OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Faustino Menéndez-Pidal de Navascués

Faustino Menéndez-Pidal de Navascués (Saragossa, 15 de novembre de 1924 - Cintruénigo, 21 d'agost de 2019) fou un heraldista aragonès, doctor enginyer de Camins per la universitat Politècnica de Madrid, membre numerari de la Real Academia de la Historia (1993), director de l′Academia Matritense de Heráldica y Genealogía, Vicepresident 1r de l′Académie Internationale d'Heráldique, Acadèmic de Mèrit de l'Acadèmia Portuguesa de la Historia, membre d'honor de la Société Française d'Héraldique et de Sigillographie, i de l'Instituto Portuguès de Heràldica. Des del 1995 forma part del Comitè de Redacció de la revista "Emblemata: Revista Aragonesa de Emblemática".

## Obra

Els seus primers treballs històrics daten de la dècada de 1950 i estan relacionats amb Navarra. Posteriorment centrà els seus estudis en la recuperació dels emblemes heràldics peninsulars de l'edat mitjana. Abordà després l'edició crítica dels dos blaonaris més notables de l'estat espanyol: "Libro de Arma del Reino de Navarra" (1974) i el "Libro de la Cofradía de Santiago de Burgos" (1977). Una altra obra de gran amplitud fou: "Heráldica medieval española: la Casa Real de León y Castilla" (1982).
* Libro de Arma del Reino de Navarra, 1974.
* Libro de la Cofradía de Santiago de Burgos, 1977.
* Heráldica medieval española: la Casa Real de León y Castilla, 1982.
* Matrices medievales españolas (1987, en colaboración con E. Gómez).
* Apuntes de sigilografía española (1988 y 1993).
* Palos de oro y gules; pàg. 669-704 (Studia in Honorem Prof. M. de Riquer). Jaume Vallcorba, Quaderns Crema, vol. IV, 1991.
* Sellos medievales de Navarra: estudio y corpus descriptivo (1995, amb M. Ramos y E. Ochoa de Olza).
* Emblemas heráldicos en el arte medieval navarro (amb J. Martínez de Aguirre).
* Los emblemas heráldicos: una interpretación histórica (1993, discurs a la RAH).
* Los reyes de Aragón; pàg. 95-138 (Símbolos de España). Centro de Estudios Políticos y Constitucionales, 2000.

## Referències

* ↑ «Esquela de D. Faustino Menéndez Pidal de Navascués». Cintruéñigo (Navarra): Plaza Nueva, 21 agsoto 2019. [Consulta: 23 agost 2019].
* ↑ «Faustino Menéndez-Pidal de Navascués». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.

## Enllaços externs

* Biografia al web de la Real Academia de la Historia Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Mesa de la Real Academia Matritense de Heráldica y Genealogía
* Real Asociación de Hidalgos de España
* Web de la revista Emblemata
# Macintosh XL

Macintosh XL va ser una versió modificada de l'ordinador personal Apple Lisa fabricada per Apple. En la configuració Macintosh XL, l'ordinador es proveïa amb el MacWorks XL, un programa de Lisa que permetia emular la Memòria ROM de 64K de l'Apple Macintosh. Una màquina idèntica va ser venuda anteriorment amb el nom de Lisa 2/10 amb només el sistema operatiu del Lisa.

## Final de producció

Malgrat el seu relatiu èxit, el Macintosh XL va ser discontinuat pel fet que literalment no estava disponible. No s'havien demanat components per mantenir el XL en producció, i una vegada que es van esgotar, Apple va prendre la decisió de finalitzar-ne la producció. El 1986, Apple va oferir a tots els propietaris de Lisa/XL de canviar els seus ordinadors, i per US $ 1498,00, rebre a canvi un Macintosh Plus i un Hard Disk 20 (d'un valor de 4098,00 dòlars EUA en aquell moment).

## Sun Remarketing

Després que Apple tragués el XL del seu catàleg al setembre de 1985, Sun Remarketing de Logan, Utah, va comprar a Apple l'estoc romanent i va continuar venent-los sota llicència, amb la seva versió actualitzada del MacWorks Plus, amb el nou nom de Macintosh Professional.
Encara que no havia nous llises disponibles per vendre, va continuar el desenvolupament del MacWorks Plus per donar suport als llises instal·lats, fent-ho tan important com el seu cosí proper, el Macintosh Plus.

