OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Garra fuliginosa

Garra fuliginosa és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al riu Mekong i a Tailàndia. Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Rainboth, W.J., 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.
* ↑ Vidthayanon, C., J. Karnasuta i J. Nabhitabhata, 1997. Diversity of freshwater fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok. 102 p.
* ↑ Baird, I.G., V. Inthaphaisy, P. Kisouvannalath, B. Phylavanh i B. Mounsouphom, 1999. The fishes of southern Laos. Laos Community Fisheries and Dolphin Protection Project. Ministry of Agriculture and Forestry, Laos PDR.161 p.
# Aroer

«Aroer» té aquests significats:
* Geografia de Jordània:
** Aroer de Moab (o Arair) és una ciutat propera al riu Arnon.
** Aroer fou una ciutat bíblica propera a Rabà (l'actual Amman).
* Geografia d'Israel:
** Aroer del Nègueb és una ciutat del districte del Sud, propera a Beerxeba.
# Aroca

Aroca és el nom dels següents personatges:
* Enrique Aroca Aguado (Madrid, 1896 - 1966), pianista i pedagog castellà.
* Jesús Aroca y Ortega (Madrid, 1877 - 1935), compositor espanyol.
# Asociación Nacional para el Estudio de Problemas Actuales

Asociación Nacional para el Estudio de los Problemas Actuales (ANEPA) fou una associació del Movimiento Nacional, creada el 1969 per a organitzar conferències i altres actes culturals en el tardofranquisme. El seu president fou Enrique Thomas de Carranza i d'altres membres destacats foren José Ramón Alonso i Pedro Perez Alhama. El 1975 va promoure una associació política, Nueva Política Española, que no va fructificar, i fins i tot van pensar a canviar-li el nom per Asociación Popular Democrática. Tot i el seu fort anticomunisme, es mostraren partidaris d'una democràcia liberal. A les eleccions generals espanyoles de 1977 va obtenir 18.113 vots. El 1977 es va integrar en Aliança Popular.

## Referències

* ↑ El País, 14-7-1976
# Nínox de Mindoro

El nínox de Mindoro (Ninox mindorensis) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita la selva humida des l'illa de Mindoro, a les Filipines. El seu estat de conservació es considera vulnerable.
És una espècie recentment separada de Ninox philippensis, arran els treballs de Rasmussen et al. 2012.

## Referències

* ↑ «Nínox de Mindoro». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 249. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Mindoro Boobook. Ninox mindorensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ PC. Rasmussen, DN.S. Allen, NJ. Collar, B. Demeulemeester, RO. Hutchinson, PGC. Jakosalem, RS. Kennedy, FR. Lambert i LM. Paguntalan (2012). Vocal divergence and new species in the Philippine Hawk Owl Ninox philippensis complex. FORKTAIL 28. 1–20
# Gallarate

Gallarate és un municipi italià, situat a la regió de la Llombardia i a la província de Varese. L'any 2006 tenia 49.638 habitants.
# Assassinat a la rectoria

Assassinat a la rectoria (títol original en anglès The Murder at the Vicarage) és una novel·la negra de l'autora de llibres de misteri Agatha Christie.
Primer va ser publicat al Regne Unit per Collins Crime Club a l'octubre de 1930 i el mateix any però una mica més tard als Estats Units per Dodd, Mead and Company. És la primera novel·la en la que apareix el personatge de Miss Marple tot i que sí que havia aparegut en una sèrie de contes curts publicats amb anterioritat a The Royal Magazine i The Story-Teller Magazine el 1927. Aquestes històries curtes es van recopilar al llibre Els tretze problemes el 1932. El 1999 va ser traduït al català per Jordi García Clavel.

