OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aliment d'untar

Un aliment untable és aquell que s'unta amb un ganivet sobre pa, crackers o altres productes similars, amb la finalitat d'aportar sabor i textura. A diferència dels condiments, es consideren part integral del plat al qual s'incorporen, i no un additament. Cal distingir-lo de les salses de sucar, per a les quals no és necessari usar un ganivet. La mantega de cacauet és un típic exemple d'aliment untable .

## Característiques

Un aliment es considera aliment d'untar si pot exercir aquesta funció, encara que el mateix aliment es pugui considerar com a tal, com un condiment o com un ingredient, segons la circumstància. Un bon exemple seria la mantega, que pot aparèixer sobre una hamburguesa com a condiment, sobre una torrada com aliment d'untar o al puré de patata com a ingredient.

## Aliments

Són aliments untables comuns el formatge crema i la mantega (salats), així com la melmelada (dolç). També hi ha pastes untables elaborades a partir de verdura ( tapenade , hummus , bava Ganush , etcètera) i carn (paté, fleischbutter , cretons , etcètera).

## Referències

* ↑ Jon Krampner. Creamy and Crunchy: An Informal History of Peanut Butter, the All-American Food. Columbia University Press, 20 November 2012. ISBN 978-0-231-53093-4.
* ↑ «Llista d'aliments d'untar a health.com (anglès)». Arxivat de l'original el 2016-12-16. [Consulta: 16 desembre 2016].

## Enllaços externs

* List of Food Additives&Ingredients (fda.gov)
# La Figuerosa

La Figuerosa és un poble agregat a Tàrrega. És a la carretera que va de Tàrrega a Guissona. Els edificis més destacats són l'església neoclàssica de la Mare de Déu de l'Assumpció, de l'any 1865, les restes de l'església antiga de Santa Maria, i l'ermita de Sant Marçal.
Fou municipi independent fins al 1969. L'antic terme comprenia els pobles d'Altet, Riudovelles i Conill.
A l'agost, vers el dia 15, se celebra la festa major i el festival de música Figa rock. Aquest festival se celebrà en deu ocasions, extingint-se l'any 2011.

## Referències

* ↑ «La Figuerosa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Heinrich Knirr

Heinrich Knirr (2 setembre 1862 – 26 maig 1944) era un pintor austríac-alemany, conegut per pintar escenes de gènere i retrats, tot i que també va fer paisatges i bodegons. És més conegut per pintar el retrat oficial d'Adolf Hitler, i és l'únic artista que va pintar Hitler en vida.
Va néixer a Pančevo. Va estudiar a l'Acadèmia d'Arts Bons, Viena, amb Gabriel von Hackl i Carl Wurzinger, i va assistir a l'Acadèmia d'Arts Bons, Múnic, on va rebre lliçons de Gabriel von Hackl i Ludwig Löfftz.
A Múnic va obrir una escola d'art privada allà al 1888. La seva escola va obtenir una bona reputació arreu Europa. De 1898 a 1910, ell també va donar classe a l'Acadèmia de Múnic. També va ser membre de la Secessió de Múnic i, més tard, la Secessió de Viena.
A principis de la Primera Guerra Mundial, va deixar les seves activitats d'ensenyament i es va mudar a Starnberg. En la dècada de 1920, la família Thannhauser es van convertir en els seus patrons. Al 1922, va viure a Baviera. Durant el règim razi, va continuar sent popular i, al 1937, va ser nomenat el primer "Große Deutsche Kunstausstellung al Haus der Kunst amb un dels seus retrats d'Adolf Hitler.
Durant els anys següents, va exposar catorze feines en total allà, incloent retrats del xofer privat d'Hitler, Julius Schreck, i la seva mare Klara. Ambdues pintures van ser penjades per Hitler a l'oficina al Berghof, a Berchtesgaden. També va fer el retrat oficial de Rudolf Hess, i Albert Speer, qui sovint es referia a ell com el "pintor de cambra".
Al 1942, a Knirr li va ser atorgada la medalla del Goethe-Medaille für Kunst und Wissenschaft. Al 1944 va morir en Staudach-Egerndach.
# Urianhai