## Llegat

El Macintosh XL comparteix el mateix llegat que el Lisa. No obstant això l'augment de les vendes de l'emulador del sistema operatiu de Macintosh va demostrar que la família Macintosh necessitava un entorn més professional, amb monitors més grans, major quantitat de memòria i major expandibilitat de la que podia oferir el Macintosh 512K.

## Referències

* ↑ Book Review: AppleDesign and Apple: The Inside Story
* ↑ «Signal 26, March 1986, circulation 45,013». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 29 juliol 2011].
# Zhu Ziangcai

Zhu Ziangcai és un esportista xinès que va competir en judo, guanyador d'una medalla de bronze als Jocs Asiàtics de 1986 en la categoria de –71 kg.

## Palmarès internacional

Jocs Asiàtics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1986 | Seül ( Corea del Sud) | 3 | –71 kg |

## Referències

* ↑ Zhu Ziangcai en Judoinside.com (anglès)
# Ostikan

Ostikan (armeni: ոստիկան) era el nom que els armenis donaven als governadors de les primeres províncies de l'antiga Armènia establerts pels àrabs. El càrrec és equivalent al d'emir.
Els governadors d'Armènia entre el 640 i el 878 portaren el títol d'ostikan.

## Fonts

* (armeni) Ter-Ghevondyan, Aram. "Դիտողություններ «ոստիկան» բառի մասին (Observacions sobre el mot "ostikan"). Patma-Banasirakan Handes. 4 (1962), pp. 243–48.
# Villaluenga de la Sagra

Villaluenga de la Sagra és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa.
L'any 1928 l'empresa Asland inaugurà una fàbrica de ciment al poble, amb la presència del rei Alfons XIII, acompanyat per Primo de Rivera i Joan Antoni Güell i López, president d'Asland.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 2.639 | 2.629 | 2.639 | 2.642 | 2.648 | 2.678 | 2.792 | 2.929 | 3.049 | 3.216 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Antoni Boleda i Ribalta

Antoni Boleda i Ribalta (Tàrrega, 10 de setembre de 1945) és un escultor català. És un dels principals configuradors de l'escola artística targarina de la segona meitat del segle xx.

## Biografia

Després d'una època d'aprenentatge com a tallista joier a les Escoles Salesianes de Barcelona, va decidir dedicar-se a l'escultura. Al voltant de 1960 i fins 1962 va formar-se al taller d'Enric Monjo, on va treballar la imatgeria en pràcticament totes les tècniques tradicionals exceptuant la fosa en bronze. El 1962 va ingressar a l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Jordi i davant l'oportunitat de treballar sota el mestratge directe de Joan Rebull, va abandonar momentàniament els estudis l'any 1964, per finalitzar-los a les darreries de la mateixa dècada, un cop realitzat el servei militar i havent obert taller propi a Tàrrega.
En aquesta època fou distingit amb diversos premis, i l'any 1971 li fou concedida la beca Amigó Cuyàs. D'aquesta manera, Boleda viatjà a Londres i conegué de prop l'obra de Henry Moore. Els anys setanta foren especialment prolífics per l'artista, que aplegà diversos premis i participà en diverses exposicions, al mateix temps que passava a formar part del cos de professors de l'Escola d'Arts i Oficis Ciutat de Balaguer. Tanmateix, la mort del seu pare l'any 1974 el feu retornar a Tàrrega, incorporant-se com a professor a l'Escola d'Arts i Oficis de la ciutat, institució educativa que passà a dirigir l'any 1980 després d'haver impartit classes d'història de l'art i dibuix artístic, i després d'haver impulsat la creació d'una aula d'escultura. Boleda exercí com a professor a l'escola fins a l'any 2006.

## Obra

La seva obra és normalment de format petit i mitjà per bé que també ha realitzat algunes obres monumentals, com la dedicada a Lluís Companys al Tarròs (1979). La temàtica artística té una presència destacada en la seva obra, on també s'hi compten diverses escultures religioses. Com als artistes de la seva generació, s'observen processos de simplificació, síntesi i depuració de les formes a mesura que avancen els anys, arribant a punts de veritable abstracció i minimalisme, assolits treballant indistintament amb marbre, pedra, fusta o argila.

