OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kanako Inuki

Kanako Inuki és una mangaka especialitzada en el gènere del terror shojo. Les seues obres es caracteritzen per un estil de terror ric, per la influència de la tradició folklòrica i el humor irònic moralitzant. Se li ha atorgat el nom de "Reina del Manga de Terror". Els seus còmics, pertanyents al gènere del terror, es publicaren dins del boom ocorregut a la dècada del 1990 del gènere de terror al mercat japonès del manga, sent-ne una de les autores més destacades.

## Còmics

Les seues obres són:
* Jikan Dôwa Shû (1988)
* Kanako Inuki - Oneshots (1989)
* Fushigi no Tatari-chan (1992)
* Bukita-kun (1992)
    Sèrie de tres toms.
    Tracta sobre la història dramàtica d'una zombie que cerca l'amor.
* Kaiki Shinsatsushitsu (1994)
* Kuchisake Onna Densetsu (1995)
    Publicada a França com a La femme défigurée.
* School Zone (1996)
    Sèrie de tres toms.
    Tracta sobre uns escolars que convoquen fantasmes de gent que ha mort a l'escola. Suposa una meditació respecte el fet que les pors de la infància siguen ridiculitzades. És probablement l'obra més coneguda de l'autora. L'estil de l'art i la forma de narrar la història és distint de les altres obres.
* Jigokudori (1998)
* Present (1998)
    Publicada a l'àmbit anglòfon com a Presents i a Espanya com a Present.
    La història és protagonitzada per una xiqueta, Kurumi, a la qual els seus companys de classe conspiraren perquè no rebera cap regal d'aniversari. A causa d'aquesta acció, Kurumi es converteix en un esperit que mai envelleix i que vaga donant regals macabres a diversos personatges. Les històries que ocorren tenen una lliçó moral sobre la vanitat, l'egoisme i l'avarícia.
* Alouette no Uta (2000)
* Kanako Inuki - Jisenshû (2001)
* Kanaerareta Onegai (2001)

## Referències

* ↑ Thompson, Jason. «Jason Thompson's House of 1000 Manga: Bride of Deimos». Anime News Network. 28 maig 2010. [Consulta: 9 juny 2017].
* 1 2 3 «Kanako Inuki». Lambiek Comcilopedia, 2016. [Consulta: 9 juny 2017].
* ↑ Green, Scott. «AICN Anime-A Look At Horror Manga Titles Gyo, Mail and Presents». Ain't It Cool News. [Consulta: 9 juny 2017].
* ↑ Moliné, Alfons «El terror en el manga». Tebeosfera, 2, 5, 2009.
* ↑ «INUKI Kanako - Oevres en VO». Manga-news. [Consulta: 2 maig 2018].
* 1 2 Valdivia, Thais «Los mejores mangas de terror». Hobby Consolas, 27-10-2013 [Consulta: 9 juny 2017].
* ↑ Attigui, Patricia «À quoi rêvent les Japonaises d'aujourd'hui ?». Spirale, 4, 60, 2011.
* ↑ Dacey, Katherine. «My 10 Favorite Spooky Manga». The Manga Critic. [Consulta: 9 juny 2017].
* ↑ Bush, Laurence. Asian Horror Encyclopedia: Asian Horror Culture in Literature, Manga, and Folklore. San José: Writers Club Press, 2001, p. 86. ISBN 0-595-20181-4.
* ↑ «Go! Comi Starts A.I Revolution, CMX Offers Presents». Anime News Network, 25-06-2007 [Consulta: 9 juny 2017].
* ↑ «Kanako Inuki». Tebeosfera. [Consulta: 2 maig 2018].
* ↑ Aoki, Deb. «Horror Manga: 13 Creepy Comics and Gruesome Graphic Novels». ThoughtCo, 2016. [Consulta: 9 juny 2017].
# Can Serra (Cardedeu)

Can Serra és un edifici a la vila de Cardedeu (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local. Edifici aïllat, amb gran pati exterior, coberta a dues vessants i planta baixa, pis i un petit terrabastall. L'estructura de la planta és rectangular, té una façana de capçalera, actualment arrebossada. Conserva un gran portal i un balcó amb arc escarser i motllures, té diverses finestres de llinda plana als laterals i a la part posterior.Aquest edifici va ser construït com a habitatge l'any 1780 per Miquel Serra després d'edificar les cases del carrer d'en Serra, que està dibuixat en el planell de 1777 amb la inscripció "Calle que se va construyendo". Ara aquest és el carrer de Sant Miquel. La casa serveix d'escola des de l'any 1870, quan va passar a ser propietat de l'ajuntament gràcies a la desamortització. Des de llavors ha sofert diverses reformes. La façana havia estat decorada en altres temps amb esgrafiats. L'any 1956 es van acabar les últimes obres de renovació. L'escola consta de 9 aules.