Urianhai és el nom de la República de Tuva abans de 1919.
La regió del Urianhai es va rebel·lar contra la Xina el 1885. El 1911 en enfonsar-se l'imperi xinès els nacionalistes es van fer els amos de tot el país i van ser independents del 1911 al 1914, quan van demanar el protectorat rus. Urianhai es va posar sota protectorat rus el 17 d'abril de 1914 amb el govern nacionalista feudal al seu front. La seva bandera (ja d'abans del 1911) es creu que era blava amb la roda budista (Xakra) daurada.
El govern de l'Urianhai fou enderrocat el 1917 i l'administració local feudal va desaparèixer gràcies a revolucionaris russos. Un govern menxevic (que es va dir administració provisional de l'Urianhai) va actuar per uns mesos el 1917 però el 1918 fou substituït per un govern bolxevic (anomenat Comuna de treballadors russos de l'Urianhai). El país fou de facto annexionat a Rússia encara que de "jure" es mantenia el protectorat.
El març de 1919 els xinesos van reocupar el país i el van annexionar.

## Referències

* ↑ Hangartner, Judith. The Constitution and Contestation of Darhad Shamans' Power in Contemporary Mongolia (en anglès). Global Oriental, 2011, p. 12. ISBN 9789004212749 [Consulta: 16 maig 2021]. «[T]he major part of the former Tannu-Urianhai territories formed the new Tyva Republic»
* ↑ Sanders, Alan. «Urianhay». A: Historical Dictionary of Mongolia (en anglès). 2a, il·lustrada. Scarecrow Press, 2003. ISBN 9780810866010 [Consulta: 16 maig 2021].
# Alimara

S'anomena alimara o alimària el foc que s'encenia successivament en llocs alts per a donar algun avís en tota una província, costa, etc. Normalment s'encenia al capdamunt de talaies o tossals, i venia a ser el mateix o produïa el mateix efecte, encara que amb menys exactitud, que els nostres actuals sistemes de comunicació.
Antigament aquests focs es feien comunament en els merlets de les torres o castells edificats en paratges alts. Els focs tenien la intenció d'entaular una comunicació de caràcter defensiu, l'estructura o zona amb perill imminent de ser envaïda donava l'avís de la incursió enemiga.
Els grecs van usar també aquests focs i els van anomenar angaros, és a dir, missatgers públics.

## Altres usos

Les alimares també tenien uns altres usos i formes. Es deien alimares a les lluminàries o il·luminacions col·locades per aclarir la nit, normalment en poblacions i amb motius festius. Com també es trobaven les alimares en forma de fogueres enceses amb el motiu de marcar una festivitat o celebrar un esdeveniment o fet.
Les alimares també van ser objecte d'abusos per part dels pirates. Un foc il·lícit en una posició equivocada podia ser utilitzat per dirigir un vaixell contra els bancs o les platges, de manera que la seva càrrega podia ser saquejada després que el vaixell s'havia enfonsat o encallat.
# Llista de marcgravis de Caríntia