## Bibliografia

* Massana, Joanpere; Serra, Anna M. Antoni Boleda: l'ànima del silenci, 2016.

## Referències

* ↑ Massana, Joanpere; Serra, Anna M. Antoni Boleda: l'ànima del silenci, 2016.
* ↑ Massana i Serra, 2016, p. 13.
* ↑ Massana i Serra, 2016, p. 14.
* 1 2 Massana i Serra, 2016, p. 15.
* 1 2 Massana i Serra, 2016, p. 16.
* ↑ Massana i Serra, 2016, p. 17.
* ↑ Nadal Gaya., Juan Manuel. Diccionari de pintors, escultors, gravadors i dibuixants : l'art a la Lleida del segle XX. 1. ed. Lleida: Pagès Editors, 2003, p. 79-80. ISBN 8479359986.
# Simònides de Magnèsia

Simònides de Magnèsia (en llatí Simonides, en grec antic Σιμωνίδης) fou un poeta èpic grec de Magnèsia.
Va viure en temps del rei selèucida Antíoc III el Gran i va escriure un poema sobre les victòries d'aquest rei sirià i especialment de la seva batalla contra els gàlates. És mencionat principalment al Suides, i Vossius l'inclou a la seva Historia Graeca.

## Referències

* ↑ 4.Simonides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 836
# Dugesia izuensis

Dugesia izuensis és una espècie de triclàdide dugèsid que habita al Japó. Es tracta d'una espècie clarament diferent de la també japonesa D. japonica.
El Dr. Kōjirō Katō va publicar en japonès la primera descripció d'aquesta espècie l'any 1943. En aquesta publicació donava detalls de l'aparença externa de l'animal així com la descripció detallada de l'òrgan copulador. L'any 1950 Katō va publicar una redescripció en anglès.
D. izuensis es va descriure a partir d'espècimens collits d'un rierol al campus de l'Institut Mitsui de Biologia Marina.

## Referències

* 1 2 Katō, Kōjirō «A new marine Triclad from northern Japan» (en japonès). Bulletin of the Biogeographical Society of Japan, 13, 1943, pàg. 1-6.
* ↑ Sluys, Ronald; Kawakatsu, Masaharu; Winsor, Leigh «The genus Dugesia in Australia, with its phylogenetic analysis and historical biogeography (Platyhelminthes, Tricladida, Dugesiidae)» (en anglès). Zoologica Scripta, 27, 4, 1998, pàg. 273-289. DOI: 10.1111/j.1463-6409.1998.tb00461.x.
* ↑ Katō, Kōjirō «A new freshwater triclad from Japan» (en anglès). Annotationes zoologicae japonenses, 24, 1950, pàg. 45-48.
* 1 2 Kawakatsu, Masaharu «A commentary on the late Dr. K. Katō's 1943 paper in japanese including the original description of Dugesia izuensis (Turbellaria, Tricladida, Paludicola), with its republication» (en anglès i japonès). Occasional Publications, Biological Laboratory of Fuji Women's College. Sapporo (Hokkaidō), Japan, 9, 1983.
Espècies de Dugesia :
# Tepàievo

Tepàievo (en rus: Тепаево) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 38 habitants. Pertany al districte rural de Kozmodemiansk.

## Referències

* ↑ «Деревня АЛДЕЕВО (АЛДИСОЛА)» (en rus). Информационный ресурс Республики Марий Эл «12rus.ru». [Consulta: 12 abril 2016].
# Hysham

Hysham és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 330 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hysham tenia 330 habitants, 150 habitatges, i 91 famílies. La densitat de població era de 606,7 habitants per km².
Dels 150 habitatges en un 24% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 38,7% no eren unitats familiars. En el 37,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 18,2% entre 25 i 44, un 31,2% de 45 a 60 i un 20,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.179 $ i la renda mediana per família de 39.063 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 15.743 $. Aproximadament el 5,8% de les famílies i el 13,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hysham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hysham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ostinato

En música, un ostinato (de l'italià, "obstinat") és un motiu o frase que es repeteix persistentment en la mateixa veu musical. La idea que es repeteix pot ser un patró rítmic, part d'una tornada, o una melodia sencera. En un sentit estricte, els ostinatos (també s'usa el plural italià: ostinati) haurien de ser una repetició exacta, però també s'acostumen a acceptar petites variacions per a adaptar l'ostinato a canvis interns de la música, especialment a canvis harmònics i canvis de to.
Quan l'ostinato està situat en la part o veu més greu de la composició s'anomena basso ostinato o baix obstinat.