## Referències

* 1 2 «Can Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Karl Groos

Karl Groos (Heidelberg, 10 de desembre de 1861 - Tübingen, 27 de març de 1946) va ser un filòsof i psicòleg que va proposar una evolució instrumentista de la teoria del joc. El seu llibre de 1898, The Play of Animals, suggeria que el joc és una preparació per a la vida posterior.
Per a Groos, doncs, el joc és un exercici de preparació per a la vida adulta, ja que contribueix a la formació i capacitació d'habilitats que requerirà quan sigui gran. Aquest procés de preparació mitjançant el joc s'entén com una etapa necessària i de maduració. L'autor va afirmar: "El gat jugant amb el cabdell aprendrà a caçar ratolins i el nen jugant amb les seves mans aprendrà a controlar el seu cos".

## Referències

* ↑ Villa Costales, Sidoro Martínez Rodríguez, Ezequiel «El juego como escuela de vida: Karl Groos». Magister: Revista miscelánea de investigación, Núm. 22, 2008, pàg. 7-22. ISSN: 0212-6796 [Consulta: 25 novembre 2016].
* ↑ Tortolero de Banda, Elia M. (2008). Uso del Juego como estrategia educativa. Online: <http://www.monografias.com/trabajos65/uso-juego-estrategia-educativa/uso-juego-estrategia-educativa.shtml Arxivat 2015-04-12 a Wayback Machine.> [Consulta: 08/04/2015]
# Cantó de Reims-8

El cantó de Reims-8 és un cantó francès del departament del Marne, situat al districte de Reims. Té 2 municipis i part del de Reims.

## Municipis

* Champigny
* Saint-Brice-Courcelles
* Reims (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1992 | Jean-Claude Fontalirand | PS |
| 1992- | Alain Lescouet | PS, Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Remich

Cantó de Remich (luxemburguès Réimech) és un cantó situat al sud-est de Luxemburg, al districte de Grevenmacher. Té 128 kilòmetres quadrats i 24.186 habitants. La capital és Remich.
El cantó es divideix en 7 comunes:
* Bous-Waldbredimus
* Dalheim
* Lenningen
* Mondorf-les-Bains
* Remich
* Schengen
* Stadtbredimus
# Cantó de Reims-5

El cantó de Reims-5 és un cantó francès del departament del Marne, situat al districte de Reims. Compta amb un municipi i part del de Reims.

## Municipis

* Reims (part)
* Bezannes

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1982 | Claude Lamblin | PCF |
| 1982-1994 | Hubert Carpentier | PS |
| 1994-2001 | François Legrand | Ecologista, després Divers droite |
| 2001- | Éric Quénard | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Xarxa d'Emissores Municipals Valencianes

La Xarxa d'Emissores Municipals Valencianes (XEMV) és una entitat que agrupa a les emissores de ràdio municipals del País Valencià. Va nàixer en 2007 i va arribar a agrupar 13 emissores, si bé posteriorment el número es reduiria i n'arribaren a ser únicament cinc, sobretot perquè algunes de les ràdios foren suprimides pels seus ajuntaments, com el cas de l'Emissora d'Aldaia. En febrer de 2016 es va fer una reunió a Mislata on es va donar-se un nou impuls al col·lectiu que podria arribar a agrupar a 20 emissores.
Aquell nou impuls va desenvocar en una nova posada en marxa, com a ens depenent de la FVMP. En un acte celebrat al MuVIM el 20 d'abril de 2017, la XEMV va agrupar una trentena d'emissores.
Va ser impulsada originàriament per les emissores d'Albal, Almàssera, Aldaia, Burjassot, l'Eliana, Altea, Picassent, Pego, Benicarló, Alaquàs, Castelló de la comarca de la Ribera Alta i Godella. Inicialment, la Xarxa era un acord entre els i les responsables de les diferents emissores de titularitat pública. Més avant es va convertir en un conveni entre consistoris. La col·laboració consisteix en l'intercanvi de programes entre cada cadena, i des de 2017, també inclou servei tècnic i formació per al personal.
En l'actualitat (2021) i, en cadena, desenvolupen el programa "El Rall" que s'emet a la ràdio d'Àpunt.
La Xarxa d'Emissores Municipals Valencianes està presidida per la periodista valenciana, Pilar Moreno.