## Argument

A Saint Mary Mead no hi ha ningú més menyspreat que el coronel Protheroe. Fins i tot el rector local ha dit en alguna ocasió que si se'l matés s'estaria fent un servei a la gent del poble. Així que quan Protheroe és trobat mort en l'estudi del mateix vicari, i dues persones diferents confessen haver comès el crim, és el moment en què la vella soltera Jane Marple exerceixi les seves habilitats de detectiu. El vicari i la seva dona, Leonard i Clemente Griselda respectivament, que va fer la seva primera aparició en aquesta novel·la, continuaran apareixent en altres novel·les de Miss Marple: en particular, en Un cadàver a la biblioteca (1942) i El tren de les 4.50 de Paddington (1957)

## Comentaris i ressò mediàtic

The Times Literary Supplement del 6 de novembre de 1930 plantejava diverses qüestions i dubtes sobre qui podia haver matat Protheroe i perquè, i va concloure: «Com una història de detectius, l'únic defecte és que és difícil de creure que es pogués portar a terme l'assassinat tan ràpida i sileciosament. La situació dels tres espais; l'habitació, el jardí i el poble, mostren que l'acció hauria d'haver estat vista i sentida per Miss Marple, ‘qui sempre sabia el que passava i es posava en la pitjor situació’. A més els altres veïns estaven a les tres cases contínues. Finalment, Miss marple descobreix l'assassí al final, però hom pensa que ho hauria d'haver descobert molt abans».
La crítica de la novel·la del New York Times Review el 30 de novembre de 1930, començava: «La talentosa Miss Christie està lluny d'haver fet el seu millor treball en la seva darrera història. Aporta poc en la seva eminència en el camp del misteri» i de concloure: «La germanor local de solteres s'hi involucra amb molta xafarderia».

## Bibliografia

* Christie, Agatha; García Clavel, Jordi (traductor). Assassinat a la rectoria (en català traduït de l'anglès). 2a edició 2002. Barcelona: Columna, 1999, p. 268 (Col·lecció Agatha Christie (1890-1976)). ISBN 978-8483007419.

## Referències

* ↑ Cooper, John; Pyke, B.A. Detective Fiction - the collector's guide. Second Edition. Scholar Press, 1994, p. 82 & 86. ISBN 0-85967-991-8.
* ↑ Martínez Ascaso, Rosa Maria «Investigant: Agatha Christie». Avui Cultura, 08-03-2012, pàg. 6.
* ↑ Christie, García Clavell, 1999.
* ↑ The Times Literary Supplement, 06-11-1930, pàg. 921.
# Assassinat a les Landes

Assassinat a les Landes és un telefilm francès del 2017 dirigit per Jean-Marc Thérin. Es va emetre per primer cop el 23 de juny de 2017 al canal suís RTS Un. Va comptar amb una preestrena el 5 de setembre de 2017 al cinema Rex de Sòrts e Òssagòr, el 7 de setembre es va emetre al canal belga La Une i el 9 de setembre a France 3. S'ha doblat al valencià per a À Punt i al català central per a TV3.
El telefilm es va rodar del 6 de febrer al 3 de març de 2017 a Sòrts e Òssagòr i Sent Sever (escenes exteriors de la gendarmeria) i a la costa de les Landes.
Es va estrenar en DVD el 26 de setembre de 2018, editat per LCJ Editions.
És un dels 10 episodis emblemàtics seleccionats per RTBF per celebrar el 10è aniversari de la col·lecció Assassinats a... i que va estar disponible durant sis mesos a la plataforma digital Auvio.

## Sinopsi

Juliette Laborde apareix empalada en una escultura durant la seva inauguració a Sòrts e Òssagòr en presència del seu creador, Antoine Duprat. L'agent judicial de duanes Walter Beaumont i la capitana de gendarmeria Isabelle Hirigoyen treballaran conjuntament per resoldre la investigació. Els dubtes estan en si hi ha una relació amb la llegenda que diu que l'any 1450 una pastoreta va ser assassinada en les mateixes condicions a Biscarròssa, o si aquest assassinat està vinculat a una investigació, dirigida pel mateix Beaumont, relacionada amb una sospita de tràfic i per la qual va ser condemnada la mateixa Laborde.