## Basso ostinato

La tècnica del basso ostinato consisteix en la repetició un nombre considerable de vegades (repetir "obstinadament") una melodia greu o baix per damunt del qual sona, el primer cop, una (o més) melodia més aguda i, posteriorment, amb les repeticions successives del baix, variacions cada vegada diferents de la melodia inicial, sempre mantenint el mateix patró harmònic que es troba implícit en el baix que es repeteix -normalment- sense cap modificació.
El baix obstinat va ser utilitzat sobretot en el Renaixement i en el Barroc. En el Renaixement van ser especialment utilitzats com a baixos algunes seqüències acordals o progressions harmòniques fixes com la Folia, el Passamezzo antico, el Passamezzo moderno, etc. Durant el Barroc es va continuar utilitzant el baix de la Folia i van adquirir relleu altres com la Passacaglia.
Probablement l'exemple més conegut de baix obstinat és el que fonamenta el cànon de Pachelbel. Més enllà d'aquests estil ha estat important també en etapes posteriors de la música clàssica europea, en la música clàssica hindú, en l'educació musical segons el mètode Orff-Schulwerk, de Carl Orff, en el jazz i en diversos estils de la música popular actual.

## Referències

* ↑ Schnapper, Laure: «Ostinato». New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. Macmillan, 2001 [1980].
* ↑ Rousseau, Jean-Jacques: Diccionario de música. Akal, 2007 [1768], p. 94.

## Bibliografia
### Específica

* Des Forêts, Louis-René: Ostinato. University of Nebraska Press, 2002.
* Schnapper, Laure: «Ostinato». New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. Macmillan, 2001 [1980].
* Schnapper, Laure: L'ostinato, procédé musical universel. H. Champion, 1998.

### General

* De Candé, Roland: Nuevo diccionario de la música vol. I y II. Grasindo, 2002.
* De Pedro, Dionisio: Teoría completa de la música. Real musical, 1990.
* Grabner, Hermann: Teoría general de la música. Akal, 2001.
* Michels, Ulrich: Atlas de música. Alianza, 2009 [1985].
* Pérez Gutiérrez, Mariano: Diccionario de la música y los músicos vol. 1 2 y 3. Akal, 1985.
* Randel, Don Michael: The Harvard Dictionary of Music. Harvard University Press, 2003.
* Zamacois, Joaquín: Teoría de la música. Idea, 2002 [1949].
# Harold Wethey

Harold Edwin Wethey (Port Byron, 1902 - Ann Arbor, 22 de setembre de 1984) va ser un destacat historiador de l'art estatunidenc, especialista en la vida i obra de El Greco.
Va ser professor a la Universitat de Washington i a la Universitat Harvard, on va rebre el seu doctorat. A la Universitat de Michigan va ser nomenat conseller del departament de belles arts.
Entre els seus més destacats treballs acadèmics es troben Colonial Architecture and Sculpture in Peru, El Greco and His School (dos volums), Alonso Cano: a study of the 17th century Spanish painter i tres volums sobre Ticià. També va contribuir amb tres articles a l'Enciclopèdia Britànica: «El Greco», «Ticià» e «Història de l'arquitectura occidental».
Com estudiós de El Greco, va publicar el 1962 El Greco and His School, obra que va tenir un gran impacte als cercles acadèmics de tot el món. També va contribuir a crear un ampli catàleg raonat d'obres del pintor, que anys més tard ampliaria José Álvarez Lopera.

## Referències

* Dictionary of Art Historians. «Wethey, Harold Edwin» Arxivat 2014-01-07 a Wayback Machine.. [Consulta: 21-12-2010].
* New York Times. «HAROLD E. WETHEY: Obituary. Published on September 28, 1984». [Consulta: 21-12-2010].