## Referències

* 1 2 3 4 «Emissores municipals, l'agonia del periodisme de proximitat». Nonada, 06-06-2012. Arxivat de l'original el 2016-09-10. [Consulta: 28 agost 2016].
* ↑ Carlesxpuig, De. «Nace la XEMV». Miope, 26-03-2007. [Consulta: 28 agost 2016].
* ↑ «Amàlia Garrigós: “Qui treballa en el sector audiovisual valencià ho fa en precari”». [Consulta: 28 agost 2016].
* ↑ Redacció. «La Xarxa d'Emissores Municipals Valencianes denuncia el tancament de ràdios municipals». [Consulta: 28 agost 2016].
* ↑ «Les ràdios municipals valencianes dissenyen una estratègia comuna per al futur». Ajuntament de Godella, 24-02-2016.
* ↑ «El futur de la XEMV». Ràdio L'Om de Picassent, 22-02-2016.
* ↑ «Ràdio Manises assisteix a la reunió de les ràdios municipals valencianes per tal de dissenyar una estratègia comuna per al futur». Ajuntament de Manises, 24-02-2016.
* ↑ «Radios municipales valencianas crean una estrategia común de futuro en Mislata». Ajuntament d'Almàssera, 24-02-2016.
* 1 2 3 Muñoz, Ignasi «Constituïda la Xarxa d'Emissores Municipals Valencianes (XEMV)». Diari la Veu, 20-04-2017.
# Estadi Josy Barthel

L'estadi Josy Barthel és l'estadi nacional de Luxemburg, seu de la selecció de futbol de Luxemburg i també utilitzat pel rugbi a 15 i l'atletisme. Es troba damunt de la ruta d'Arlon a la Ciutat de Luxemburg.
Inicialment anomenat Stade Municipale, va construir-se entre 1928 i 1931, i va ser totalment reconstruït el 1990. Des del juliol 1993, porta el nom de Josy Barthel, medallista d'or en la prova de 1500m als Jocs Olímpics de 1952: el màxim reconeixement esportiu aconseguit mai per aquest país. L'estadi és també la seu del club d'atletisme més gran en el país, el CAL Spora Luxemburg i té una capacitat de 8,000 espectadors. El 2014 es va anunciar que requeria una inversió de 230,000 Euros per poder tenir un estàndard suficient per allotjar partits de classificació pel Campionat d'Europa de futbol 2016,
El juny de 2014, es va decidir la construcció d'un nou estadi a Kockelscheuer. amb capacitat per a 9,000 persones, dedicat també al futbol i el rugbi.

## Referències

* ↑ «Unique person for a unique place». GSSE News - The Official Newspaper of the Games of the Small States of Europe in Luxembourg 2013 [Luxembourg], 27-05-2013, p. 3 [Consulta: 22 octubre 2013]. Arxivat 16 de juliol 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-07-16. [Consulta: 25 juliol 2015].
* ↑ http://www.uefa.com/MultimediaFiles/Download/FirstDiv/uefaorg/Publications/01/67/03/93/1670393_DOWNLOAD.pdf p.63
# Credo Reference

Credo Reference, abans Xrefer, és una empresa que ofereix material de referència en línia basat en un sistema de subscripció. Ofereix textos complets en línia de prop de 1.200 obres de referència publicades per més de 70 editorials, incloent diccionaris generals, diccionaris temàtics i enciclopèdies.
L'empresa va ser fundada el 1999 com Xrefer i inicialment era un proveïdor de lliure accés a diverses dotzenes d'obres de referència. El servei de subscripció «Xreferplus» va iniciar en 2002, oferint una àmplia col·lecció de materials de referència i una interfície personalitzable. El lloc Xrefer de lliure accés va tancar el juny de 2003. El nom Credo Reference va ser adoptat el 2007, any en què la companyia va traslladar la seva oficina de Londres a Oxford.
Les subscripcions estan disponibles per a biblioteques acadèmiques, governamentals, públiques i empresarials. L'accés a Credo Reference és gratuït per als usuaris finals sempre que la seva biblioteca estigui subscrita. Credo Reference ofereix diversos paquets, la qual cosa permet als bibliotecaris seleccionar els títols que desitgi incloure.