Llista dels marcgravis coneguts de Caríntia:
* Part del Friule 796-828
* Marcgravis particular desconeguts 828-907
* Unió a Baviera 907-976
* Enric I el Jove 976-978 (fill de Bertold, comte de Scheyern)
* Otó I de Waiblingen (duc de Francònia) 978-982 (fill de Conrat II duc de Lorena)
* Enric I (segona vegada) 982-989
* Unió a Baviera 989-995
* Otó I (segona vegada) 995-1004
* Conrat I el Vell (duc de Francònia) 1004-1011
* Adalberó d'Eppenstein 1012-1035
* Conrat II el Jove (fill de Conrat I) 1035-1039
* Interregne 1039-1047
* Güelf 1047-1055 (fill de Güelf II comte d'Altorf)
* vacant 1055-1056
* Conrat III 1056-1061 (nebot de Conrat II)
* Bertold el Barbut (duc de Zahringen) 1061-1072
* Marcuard (fill d'Adalberó) 1072-1076
* Liutpold (fill) 1076-1090
* Enric II (germà) 1090-1122 (marcgravi d'Ístria i Carniola)
* Enric III d'Ortenburg 1123-1124
* Engelbert II (germà) 1124-1134 (marcgravi d'Ístria i Carniola)
* Ulric I (fill) 1134-1144
* Enric IV (fill) 1144-1161
* Germà (germà) 1161-1181
* Ulric II (fill) 1181-1201
* Bernat (germà) 1201-1256
* Ulric III (fill) 1256-1269
* Felip (germà) 1269-1270 (patriarca d'Aquileia)
* Premislau Ottokar 1269-1276 (duc d'Àustria i rei de Boemia)
* Rodolf d'Habsburg 1276-1286 (duc d'Àustria)
* Meinard de Gortz (Meinard IV comte de Tirol) 1286-1295
* Otó II (fill) 1295-1310 (conte de Tirol)
* Lluís (germà) 1295-1305
* Enric V (germà) 1295-1335
* Otó III l'Alegre 1335-1339
* Albert II d'Habsburg 1335-1358 (duc d'Àustria)
* Margarida de Tirol i Lluís de Brandenburg (nominals) 1342
* Frederic d'Habsburg 1358-1362 (duc d'Àustria)
* Rodolf IV d'Habsburg 1358-1365 (duc d'Àustria)
* Albert III d'Habsburg 1365-1395 (duc d'Àustria)
* Leopold III d'Habsburg 1379-1386 (duc d'Àustria)
* Guillem el Cortesà 1386-1406 (duc d'Àustria)
* Ernest Ferro 1406-1424 (duc d'Àustria)
* Frederic III (emperador 1458-1493) 1424-1493 (duc d'Àustria)
* Unió a Àustria 1458-1521
* Ferran I (emperador 1558-1564) 1521-1564 (duc d'Àustria)
* Carles 1564-1590 (duc d'Àustria)
* Ferran II (emperador 1619-1637) 1590-1637 (duc d'Àustria)
* Unió a Àustria 1619-1918

## Enllaços externs

* Governants de Caríntia a worldstatesmen.org
* Governants de Caríntia a historyfiles.co
# Lluís Espinalt i Padró

Lluís Espinalt i Padró (Manresa, 1871 - Manresa, 1895) fou un periodista i polític manresà. Fundador i primer secretari de la Lliga Regional, a Manresa. La seva obra és recollida en un volum pòstum: Escrits de Lluís Espinalt i Padró. Va dirigir el Setmanari Català des del maig de 1890 fins a la seva sobtada mort el juliol de 1895.

## Referències

* 1 2 «Lluís Espinalt i Padró». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Llengües anatòliques

Les llengües anatòliques formen una branca de les llengües indoeuropees, probablement una de les primeres a separar-se de l'idioma originari. Els idiomes més coneguts d'aquest grup són el lidi, el lici, i, sobretot l'hitita.
Aquests idiomes són coneguts per inscripcions cuneïformes de la península Anatòlica, d'aquí el seu nom. També s'han trobat primitius alfabets i jeroglífics en llengües de la mateixa família. Es creu que es van extingir abans del segle I dC, probablement a causa de l'hel·lenització cultural de l'Imperi d'Alexandre el Gran. Així, les llengües extingides conegudes es converteixen en les que van desaparèixer fa més temps.

## Característiques

Gramaticalment, hi destaca l'existència de només dos gèneres, l'animat i l'inanimat en comptes dels més comuns (en les llengües indoeuropees) masculí, femení i neutre. Aquest fet sembla corroborar la teoria de certs especialistes que deien que els tradicionals tres gèneres de les llengües indoeuropees eren, de fet, la derivació d'un sistema més antic que funcionava sobre la distinció entre animat (que donà lloc al comú masculí i femení) i inanimat (que donà lloc al neutre). La reduplicació de monemes és un altre dels trets distintius d'aquestes llengües, que presenten declinacions de casos. Quant al nombre gramatical, el protoanatoli presentava quatre nombres diferents, mantinguts en traces de les seves llengües filles: singular, plural, dual i col·lectiu.

## Llengües

* Carià
* Hitita
* Llengua de Kalasma
* Lici
* Lidi
* Luvita
* Mili
* Palaic
* Pisidi
* Sidètic
Aquestes llengües es poden agrupar històricament en tres grups: les meridionals (lici, lidi i luvita), el palaic i la resta.

