de vins, licors i aiguardents Cisa, del Masnou. Juntament amb el seu marit es va encarregar del negoci. Ell fou gerent de l'empresa.
Es presentà a les eleccions municipals catalanes de 1934 al Masnou com a cap de llista de la Candidatura de Defensa Ciutadana (Lliga Catalana), que representava la dreta política. Les eleccions les van guanyar les esquerres (Esquerra Republicana de Catalunya) però va entrar a l'Ajuntament com a regidor. Com a conseqüència dels Fets del sis d'octubre, en un sessió del ple presidida pel comandant d'artilleria Francisco Álvarez-Builla Pérez, delegat del comandant general de la 4a División Orgánica Militar de la Región, el govern municipal d'esquerres fou dissolt i es formà un govern amb regidors de la Lliga Catalana amb Joaquim Piera Estefa com a alcalde.
El mes de setembre de 1935 va presentar la seva dimissió per motius de feina ja que per negocis havia d'estar sovint fora del Masnou. L'octubre de 1935 se li va concedir la medalla del mèrit militar per la seva col·laboració amb el govern durant el moviment revolucionari d'octubre.
Amb la victòria de les esquerres a les eleccions generals espanyoles de 1936 es van reposar els regidors elegits l'any 1934 i tornà a ser regidor. El maig de 1936 presentà la dimissió però no li fou acceptada. Amb el cop d'estat del 18 de juliol i el començament de la Guerra Civil Espanyola, deixà de ser regidor ja que la Generalitat decretà el cessament dels regidors de dretes dels ajuntaments i la substitució per regidors d'esquerres.
Tingué dos fills: Rosa i Francesc. El seu fill Francesc Piera Cisa (el Masnou, 19 de gener de 1918), també industrial de professió, fou 1r tinent d'alcalde de 1955 a 1961 i alcalde accidental de 1955 a 1956.

## Referències

* ↑ «Esquela de Joaquín Piera Estefa». La Vanguardia, 14-03-1942, p. 3.
* 1 2 3 4 Toran, Rosa. Atles electoral: els consistoris del Masnou 1812-1979. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2013.
* ↑ «Vermut Cisa. Una beguda encisadora». Els Piera de les Corts. canfarinetes.blogspot.com.
* ↑ «Accidente desgraciado. La Escuela del Trabajo. Dimisión del alcalde. MASNOU». La Vanguardia, 08-09-1935, p. 9.
* ↑ Toran, Rosa. Història Contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2017, p. 426.
* ↑ Toran, Rosa. La repressió al Masnou (1939-1952). El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2019, p. 245-247.
# Josep Martínez i Garcia

Josep Martínez i Garcia (València, 1760 - ?) fou un jurista i polític valencià. Abans de la Guerra del Francès fou auditor general honorari del departament marítim de l'Ajuntament de València, propietari del terç naval i assessor del Consolat de Comerç de València. El 14 de febrer de 1810 fou elegit diputat a les Corts de Cadis, on formà part de nombroses comissions i destacà pels nombrosos discursos que va pronunciar a les Corts Generals. Juntament amb José María Calatrava, Francesc Siscar, José Mejía Lequerica, Agustín Argüelles, Jaume Creus i Andrés Jáuregui, va formar part de la comissió que va dictaminar la concessió del comandament de les tropes aliades al duc de Wellington. També formà part de la comissió sobre els Jutjats de Primera Instància.
Fou escollit secretari de les Corts Generals, un dels signants de la Constitució espanyola de 1812 i novament diputat a les Corts Generals de 1813. Destacà com a conservador moderat. Durant el Trienni Liberal (1821-1823), va ser nomenat magistrat honorari de l'Audiència de Castella la Nova.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats on figura com a José Martínez Hervas
* ↑ Biografia Arxivat 2012-06-28 a Wayback Machine. a cadiz2012.es
* ↑ «Diputats valencians a les Corts de Cadis». Arxivat de l'original el 2013-07-13. [Consulta: 8 març 2012].
# Província de Santander

La Província de Santander és una antiga província espanyola, pertanyent a la regió de Castella la Vella i amb capital en Santander. Fou creada mitjançant la divisió territorial d'Espanya de 1833. Després va passar a formar part a la fi de la dècada de 1970 de l'Ens Preautonòmic de Castella i Lleó i ja amb l'entrada en vigor del seu Estatut d'Autonomia, l'11 de gener de 1982, es convertí en Comunitat Autònoma uniprovincial, adoptant el nom històric de Cantàbria.