## Referències

* 1 2 3 Brynko, Barbara. «Sweet: The Rise of Credo Reference» (en anglès). Information Today. 28:(5), 01-05-2011.
* ↑ Jack O'Gorman. Reference sources for small and medium-sized libraries. séptima, 2008, p. 11. ISBN 9780838909430.
* ↑ «Free xrefer to Shut Down» (en anglès). Search Engine Showdown.
* ↑ Schroll Guz, Savannah. «The Promise of Xrefer» (en anglès). Library Journal, 15-01-2007.
* ↑ «Credo’s Topic Pages – a great place to start your research!» (en anglès). No Shelf Required, 25-03-2010.

## Enllaços externs

* Credo Reference - Lloc web oficial
* http://www.libraryjournal.com/lj/reviewsreference/886908-283/ereviews_general_reference_sources_and.html.csp
# Campionat d'Europa d'hoquei sobre patins masculí de 1996

El XLII Campionat europeu d'hoquei sobre patins masculí es va celebrar a Salsomaggiore Terme (Itàlia) del 12 al 19 d'octubre de 1996. Va ser organitzat pel Comitè Europeu d'Hoquei sobre patins. La selecció de Portugal va guanyar el seu dinovè títol.

## Equips participants

Equips participants :
* Alemanya
* Àustria
* Bèlgica
* Espanya
* França
* Anglaterra
* Itàlia
* Portugal
* Suïssa

## Resultats

| Espanya |
| Àustria | 0-10 |
| Itàlia | 4-0 | 18-0 |
| França | 1-6 | 12-1 | 1-11 |
| Portugal | 5-2 | 23-2 | 5-2 | 5-0 |
| Suïssa | 1-9 | 11-3 | 1-3 | 3-2 | 1-7 |
| Anglaterra | 0-17 | 3-0 | 1-18 | 0-6 | 2-15 | 0-5 |
| Alemanya | 1-7 | 5-2 | 2-12 | 2-3 | 2-6 | 1-3 | 5-3 |
| Bèlgica | 1-22 | 9-5 | 0-34 | 0-8 | 0-22 | 0-3 | 4-1 | 2-7 |

## Classificació

| Equip | Punts | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| Portugal | 16 | 8 | 8 | 0 | 0 | 88 | 11 | +77 |
| Itàlia | 14 | 8 | 7 | 0 | 1 | 102 | 10 | +92 |
| Espanya | 12 | 8 | 6 | 0 | 2 | 73 | 13 | +60 |
| Suïssa | 10 | 8 | 5 | 0 | 3 | 28 | 25 | +3 |
| França | 8 | 8 | 4 | 0 | 4 | 33 | 28 | +5 |
| Alemanya | 6 | 8 | 3 | 0 | 5 | 25 | 38 | -13 |
| Bèlgica | 4 | 8 | 2 | 0 | 6 | 16 | 102 | -86 |
| Anglaterra | 2 | 8 | 1 | 0 | 7 | 10 | 70 | -60 |
| Àustria | 0 | 8 | 1 | 0 | 8 | 13 | 91 | -78 |

## Referències

* Resultats en todor66 (anglès)
# Barri de la Vila d'Alzira

La Vila de la ciutat valenciana d'Alzira, a la Ribera Alta, és el conjunt històric d'aquesta ciutat, que coincideix amb l'antiga ciutat emmurallada. Compta amb una trama urbana medieval en què queda reflectida la seva evolució històrica.