## Referències

* ↑ Lamaison, Christine «Une avant-première de "Meurtres dans les Landes", la fiction de France 3, à Hossegor» (en francès). Sud-ouest, 23-08-2017. ISSN: 1760-6454.
* ↑ «Le destin tragique de la bergère». Moustique, 30-08-2017.
* ↑ «Assassinat a Les Landes». À Punt, 12-02-2022. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ «Assassinats a les Landes». ésAdir. [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ Clément Guerre. «Le téléfilm "Meurtres dans les Landes" est tourné en ce moment à Saint-Sever pour France 3». Ici, 23-02-2017. [Consulta: 20 juliol 2022].
* ↑ Noémie Jadoulle. «10 épisodes de "Meurtres à" sur Auvio pour les 10 ans de la collection». rtbf.be, 09-03-2023. [Consulta: 26 març 2023].
# Arthroleptella hewitti

Arthroleptella hewitti és una espècie de granota que viu a Sud-àfrica i, possiblement també, a Lesotho.

## Referències

* Minter, L. & Channing, A. 2004. Arthroleptella hewitti. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 20 d'abril del 2008.
# Openki

Openki (en rus: Опенки) és un poble (una possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 1.694 habitants.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
# Gerard Valck

Gerard Valck (Amsterdam, 30 de setembre de 1652 – 21 d'octubre de 1726) fou un gravador, editor i cartògraf neerlandès.

## Biografia

Valck va néixer el 1652 en una plateria d'Amsterdam. Va estudiar al costat d'Abraham Blooteling i es va casar amb la seva germana. El 1672, la família es va establir a Londres, on es creu que van viure fins als 1680. Valck va fer diversos gravats per la noblesa anglesa, i va treballar freqüentment amb el seu mestre. Va fer molts dels seus gravats basant-se en dissenys d'altres artistes, com Peter Lely, Gérard de Lairesse i Philip Tideman. Va autopublicar la majoria dels seus treballs. De nou a Amsterdam, va crear una empresa amb el seu fill Leonardus Valck i amb el seu cunyat Peter Schenk el Vell. Valck També va publicar atles, mapes, va imprimir globus terraqüis, entre d'altres. Va morir a Amsterdam el 21 d'octubre de 1726.

## Referències

* ↑ «The Flute Lesson by Gerard Valck, engraver and publisher». loc.gov. Arxivat de l'original el 16 març 2015. [Consulta: 16 març 2015].
* ↑ «Gerard Valck». npg.org. Arxivat de l'original el 16 març 2015. [Consulta: 16 març 2015].
* ↑ «Gerard Valk». vintage-maps.com. Arxivat de l'original el 28 febrer 2016. [Consulta: 16 març 2015].
# Gerard Solís Tugas

Gerard Solís Tugas és un chef i cuiner català que dirigeix el restaurant 'El Racó' de Sant Climent de Llobregat.
Format a l'Escola d'Hostaleria de Barcelona durant tres anys, va perfeccionar la seva professió a diversos restaurants, però el veritable mestre ha estat el seu pare Emili, que des de petit li va inculcar l'art culinari.
Gerat Solís, juntament amb Laura Gosalbo, és l'autor del llibre “Bojos per la Cirera” publicat el 2005, un llibre on es recullen les receptes del restaurant el Racó de Sant Climent de Llobregat, que quan arriba el temps de les cireres confecciona una carta de menjars on apareix sempre aquesta fruita vermella, un dels emblemes del Baix Llobregat. El llibre, editat en castellà, català, anglès i alemany, amb més de 20.000 exemplars editats en només quatre anys, va guanyar el XI Premi Gourmand Internacional 2005. A Alemanya, Solís fou premiat amb la Medalla de Plata de la Gastronomia pel seu llibre, i a la Fira de Sant Climent, el seu poble natal, amb la Cirera d'Or.
Solís també ha col·laborat amb El Periódico de Catalunya, reeditant les receptes antigues del Baix Llobregat i, juntament amb el Parc Agrari i el Consorci de Turisme del Baix Llobregat, ha fet tallers de la ruta de la cirera. A banda del licor de cirera, Solís utilitza la cirera com a fil conductor de tota la gastronomia tradicional, des d'una salsa de cireres fins a una melmelada, un pa de cirera, una infusió de cues de cirera i oli o vinagre de cirera, una amanida, una sopa, una perdiu, un turbot, un sorbet i gairebé mig centenar de receptes amb un mateix denominador comú, la cirera.
El 2016 fou candidat al Premi Josep M. Jujol i Gibert a la preservació del Patrimoni Cultural.