## Vegeu també

* Cantàbria
# Província de Santa Cruz de Tenerife

La província de Santa Cruz de Tenerife es troba a les Illes Canàries, formada per les illes de La Palma, La Gomera, El Hierro, i Tenerife, així com per una sèrie d'illots adjacents (Salmor, Garachico, i Anaga). La capital és la ciutat homònima situada a l'illa de Tenerife. L'any 2007 tenia 983.820 habitants segons l'INE, dels quals el 24% es concentraven a la capital.
La província conté tres parcs nacionals, més que cap altra província d'Espanya: el Parc Nacional de la Caldera de Taburiente a La Palma, el Parc Nacional de Garajonay a l'illa de la Gomera i el Parc Nacional del Teide, que inclou el volcà del Teide, la muntanya més alta de l'estat espanyol.

## Història

La província es va crear l'any 1927 quan es va escindir de l'antiga província de les Canàries en les noves províncies de Las Palmas i Santa Cruz de Tenerife. Fora de les Canàries, també es coneix amb la denominació de Tenerife, quan en realitat és l'illa més poblada i extensa de la província.

## Administració

A diferència de la majoria de les províncies d'Espanya, la província de Santa Cruz de Tenerife manca de qualsevol òrgan administratiu comú per tota la província. Les competències que normalment ostenten les diputacions provincials se les reparteixen entre el Govern de Canàries i els Cabildos Insulars. El Boletín Oficial de la Provincia de Santa Cruz de Tenerife està editat pel Govern de Canàries.

## Partits judicials

La província de Santa Cruz de Tenerife està dividida administrativament en 12 partits judicials, dels quals 8 corresponen a l'illa de Tenerife, 2 a La Palma, 1 a El Hierro i 1 a La Gomera.
Partits judicials de la província de Santa Cruz de Tenerife :
| | Partit judicial | Illa | Mun. | Població (hab) [2009] | Superfície (km²) | Densitat (hab/km²) |
| 1 | Granadilla de Abona | Tenerife | 4 | 154.404 | 383,4 | 402,7 |
| 2 | San Sebastián de la Gomera | La Gomera | 6 | 22.769 | 369,8 | 61,8 |
| 3 | Santa Cruz de Tenerife | Tenerife | 2 | 239.599 | 190,0 | 1.261,1 |
| 4 | Santa Cruz de La Palma | La Palma | 7 | 44.045 | 281,0 | 156,8 |
| 5 | Icod de los Vinos | Tenerife | 6 | 48.390 | 264,3 | 183,1 |
| 6 | Valverde | El Hierro | 3 | 10.892 | 268,7 | 40,5 |
| 7 | San Cristóbal de La Laguna | Tenerife | 4 | 193.885 | 176,9 | 1.096,2 |
| 8 | Orotava, La | Tenerife | 6 | 115.203 | 340,1 | 338,7 |
| 9 | Los Llanos de Aridane | La Palma | 7 | 42.951 | 427,4 | 100,5 |
| 10 | Puerto de la Cruz | Tenerife | 1 | 32.219 | 8,7 | 3.690,6 |
| 11 | Güímar | Tenerife | 4 | 50.257 | 231,5 | 217,1 |
| 12 | Arona | Tenerife | 4 | 154.404 | 383,4 | 402,7 |
| | Santa Cruz de Tenerife | | 88 | 1.020.490 | 3.381,2 | 301,8 |

## Vegeu també

* Llista de municipis de Santa Cruz de Tenerife
# Pujols de Tama

Els pujols de Tama (多摩丘陵, Tama kyūryō) és una regió de pujols o turons localitzats entre el sud-oest de Tòquio i el nord-est de la prefectura de Kanagawa, a la plana de Kantō, a l'illa de Honshū.
La seua àrea total és d'aproximadament 300 km². El riu Tama és la seua frontera natural al nord-est. Els pujols limiten amb l'altiplà de Sagamino. Els pujols ocupen part dels municipis de Hachiōji, Hino, Tama, Inagi i Machida, tots ells a Tòquio, així com les ciutats de Kawasaki i Yokohama, a Kanagawa.
La zona té restes d'assentaments de caçadors-recol·lectors del període Jōmon. La zona comença a urbanitzar-se ràpidament des de la dècada del 1950, quan es començaren a construir habitatges de protecció oficial per a la creixent immigració rural que volia treballar a Tòquio i Yokohama. Actualment, els pujols són una barreja entre zones edificades de caràcter residencial, xicotetes zones boscoses i algunes antigues granges d'abans de la urbanització. Tot i això, encara queden zones de bosc profund d'una grandària considerable. Alguns dels barris residencials més coneguts de la zona són el Tama New Town i el Kōhoku New Town.
A la zona es troba el parc zoològic de Tama o zoo de Tama, un dels zoològics més importants del Japó. També és l'escenari principal de la pel·lícula d'animació d'Studio Ghibli Pompoko.