## Enllaços externs

* Obres de Wethey (a Dialnet)
* llibres publicats per Harold Wethey (Font: WorldCat)
# Serbia Open 2009

El Torneig de Belgrad 2009 o també Serbia Open 2009 és una competició tennística que es juga en terra batuda. És la primera edició d'aquest torneig i forma part de les Sèries 250 de l'ATP. El torneig es juga a Belgrad, Sèrbia entre el 2 i el 10 de maig del 2009.

## Quadre masculí

| Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | N. Đoković | 6 | 4 | 6 |
| | J. Tipsarevic | 2 | 6 | 0 | 1 | N. Đoković | 6 | 6 |
| | M. Granollers | 3 | 4 | | 5 | V. Troicki | 3 | 2 |
| 5 | V. Troicki | 6 | 6 | | | | | | 1 | N. Đoković | 4 | 6 | 6 |
| 4 | A. Seppi | 6 | 6 | | | | | | 4 | A. Seppi | 6 | 1 | 2 |
| | L. Mayer | 4 | 1 | | 4 | A. Seppi | 6 | 7 | | | | | |
| | M. Daniel | 6 | 6 | | | M. Daniel | 4 | 5 | | | | | |
| 6 | I. Ljubičić | 4 | 3 | | | | | | | | | | | 1 | N. Đoković | 6 | 7$^7$ |
| 8 | C. Rochus | 6 | 4 | 3 | | | | | | | | | | Q | L. Kubot | 3 | 6$^0$ |
| | K. Vliegen | 3 | 6 | 6 | | K. Vliegen | 6⁶ | 3 | | | | | |
| Q | L. Kubot | | | | Q | L. Kubot | 7$^8$ | 6 | | | | | |
| 3 | Í. Andréiev (r) | | | | | | | | Q | L. Kubot | 7$^7$ | 6 | |
| 7 | A. Clement | 6 | 4 | 2 | | | | | 2 | I. Karlovic | 6$^0$ | 2 | |
| Q | F. Cipolla | 1 | 6 | 6 | Q | F. Cipolla | 3 | 3 | | | | | |
| | B. Dabul | 4 | 6⁵ | | 2 | I. Karlovic | 6 | 6 |
| 2 | I. Karlovic | 6 | 7$^7$ | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial
Belgrad :
2009
2010
2011
2012
2021
2022 :
ATP World Tour 2009
< 2008
2010 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Shenzhou

* Per a altres significats, vegeu «Programa Shenzhou».
Shenzhou (深州, Shēnzhōu) és una ciutat-comtat de Hengshui, a la província de Hebei, Xina. Inclou les localitats de: Tangfeng (唐奉镇), Shenzhou (深州镇), Chenshi (辰时镇), Yuke (榆科镇), Weiqiao (魏桥镇), Dadi (大堤镇), Qianmotou (前磨头镇), Wangjiajing (王家井镇), Hujiachi (护驾迟镇); i els municipis de Bingcao (兵曹乡), Mucun (穆村乡), Dong'anzhuang (东安庄乡), Beixicun (北溪村乡), Dafengying (大冯营乡), Qiaotun (乔屯乡), Taiguzhuang (太古庄乡), Datun (大屯乡)

## Referències

* ↑ http://www.xzqh.org/html/list/47.html衡水市-行政区划网%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Eglantyne Jebb

Eglantyne Jebb (Ellesmere, Anglaterra, 25 d'agost de 1876 – Ginebra, Suïssa, 20 de desembre de 1928) va ser una activista social anglesa, fundadora de Save the Children. Va crear una de les organitzacions de desenvolupament més importants del món i va redactar els drets dels infants, que més tard van adoptar les Nacions Unides.