## Referències

* ↑ «llengües anatòliques | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ Quiles, Carlos. A storm of words. Academia Prisca, 2019. ISBN 978-1-072-03529-9 [Consulta: 21 febrer 2021].
* ↑ Viilaweb,
# Ahmed Rachedi

Ahmed Rachedi (àrab: أحمد راشدي) (Theveste, 1938) és un director de cinema algerià.

## Biografia

La guerra d'independència és la seva escola: Ahmed Rachedi pertany, amb René Vautier i Mohamed Chanderli, a la primera unitat cinematogràfica del FLN. Va marxar Tunis on el seu treball es va centrar en el reportatge, el muntatge, així com els curtmetratges (en va fer diversos després de la independència). Participa en pel·lícules col·lectives i dirigeix algunes d'elles.
El 1969, va adaptar Thala, una novel·la de Moouloud Mammeri per fer L'Opium et le Bâton, amb la que va participar al 7è Festival Internacional de Cinema de Moscou. A França, amb un guió de Rachid Boudjedra, va produir un testimoni sobre els treballadors emigrants, Le Doigt dans l'agneau. Va dirigir l'ONCIC des de 1967 fins a finals de 1972. El 1981 va dirigir Ali au pays des mirages que va guanyar un premi especial al 12è Festival Internacional de Cinema de Moscou.
Ahmed Rachedi es converteix en productor independent. Va rodar el 1986 una comèdia política, Tabûnat al-sayyid Fabre, una pel·lícula protagonitzada per Jacques Dufilho. Va adaptar el 1990, per a cinema i televisió, la novel·la d'Amin Maalouf Léon l'Africain
El 1993, la seva pel·lícula de televisió C'était la guerre, codirigida amb Maurice Falevic, va guanyar el premi FIPA d'or.

## Filmografia

* 1963: Tebessa année zéro
* 1963 : Peuple en marche
* 1964 : Les Ouadhia
* 1965 : Des mains comme des oiseaux
* 1965 : L'Aube des damnés
* 1969 : L'Opium et le Bâton
* 1973 : Le Doigt dans l'engrenage
* 1981 : Ali au pays des mirages
* 1986: Tabûnat al-sayyid Fabre
* 1990 : Léon l'Africain
* 1992 : C'était la guerre, amb Maurice Failevic
* 2009 : Mostefa Ben Boulaïd
* 2010 : En attendant Zidane
* 2012 : Krim Belkacem
* 2014 : Lotfi
* 2015 : Les Sept Remparts de la citadelle

## Referències

* ↑ Stora, Benjamin «Le cinéma algérien, entre deux guerres». Confluences Méditerranée, 81, 2, 2012, pàg. 181–188. DOI: 10.3917/come.081.0181.
* ↑ «7th Moscow International Film Festival (1971)». MIFF. Arxivat de l'original el 2014-04-03. [Consulta: 24 desembre 2012].
* ↑ «12th Moscow International Film Festival (1981)». MIFF. Arxivat de l'original el 2013-04-21. [Consulta: 25 gener 2013].

## Bibliografia

* Guy Hennebelle, entrevista amb Ahmed Rachedi, Cinéma 66, numéro 103, février 1966, p. 26
# Gohelwar

Gohelwad o Gohilwar fou un antiga comarca o prant del Kathiawar, una de les quatre divisions d'aquest territori a la presidència de Bombai i avui al Gujarat. Portava aquest nom pel clan dels gohels rajputs principals habitants i terratinents.
Està situat al sud-est a la vora del golf de Cambay. La seva superfície era de 10.300 km² aproximadament i la població (1881) de 98.395 habitants. Estava format per diversos estats tributaris protegits, dels quals el principal era Bhavnagar o Bhaunagar.
# Cryptobatrachus nicefori

Cryptobatrachus nicefori és una espècie de granota que viu a Colòmbia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Ardila-Robayo, M.C. & Rueda, J.V. 2004. Cryptobatrachus nicefori. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 de gener de 2008.
# Khanti-Mansisk