## Anàlisi i desenvolupament urbà

La planta de la Vila, condicionada per l'orografia s'inscriu aproximadament en un triangle, amb un pinacle apuntant al Xúquer i base arrodonida cap al raval, estructurant al voltant de la diagonal del carrer Major. Partia aquesta, després de superar el pont i les seves defenses, de l'església de Santa Maria, continuant per l'hospital i convent d'agustines, ermita de Sant Roc, la Casa Consistorial, plaça de Santa Caterina i els accessos al pont del raval. El camí de ronda propiciava el pas exterior a les muralles, camí d'Algemesí, mentre que el flanc oposat quedava cenyit per les muralles.
Encara perviu en la seva toponímia i traçat viari la intricada, estreta i laberíntica traça de carrerons i placetes: plaça del Forn, Morera, Carbó, Sufragi, Pou i Casasús i carrers de Saludador, Salinería, Granero, Carnissers, Arcs, Hostal, etc. En els anys de la postguerra es va propiciar una arbitrarietat constructiva i pèrdua de mansions pairals iniciada ja en 1899 quan es decideix enderrocar les muralles, portades i arcades i facilitar els eixamples. La tendència a aixecar habitatges en altura va propiciar la demolició dels immobles que recauen als carrers de major amplada, obrint-se així mateix les places de Casasús i la unió de les de Sufragi - Carbó.
El terraplenament del primitiu llit mort del riu Xúquer, que voreja La Vila, va obrir les perspectives de construcció d'una gran avinguda, demolint l'obstacle del pont de Sant Bernat per a traçar el primer tram (Sants Patrons). La Vila s'anava despoblant dels habitants més acomodats que buscaven les torres de les avingudes. També les riuades de 1982 i 1987 que van danyar les plantes baixes i primers pisos va forçar l'abandó dels seus propietaris.

## Edificació i tipologia

Els habitatges tradicionals de La Vila estructuraven la seua fatxada en tres unitats delimitades: Planta baixa, amb ampli portalada que permetia l'accés del carro i finestral rectangular protegit amb reixa de forja llisa. Primera planta amb dos o tres finestrals amb balconet de fusta i l'andana amb finestres redones o quadrades. En planta baixa es trobava l'estada que servia de corredor per a les cavalleries fins a l'estable, flanquejat per un dormitori, una xemeneia menjador i la cuina. En el fons es trobava la quadra i en el seu alt un graner. A la planta segona s'ubicaven sovint els dormitoris dels fills, i queda reservada la tercera a "andana", on s'emmagatzemaven les collites o es va cultivar el cuc de la seda. Una senzilla coberta de teula àrab, a dues aigües es recolzava en una poderosa biga mestra de mobila.

## Galeria fotogràfica

* Palau de Casasús
* Casa de l'Alcalde
* Casa Cucó

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text del BIC incoat per la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana
# Kait

Kait és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -2.08 ° de latitud nord i 0.02 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 0.4 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 24 de juliol del 2015 i fa referència a Kait, deessa del gra de la mitologia hitita. Aquest cràter s'utilitza per definir el primer meridià de Ceres.

## Referències

* ↑ "Kait". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Whittingham

Whittingham és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 2.483 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Whittingham tenia 2.483 habitants, 1.339 habitatges, i 1.033 famílies. La densitat de població era de 949,2 habitants per km².
Dels 1.339 habitatges en un 0,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 75,7% hi vivien parelles casades, en un 1,2% dones solteres, i en un 22,8% no eren unitats familiars. En el 20,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,85 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 0,8% tenia menys de 18 anys, un 0,3% entre 18 i 24, un 1,9% entre 25 i 44, un 25,7% de 45 a 60 i un 71,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 69 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.273 $ i la renda mediana per família de 66.346 $. Els homes tenien una renda mediana de 70.556 $ mentre que les dones 35.833 $. La renda per capita de la població era de 40.447 $. Aproximadament l'1,3% de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Whittingham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Whittingham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Panera de pomes, codonys i magranes

Panera de pomes, codonys i magranes és un quadre de Juan de Zurbarán pintat entre 1643 i 1645 que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya; va ser adquirit el 1944.

## Descripció

Un cistell de vímet replet de pomes i codonys es destaca del fons negre a l'eix central de la tela. En primer terme, a la dreta, hi ha tres magranes, una d'oberta amb les seves polpes vermelles i brillants a la vista i, a l'esquerra, dos codonys sencers i la meitat d'un altre amb el seu interior al descobert. Les branques i fulles de les fruites, encara verdes, porten a creure que es tracta de peces acabades de collir.