## Referències

* ↑ Mulley, Clare. The Woman who Saved the Children: A Biography of Eglantyne Jebb, Founder of Save the Children (en anglès). Oneworld Pub., 2009. ISBN 978-1-85168-657-5.
* ↑ «Jebb, Eglantyne (1876–1928), philanthropist» (en anglès). DOI: 10.1093/ref:odnb/9780198614128.001.0001/odnb-9780198614128-e-34165. [Consulta: 6 gener 2024].
# Foro do bo burgo de Castro Caldelas

El Foro do bo burgo de Castro Caldelas (Fur del bon burg de Castro Caldelas en català) és el document més antic escrit en gallec que es coneix a Galícia, entregat a l'abril de 1228. En aquest text el rei Alfons IX de Lleó atorga als ciutadans de la vila d'Allariz els seus furs i regula el seu règim.
El text comença així:
| « | Eu don Alfonso porla gratia de Deus Rey de Leon a vos omes, assy aos presentes como aos que an de víir, et a vossos fillos et a toda vossa generacion faço karta de donacion et texto de firmidũe, et dou a vos foros en que sempre vivades. | » |

## Referències

* ↑ O Foro do Bo Burgo do Castro Caldelas a la web del Consello da Cultura Galega

## Enllaços externs

* Original digitalitzat
* Foro do bo burgo do Castro Caldelas, consellodacultura.org
* Transcripció del text
# Hyskeir

Hyskeir o Heyskeir en anglès, Òigh-sgeir en gaèlic escocès és un illot que forma part de les Small Isles («illes petites»), pertanyents a l'arxipèlag de les Hèbrides Interiors, a Escòcia. Hyskeir se situa al mar de les Hèbrides i forma part del Council area dels Highlands. Garbh Sgeir és una roca que es troba al costat de l'illot i ambdues illes estan deshabitades.
El far d'Hyskeir marca l'entrada sud del Minch, deu quilòmetres al sud-oest de l'illa de Canna i catorze quilòmetres a l'oest de Rùm.

## Referències

* ↑ «Hyskeir». Gazetteer for Scotland. [Consulta: 15 setembre 2009].

## Enllaços externs

* (en anglès) Far d' Hyskeir Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Ostiarium

Ostiarium fou una taxa romana que s'aplicava a les portes de les cases, i que probablement fou imposada junt amb el columnarium per la llei sumptuària establerta en temps de Juli Cèsar (Lex Julia sumptuaria).
Gravava el nombre de portes (i el columnarium el nombre de columnes) d'una edificació. Se sap que Quint Cecili Metel Pius Escipió va voler recaptar aquestos dos impostos o taxes a Síria, principalment com a manera d'extorsió als provincials.
# Grigori Voitinski

Grigori Naumovich Voitinski (en rus: Григорий Наумович Войтинский; 17 d'abril de 1893 - 11 de juny de 1953) va ser un funcionari soviètic de la Komintern. Va ser enviat a la Xina el 1920 com a assessor per contactar amb els principals comunistes xinesos com Chen Duxiu, just abans de la formació del Partit Comunista Xinès (PCX). El procés de formació del PCX es pot atribuir, en gran manera, a la seva influència, així com la política d'aliances amb el Guomindang.

## Biografia

Va néixer el 17 d'abril de 1893 a Nével en una família jueva russa. El 1918 es va unir al Partit Bolxevic. Va participar activament al Front de l'Extrem Orient durant la Guerra Civil Russa.
El 1920, la Unió Soviètica va establir l'Oficina de l'Extrem Orient a Sibèria, una branca de la Tercera Internacional Comunista, o Komintern. Així, va esdevenir el responsable directe d'acompanyar l'establiment d'un partit comunista a la Xina i a altres països de l'Extrem Orient. Poc després de la seva creació, el subdirector de l'oficina, Voitinski, va arribar a Pequín i va contactar amb el líder comunista Li Dazhao, que va organitzar-li una reunió amb Chen Duxiu a Xangai. L'agost de 1920, Voitinski, Chen Duxiu, Li Hanjun, Shen Xuanlu, Yu Xiusong, Shi Cuntong i altres van fundar la branca xinesa del Komintern.
Va treballar com a representant de la Komintern fins al 1926. Després va treballar pel govern d'Irkutsk fins al 1929, quan es va traslladar a Moscou, on va treballar en diverses institucions orientalistes. El 1934 va esdevenir professor de la Universitat Estatal de Moscou. És considerat un dels fundadors de la sinologia soviètica. Va escriure diversos llibres sobre la política contemporània de la Xina.

## Referències

* ↑ Yoshihiro Ishikawa, The Formation of the Chinese Communist Party. Columbia University Press, 2013
* ↑ Frank L. Britton Behind Communism. University of Michigan, 1952
* ↑ Biography (in Russian)