## Referències

* 1 2 3 «Entrevista a Gerard Solís». La Voz de Castelldefels, 28-08-2009 [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ «Bojos per la Cirera». VilaWeb, 19-07-2005 [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ «Laura Gosalbo y Gerard Solís presentan su obra». El Periódico Mediterráneo, 08·11·2005 [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ «Les cireres, amb Gerard Solís, cuiner "El Racó" de St. Climent de Llobregat. El secret del sofregit». Catalunya Ràdio. Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA), 04-06-2010 [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ «Premis de Reconeixement Cultural del Baix Llobregat». Centre d'Estudis Comarcals del Baix Llobregat, 11-11-2016. [Consulta: 1r agost 2023].
# Aseraggodes persimilis

Aseraggodes persimilis és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes de Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Garrot

«Garrot» té aquests significats:
* Garrot: bastó.
* Garrot: pal fort, especialment els que serveixen per estrènyer un lligam, com el garrot de lligar garbes.
* Garrot vil: instrument d'execució.
** Garrot vil: quadre de Ramon Casas.
Viccionari
# Garronita-Na

La garronita-Na és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de les zeolites.

## Característiques

La garronita-Na és un tectosilicat de fórmula química Na₆(Al₆Si$_{10}$O$_{32}$)·8,5H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015, sent publicada per primera vegada el 2016. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Canadenc de la Natura, al Quebec (Canadà), amb el número de catàleg: cmcmc 86893.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Poudrette, situada al mont Saint-Hilaire, dins el municipi regional de comtat de La Vallée-du-Richelieu, a Montérégie (Quebec, Canadà). Es troba en forma d'agregats cristal·lins de masses botroidals de fins a 1,5 mm de mida. També se'n troben cristalls individuals, opacs i blancs, i cristalls pseudooctaèdrics de fins a 2 mm de diàmetre. Aquesta pedrera canadenca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Garronite-Na» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 octubre 2021].
# Gazimur

El riu Gazimur (en rus Газимур) és un afluent de l'Argun, passa per la part nord-oriental d'Àsia. Té una longitud de 592 km i una conca de 12.100 km². Passa pel krai de Zabaikàlie, a Rússia.
Neix a la serralada de Nertxinsk i va al primer tram en direcció nord-est, a través d'una àmplia vall. Després la vall esdevé més estreta i pren una direcció nord - nord-est. Passa per Aleksandrovski Zavod, Kungara i Kurleia. Finalment desemboca per l'esquerra al riu Argun, gairebé a la part on aquest es troba amb l'Amur. El Gazimur no té afluents d'importància. A l'estiu, depenent de les precipitacions, pot desbordar-se i causar inundacions a la regió.

## Enllaços externs

* (en rus) Entrada riu Gazimur a la Gran Enciclopèdia Soviètica
# Australopithecus sediba

Australopithecus sediba fou un homínid australopitec, les restes del qual s'han datat d'entre 1.78 a 1.95 milions d'anys enerera en el Pliocè. Aquesta espècie és coneguda per dos esquelets parcials descoberts a Sud-àfrica, un jove mascle holotip i una femella adulta paratip. Uns 130 elements de l'espècie han estat recuperats fins a la data. Han estat descrits pel professor Lee R. Berger i col·laboradors com una nova espècie antecessora de la humanitat anomenada Australopithecus sediba ("sediba" significa "font natural" en l'idioma sud-africà sesotho).
S'ha suggerit que aquesta espècie pot ser una bona candidata per a ser una espècie de transició entre els Australopithecus africanus i Homo habilis o fins i tot un antecessor directe d'Homo erectus. Aquest australopitec tenia els braços llargs, com un simi i les mans curtes i poderoses, una pelvis molt avançada i les cames llargues. La capacitat del crani s'estima en 420–450 cm³.
Arbre genealògic d'acord a un estudi de 2019:
| Hominini | Ximpanzé Sahelantrop Ardipitec Australopithecus anamensis Australopithecus afarensis Parantrop Paranthropus aethiopicus Paranthropus boisei Paranthropus robustus Australopithecus africanus Australopithecus garhi Home de Flores Australopithecus sediba Homo habilis Altres Homo |