## Anàlisi

Encara que res no se sap d'aquesta obra superba, que va ingressar al MNAC com un original de Velázquez, va ser William Jordan qui el 1985, i de manera convincent, la va identificar com de la mà de Juan de Zurbarán a partir de la semblança amb el Cistella de fruita i cards de la Gösta Serlachius Fine Arts Foundation (Mäntta, Finlàndia), signat el 1643 i d'idèntica factura pictòrica.
En efecte, el modelat de les magranes, de les fulles i dels codonys, de pinzellada pastosa i curta, és igual en ambdues teles i també ho és la il·luminació intensa amb gran efecte plàstic. Són quadres que serveixen de referent per reconèixer el quefer de Juan de Zurbarán, fill de Francisco, exemples magnífics de l'evolució del seu estil, que es va allunyar de l'equilibri i l'austeritat paterna. Un mode avantguardista i sensual que va assolir cotes de qualitat molt altes i que el va portar a independitzar-se del taller familiar.

## Referències

* 1 2 Fitxa de l'obra 024259-000 al web del Museu Nacional d'Art de Catalunya.
* 1 2 3 M.M.C.. «Renaixament i Barroc». A: MNAC. Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. 2012. Barcelona: MNAC, p. 177. ISBN 978-84-8043-136-1.
# Espermaticida

Un espermaticida és una substància química que altera la mobilitat o destrueix els espermatozoides. S'han d'introduir a la vagina abans de l'acte sexual. Són fàcils d'usar, però poden causar picor o irritació a la vagina. Tenen una eficàcia baixa; poden millorar si s'usen conjuntament amb un diafragma o un preservatiu.

## Referències

* ↑ «Espermaticida». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «espermaticida». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Espermicida». Diccionari Enciclopèdic de Medicina. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. Arxivat de l'original el 2008-09-15. [Consulta: 26 febrer 2014].
# Soiuz T-11

Soiuz T-11 va ser un vol espacial tripulat de la Unió Soviètica en 1984 a l'estació espacial Saliut 7 en òrbita terrestre. Va ser la sisena expedició a l'estació, i va transportar el primer cosmonauta indi.
La Saliut 7 va estar sense tripulació després del desacoblament del Soiuz T-11 en octubre de 1984 fins que el Soiuz T-13 es va acoblar a l'estació en juny de 1985. La Saliut 7 va desenvolupar problemes mentre no havia tripulació, que va significar que la tripulació de la Soiuz T-13 va haver de realitzar l'acoblament de forma manual i reparar l'estació.

## Tripulació

| Posició | Tripulació de llançament | Tripulació d'aterratge |
| Comandant | Iuri Màlixev Segon vol espacial Unió Soviètica | Leonid Kizim Segon vol espacial Unió Soviètica |
| Enginyer de vol | Guennadi Strekàlov Tercer vol espacial Unió Soviètica | Vladímir Soloviov Primer vol espacial Unió Soviètica |
| Cosmonauta d'investigació | Rakesh Sharma Primer vol espacial Índia | Oleg Atkov Primer vol espacial Unió Soviètica |

### Tripulació de reserva

| Posició | Tripulació | Tripulació |
| Comandant | Anatoli Berezovoi Unió Soviètica | Anatoli Berezovoi Unió Soviètica |
| Enginyer de vol | Gueorgui Gretxko Unió Soviètica | Gueorgui Gretxko Unió Soviètica |
| Cosmonauta d'investigació | Ravish Malhotra Índia | Ravish Malhotra Índia |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6850 kg
* Perigeu: 195 km
* Apogeu: 224 km
* Inclinació: 51,6°
* Període: 88,7 minuts

## Referències

* ↑ País, Ediciones El «La nave soviética 'Soiuz' se acopló con éxito a la estación espacial 'Salyut'» (en castellà). El País [Madrid], 05-04-1984. ISSN: 1134-6582.
# Griveta boscana

La griveta boscana (Hylocichla mustelina) és una espècie d'ocell de la família dels túrdids (Turdidae) i única espècie del gènere Hylocichla. Habita boscos del sud-est del Canadà i la meitat oriental dels Estats Units, passant l'hivern al sud de Mèxic i Amèrica Central.

## Referències

* ↑ «Griveta boscana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11/01/2013 (català)