## Referències

* ↑ «Escape by horseback at Tama Hills | Stripes Japan» (en anglès). . Arxivat 2018-09-19 a Wayback Machine.
* ↑ «Studio Ghibli Collection - Pom Poko - Madman Entertainment» (en anglès australià).
# Josep Puigvert i Arnaus

Josep Puigvert i Arnaus (Sant Cugat del Vallès, 1911) fou un periodista català. Treballà com a tècnic tèxtil i després de la guerra civil espanyola s'exilià a Perpinyà, on passà per diferents camps de concentració.
Un cop alliberat es traslladà a l'Argentina i el 1941 al Paraguai, on treballà en una fàbrica tèxtil de la família catalana Aran. Més tard tornà a l'Argentina i s'establí a Buenos Aires, on dirigí la secció de teixits de les empreses Graffa i Inta SA, fou un dels fundadors del Casal de Catalunya de Buenos Aires, editor de la revista La Masia i director del programa de ràdio en català L'hora catalana.
El 1968, però, s'establí amb la seva família a Mississauga, Toronto (Canadà), on va fundar el Centre Catalanista del Canadà, el Casal dels Països Catalans de Toronto. El 1984 va rebre la Medalla d'Or del govern canadenc, el 1993 el Premi Batista i Roca concedit per l'IPECC i el 2002 va rebre novament la Medalla d'Or del govern canadenc.

## Referències

* 1 2 3 «Josep Puigvert i Arnaus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Relació de Guardonats (1989-2020) XXXII PREMIS JOSEP MARIA BATISTA I ROCA – MEMORIAL ENRIC GARRIGA TRULLOLS». IPECC. [Consulta: 31 desembre 2022].
* ↑ Ribera, Josep Maria «Josep Puigvert i Arnaus, santcugatenc, català d'Amèrica». Els 4 Cantons, 23, 05-11-1993, pàg. 12 [Consulta: 31 desembre 2022].
* ↑ «Josep Puigvert: "Míster Catalunya" al Canadà». CCMA, 21-01-2008. [Consulta: 31 desembre 2022].

## Bibliografia

* Sarramone, Alberto. Cataluña y los catalanes en el Plata (en castellà). Azul: Editorial Biblos Azul, 2004, p. 224. ISBN 9789879435045 [Consulta: 31 desembre 2022].
* Diccionari dels catalans d'Amèrica: Ll-Ro. Comissió Amèrica i Catalunya, Generalitat de Catalunya, 1992, p. 348 [Consulta: 31 desembre 2022].
# Josep Pujadas i Truch

Josep Pujadas i Truch (el Masnou, Maresme, 29 de maig de 1876 — el Masnou, Maresme, 3 de maig de 1938) fou un poeta i dramaturg català.
De família modesta, restà aviat orfe de mare. Fou premiat en alguns Jocs Florals. Fou cronista del setmanari local La Costa de Llevant i corresponsal d'altres publicacions de Barcelona.
Va estar molt vinculat a la vida cultural masnovina i va participar activament en les associacions culturals de la vila. Va impulsar la celebració, als anys vint, dels Jocs Florals del Masnou. Va presidir l'Acció Catòlica del Masnou, entre d'altres. El 1933, l'Ajuntament del Masnou li dedicà un homenatge, amb una implicació directa del Centre Coral, del qual era soci honorari, i amb l'assistència de càrrecs de la Generalitat. L'Ajuntament se sumà a la celebració, amb una edició de les seves poesies, aplegades amb el títol Flors del camí, i amb pròleg de Lluís Millet. A més a més, es concedí el seu nom a un dels nous carrers de la urbanització Bell Indret, actual "carrer de Josep Pujadas Truch".
La seva obra poètica és de caràcter sentimental, patriòtic i festiu. Entre les seves obres destaca el llibre pedagògic titulat Ramell de felicitacions i poesies escolars.
El fons documental de Josep Pujadas Truch es troba a l'Arxiu Municipal del Masnou.

## Referències

* ↑ PUIG I PLA, Josep. "Breu notícia d'escriptors del Maresme", dins Sessió d'Estudis Mataronins. 2005. Núm. 22, pàg. 196
* ↑ Toran, Rosa. Historia contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou. Arxiu Municipal, 2017. ISBN 978-84-697-2290-9.
* ↑ Entrada "Josep Pujades i Truch" a Diccionari de la literatura catalana. Grup Enciclopèdia Catalana, 2008
* ↑ «Arxiu Municipal del Masnou». Ajuntament del Masnou. [Consulta: 1r març 2022].