Khanti-Mansisk (khanti: Ёмвоҷ, Yomvoḉ; mansi: Абга, Abga; rus: Ха́нты-Манси́йск) és una ciutat al districte autònom de Khàntia-Mànsia de l'Óblast de Tiumén, Rússia. Es troba a la vora del riu Irtix, 2.900 quilòmetres a l'est de Moscou.
Va ser fundada el 1930 com a l'assentament de treball "Ostiako-Vogulsk", amb els noms obsolets dels pobles Khanti i Mansi que habitaven la regió. En 1940 la van rebatejar com a Khanti-Mansisk i el 1950 va ser nomenada ciutat, incorporant el poble de Samarovo, que existeix des de 1637.

## Clima

Khanti-Mansisk té una temperatura mitjana de gener de −18,9 i la de juliol de +18,4. 7 mesos de l'any, d'octubre a abril, tenen temperatures mitjanes frígides (per sota de zero de mitjana). La pluviometria mitjana és d'uns 530 litres.

## Esports
### Biatló

Khanty-Mansisk és coneguda com una parada regular del circuit de Copa del Món de biatló. Va ser escenari del Campionat Mundial de Biatló de 2003 i ha estat designada seu per al campionat de 2011.

### Escacs

La ciutat és un important centre escaquístic a Rússia. Ha estat seu d'importants torneigs d'escacs, com les edicions de la Copa del Món de 2005, 2007, 2009 i 2011, la 39a Olimpíada d'escacs (2010), el Campionat del món d'escacs femení de 2012 o el Campionat del món d'escacs femení de novembre de 2018.

## Galeria d'imatges

* Estadi de biatló de Khanti-Mansisk
* Teatre de Khanti-Mansisk

## Referències

* ↑ Polgar, Susan «2018 Women's World Championship Officially Begins in Khanty-Mansiysk» (en anglès). Chess Daily News, 02-11-2018 [Consulta: 20 març 2020].

## Enllaços externs

* www.admhmansy.ru Arxivat 2012-12-16 a Wayback Machine.
# Lucul

Lucul (llatí: Lucullus) fou un cognomen romà. El portaren diversos personatges:
* Licini Lucul, qualsevol membre d'aquesta família.
** Luci Licini Lucul o Luci Licini Lucul·le, personatge de més renom de la família, cònsol el 74 aC.
* Sal·lusti Lucul, governador a Britànnia el segle i dC.
# Alexandria (Alabama)

Alexandria és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 3.692 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Alexandria tenia 3.692 habitants, 1.397 habitatges, i 1.082 famílies. La densitat de població era de 128,4 habitants/km².
Dels 1.397 habitatges en un 39,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,5% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 22,5% no eren unitats familiars. En el 19,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,64 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,4% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 31,7% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 9,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones hi havia 93,7 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.761 $ i la renda mediana per família de 44.953 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.554 $ mentre que les dones 22.754 $. La renda per capita de la població era de 18.313 $. Aproximadament el 8,3% de les famílies i el 10,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Heinrich Julius Holtzmann

Heinrich Julius Holtzmann (Karlsruhe, 7 de maig de 1832 - 1910) va ser un teòleg protestant alemany.
Fill de Karl Julius Holtzmann (1804-1877), prelat i conseller del Consistori Suprem de Karlsruhe. Pertany al moviment de l'Antiga cerca del Jesús històric.
Va sistematitzar la teoria de les dues fonts, afirmant que els evangelis de Mateu i Lluc es van confeccionar independentment, basant-se en:
* Una font comuna de les dites (lògia) de Jesús, anomenada des de 1890 Font Q.
* L'evangeli segons sant Marc.
A més del material que recullen de Marc i el de la Font Q, Mateu i Lluc inclouen també tradicions pròpies.
Holtzmann va afirmar el caràcter històric de Marc i la Font Q. Va intentar recompondre la història de Jesús, inserint les dites de Jesús (Font Q) en el marc geogràfic que presenta Marc.
# Gregori Codina

Gregori Codina (Martorell, ca. 1619 – Montserrat, 20 de setembre de 1679) fou un compositor del qual no s'ha conservat cap obra coneguda. Va ser estudiant i mestre de l'Escolania de Montserrat, on prengué l’hàbit benedictí el 13 de setembre de 1635.