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Berger LR, de Ruiter DJ, Churchill SE, Schmid P, Carlson KJ, Dirks PHGM, Kibii JM «Australopithecus sediba: A New Species of Homo-Like Australopith from South Africa». Science, 328, 2010, pàg. 195–204. DOI: 10.1126/science.1184944.
* ↑ Dirks PHGM, Kibii JM, Kuhn BF, Steininger C, Churchill SE, Kramers JD, Pickering R, Farber DL, Mériaux A-S, Herries AIR, King GCP, Berger LR «Geological Setting and Age of Australopithecus sediba from Southern Africa». Science, 328, 2010, pàg. 205–208. DOI: 10.1126/science.1184950.
* ↑ Joyce C. «Odd Fossil May Be Human Ancestor, Or Dead End», 08-04-2010. [Consulta: 8 abril 2010].
* ↑ Parins-Fukuchi, C.; Greiner, E.; MacLatchy, L. M.; Fisher, D. C. «Phylogeny, ancestors and anagenesis in the hominin fossil record». Paleobiology, vol. 45, 2, 2019, pàg. 378–393. Bibcode: 2019Pbio...45..378P. DOI: 10.1017/pab.2019.12.

## Enllaços externs

* Australopithecus sediba Arxivat 2010-04-14 a Wayback Machine. a la Fossil Wiki.
* Fotos del descobriment a National Geographic
# Australàsia

Austràlasia és el terme usat per a descriure la regió d'Oceania que comprèn els territoris d'Austràlia, Nova Zelanda i les illes veïnes de l'oceà Pacífic.
El terme fou establert per Charles de Brosses a Histoire des navigations aux terres australes (1756). El terme derivà del llatí per designar el sud d'Àsia, és a dir l'Àsia austral, en contraposició a l'àrea de Polinèsia (a l'est) i el Pacífic sud-est (la Magellanica), o la Micronèsia (al nord-est).

## Geografia física

Pel que fa a la geografia física, Austràlasia inclou el continent australià (inclosa Tasmània), Nova Zelanda i la Melanèsia: Nova Guinea i les illes veïnes dels nord i est d'Austràlia a l'oceà Pacífic. La designació de vegades s'aplica a totes les terres i illes de l'oceà Pacific que limiten entre l'equador i la latitud 47° sud.
La majoria d'Austràlasia descansa sobre la placa indo-australiana, juntament amb l'oceà Índic a l'oest i l'oceà Antàrtic al sud.

## Geografia humana

Geopolíticament, Austràlasia és sovint usada per determinar a Austràlia i Nova Zelanda juntes. Diverses organitzacions usen aquest nom per designar la pertinença a aquests dos països. Al passat, també s'usà per designar l'equip esportiu resultant de la combinació d'Austràlia i Nova Zelanda. Aquest equip participà en la copa Davis de tennis entre 1905 i 1913, i als Jocs Olímpics de 1908 i 1912.

## Geografia ecològica

Des de la perspectiva ecològica, es pot parlar de l'ecozona d'Austràlasia, com una regió diferenciada amb una història evolutiva comuna amb gran varietat de flora i fauna autòctona.
En aquest context, Austràlasia is limita a Austràlia, Nova Guinea i les illes veïnes, incloses les illes indonèsies de Lombok i Sulawesi. La línia de Wallace és la línia divisòria biològica que separa Austràlasia d'Àsia i és la frontera de les dues plaques tectòniques.