## Referències

* ↑ Codina i Giol, Daniel «L’Escola d'Orgue del Monestir de Montserrat». Anuario Musical, 73, (2018), pàg. 126.

## Bibliografia

Actes del I Symposium de Musicologia Catalana: Joan Cererols i el seu temps (en català). 1985. Barcelona: IEC, p. 34.
# Algenib

És un estel a la constel·lació del Pegàs de magnitud 2,8 (el 4t més brillant de la constel·lació) forma part de l'asterisme del quadrat de pegàs. També s'anomena γ Pegasi, 88 Pegasi o HIP 1067. En aquest estel convergeixen dues línies de la constel·lació de pegàs, una provinent de Markab (α Pegasi) i una altra provinent d'un estel actualment assignat a Andròmeda, Sirrah (α Andromedae).

## Referències

* ↑ Nicolás Cardiel «Medium-resolution Isaac Newton Telescope library of empirical spectra - II. The stellar atmospheric parameters» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 1r gener 2007, pàg. 664-690. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2006.11196.X.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Norberto Castro «The IACOB project. III. New observational clues to understand macroturbulent broadening in massive O- and B-type stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 19-12-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201628541.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 01-11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «Present-day cosmic abundances. A comprehensive study of nearby early B-type stars and implications for stellar and Galactic evolution and interstellar dust models» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-03-2012, pàg. 143–143. DOI: 10.1051/0004-6361/201118158.
* ↑ «Present-day cosmic abundances. A comprehensive study of nearby early B-type stars and implications for stellar and Galactic evolution and interstellar dust models» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-03-2012, pàg. 143–143. DOI: 10.1051/0004-6361/201118158.
* ↑ Rojas, Sebastián García. «¿Qué hay en el cielo esta noche? · DSO Browser» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-02-28. [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ «Carta celest interactiva (ara amb opció d'impressió PDF)». [Consulta: 27 febrer 2018].
# Khanikin

Khanikin a Khanaqin (kurd خانه قين, Xaneqîn; àrab خانقين) és una població de l'Iraq a la província de Diyala prop de la frontera amb l'Iran i a riba de l'Alwand, un afluent del Diyala. És capital del districte de Khanikin o Khanaqin que inclou també les poblacions d'As-Sadiyah i Jalula i centenars de llogarets. El darrer cens és de 1990 i tenia 60.800 habitants.
Té origen en una fortalesa sassànida de nom Du-Khanag (دوخانگ) que vol dir "Dues Cases" en persa; un antic pont fou també obra dels sassànides. A la conquesta àrab vers 640 s'hi va lliurar una batalla, ja que es parla del "dia de Khanikin" (derivació de Du-Khanag amb eliminació del Du/Dos i l'afegit de ayn, sufix àrab per parella). Després fou una població de poca importància en la ruta de Khurasan. Vers el 606 s'hi va lliurar una batalla entre omeies i kharigites, manats aquestos per Shabib ibn Yazid. Al segle IX hi foren deportat grups de zutts després que la seva revolta a la baixa Mesopotàmia fos sufocada el 839. Modernament la seva població és kurda en gran majoria tot i estar rodejats de poblacions àrabs. Sota Saddam Hussein la població kurda fou massacrada o deportada i s'hi van establir àrabs, però amb la invasió americana els deportats van poder tornar i van esclatar conflictes amb els nous propietaris àrabs; la ciutat va demanar segregar-se de la província de Diyala i unir-se al Kurdistan Iraquià i va convocar un referèndum, però de moment no s'ha celebrat. A la rodalia hi ha els camp petrolier de Khana. A les eleccions pel govern provincial de 2009 l'Aliança Kurda va obtenir una àmplia majoria al districte.

## Referències

* Població

## Enllaços externs

* Satel·lit Arxivat 2011-10-02 a Wayback Machine.
* Portal de Khanaqin Arxivat 2007-10-02 a Wayback Machine.
* Portal de Khanaqin
* Khanaqin a Globalsecurity.org