## Vegeu també

* Zona australàsia
# Geispolsheim

Geispolsheim (en alsacià Gaispítze) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 7.031 habitants.
Forma part del cantó de Lingolsheim, del districte d'Estrasburg i de la Strasbourg Eurométropole.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 3.672 | 3.758 | 4.625 | 4.712 | 5.546 | 7.031 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-1995 | Marcel Geistel | RPR |
| 1995- | Sébastien Zaegel | UMP |
# Atlants de Tula

Els atlants de Tula són quatre figures antropomorfes, pertanyents a la cultura tolteca, que es troben sobre la piràmide B, a la zona arqueològica de Tula, a l'estat d'Hidalgo, Mèxic, també denominada Tollan-Xicocotitlan. Fan poc més de 4,5 m d'alçària i estan llaurats en blocs de basalt encaixats. Són representacions de Quetzalcóatl com a «Estel del matí» (Tlahuizcalpantecuhtli), abillat de guerrer tolteca, amb un pectoral de papallona, un átlatl, dards, un ganivet de sílex i una arma corba que és molt característica de les representacions guerreres d'aquesta cultura. Inicialment subjectaven el sostre del temple situat al cim de la piràmide, d'ací el nom d'atlants.

## Història

Els atlants es troben a la part superior del temple de Tlahuizcalpantecutli, també anomenat "Estel del matí", des de la qual s'albira tota la plaça principal. Les estructures semihumanes es caracteritzen pel gran volum (una mostra de la destresa que tenien els tolteques per a llaurar pedres). L'edifici més important de la zona és el Palau Cremat, que es troba al costat nord-est de la plaça: la seua importància rau que, d'acord amb les recerques de l'Institut Nacional d'Antropologia i Història (INAH), l'estructura devia ser l'axis mundi del recinte sagrat i, per tant, l'eix central de construcció de la ciutat. Aquesta piràmide, i alguns altres edificis del jaciment, estan relacionats amb la classe mitjana de Tula, que és un ressò dels tolteques de la cultura Teotihuacana; tot l'anterior està relacionat amb els grups teotihuacans i els tolteques txitximeques del nord en la fundació de Tula, (cap al 700 de). L'esplendor de la ciutat s'ha datat d'entre els anys 900 i 1000 de; durant aquest temps, Tula tenia gairebé 16 km² d'extensió, per la qual cosa l'actual zona en arqueològica només representa aproximadament el 12% de tot el territori tolteca.
Els descobrí al 1940 l'arqueòleg Jorge Ruffier Acosta.

## Galeria

* Detall d'un atlant
* Vista general de la piràmide
* Detall

## Vegeu també

* Teotihuacan.
* Mesoamèrica.

## Referències

* ↑ «antropomorfo». Diccionario de la lengua española. Real Academia Española (castellà).
* 1 2 3 Valenzuela, A. (2015) «Los imponentes atlantes de Tula Arxivat 2017-11-04 a Wayback Machine.». Quo (Consultat el 12 de gener de 2017)
* ↑ Martínez del Río, Pablo y Acosta, Jorge R. (1957) Tula: guía oficial. Institut Nacional d'Antropologia i Història de Mèxic. 54 pàgines.

## Bibliografia

* Història de Mèxic, escrit per Luis Chávez Orozco.
* Acta politècnica mexicana, Volum 2, pàgina 73.
* Història de Mèxic, escrit per Íñigo Fernández Fernández.
* Història general d'Espanya i Amèrica, volum 10, número 1, escrit per Rialp, Edicions, S.A.

## Enllaços externs

* Atlants de Tula en YouTube.
# Gens Fúfia

Fúfia (en llatí Fufia) va ser una família romana d'origen plebeu, de vegades confosa amb la gens Fúsia (ja extinta a la part final de la república) i que en realitat només era el nom original de la gens Fúria.
Els Fufii no apareixen a la història fins al 7é segle després de la fundació de Roma. Els seus cognomens eren només Calenus i Geminus el primer dels quals derivaria probablement de la ciutat de Cales a Campània, lloc del qual probablement eren originaris. Segurament tota la gens Fúfia seria originària de la Campània.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 185-186.