OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kahlerita

La kahlerita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'autunita. Rep el nom en honor de Franz Kahler (Karolinenthal, República Txeca, 23 de juny de 1900 - Sankt Veit an der Glan, Àustria, 6 d'agost de 1995), geòleg del Landmuseum de Carinthie, a Klagenfurt, Àustria.

## Característiques

La kahlerita és un arsenat de fórmula química Fe(UO₂)₂(AsO₄)₂·12H₂O. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kahlerita pertany a «08.EB: Uranil fosfats i arsenats, amb ràtio UO₂:RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: autunita, heinrichita, novačekita-I, saleeïta, torbernita, uranocircita, uranospinita, xiangjiangita, zeunerita, metarauchita, rauchita, bassetita, lehnerita, metaautunita, metasaleeïta, metauranocircita, metauranospinita, metaheinrichita, metakahlerita, metakirchheimerita, metanovačekita, metatorbernita, metazeunerita, przhevalskita, metalodevita, abernathyita, chernikovita, metaankoleïta, natrouranospinita, trögerita, uramfita, uramarsita, threadgoldita, chistyakovaïta, arsenuranospatita, uranospatita, vochtenita, coconinoïta, ranunculita, triangulita, furongita i sabugalita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la secció Knichte, situada al districte de Lölling (Caríntia, Àustria). Encara a Àustria també ha estat descrita al districte de Mitterberg (Salzburg), així com a la República Txeca, França, Alemanya, Escòcia, Polònia i Namíbia. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Eureka (La Torre de Cabdella, Pallars Jussà).

## Referències

* ↑ «Kahlerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 maig 2019].
* ↑ Castillo-Oliver, Montgarri; Melgarejo, Joan Carles; Torró, Lisard; Villanova-de-Benavent, Cristina; Campeny, Marc; Díaz-Acha, Yael; Amores-Casals, Sandra; Xu, Jingyao; Proenza, Joaquin; Tauler, Esperança «Sandstone-Hosted Uranium Deposits as a Possible Source for Critical Elements: The Eureka Mine Case, Castell-Estaó, Catalonia». Minerals, 10, 1, 30-12-2019, pàg. 34. DOI: doi:10.3390/min10010034 [Consulta: 25 gener 2024].
# Baraguá

Baraguá, és una pel·lícula històrica cubana, realitzada per l'Instituto Cubano del Arte e Industria Cinematográficos (ICAIC) i dirigida per José Massip. La pel·lícula es basa en la Protesta de Baraguá (15 de març de 1878), fet històric de la llarga guerra d'Independència cubana en la qual el general espanyol Arsenio Martínez-Campos Antón (personificat per l'actor xilè Nelson Villagra) i el major general de l'Exèrcit Llibertador de Cuba, Antonio Maceo (Mario Balmaseda), es van entrevistar a "Mangos de Baraguá". El general Maceo fa saber al representant espanyol la insatisfacció dels revolucionaris cubans amb el Conveni de Zanjón i que no acceptaven la pau allà firmada sense que se li concedís a Cuba la independència total.   La pel·lícula narra les lluites prèvies a la trobada, mostrant, en escenes molt bé aconseguides, els combats entre les tropes revolucionàries i l'exèrcit espanyol. Les tropes de Maceo i Máximo Gómez Báez (José Antonio Rodríguez), es troben debilitades i són freqüents les desercions i traïcions, cosa que provoca que un grup d'oficials vagi a buscar una treva amb Espanya i signin la "Pau de Zanjón", fet que és reprovat pels dos principals líders revolucionaris, que després de trobar-se i comentar el que consideren una traïció acorden continuar la guerra, però prèviament Maceo s'entrevistarà amb la màxima autoritat espanyola.
Maceo en l'entrevista amb Martínez-Campos (escenes finals de la pel·lícula) li diu: "Aquest document no contempla l'abolició d'esclavitud ni la independència". Martínez-Campos li diu: "Llavors, no ens entenem", a la qual cosa Maceo respon: "No, no ens entenem". Aquesta discussió a Baraguá sepulta el pactat en el Zanjón i revifa la guerra independentista cubana.

## Repartiment

| Actor | Personatge |
| Mario Balmaseda | Antonio Maceo |
| José Antonio Rodríguez | Máximo Gómez |
| Nelson Villagra | General Arsenio Martínez-Campos |
| Sergio Corrieri | Vicente García |
| Rogelio Meneses | José Maceo |
| René de la Cruz | Evaristo Encarnación |
| Dagoberto Gaínza | Liberato Portales |

## Referències

* ↑ Ecured.cu. Pàgina de referència de la pel·lícula "Baraguá (en castellà). Ecured.cu.
* ↑ filmaffinity. Baraguá (en castellà). filmaffinity.

## Enllaços externs

* Ecured.cu Enciclopedia Ecured
* Cinecuba Arxivat 2011-10-04 a Wayback Machine. Bloc sobre cinema cubà
# Hull

«Hull» té aquests significats:
* Toponímia:
** Kingston upon Hull, ciutat i unitat autoritària del comtat d'East Riding de Yorkshire, Anglaterra
** Hull (Geòrgia)
** Hull (Illinois)
** Hull (Iowa)
** Hull (Massachusetts)
* Biografies:
** Cordell Hull (Olympus, 1871 - Washington DC, 1955), advocat i polític estatunidenc
** Geoffrey Hull (1955), lingüista, etnòleg i historiador australià
** Josephine Hull (1877, Newtonville, Massachusetts - 1957, Nova York, Estats Units), actriu americana
** Quentin Hull, periodista esportiu
* Entitats:
** Hull Football Club, club de rugbi anglès de la ciutat de Kingston upon Hull
** Hull City Association Football Club, club de futbol anglès de la ciutat de Kingston upon Hull a East Riding of Yorkshire
# Minō

Minō (箕面市, Minō-shi), sovint romanitzada com a Minoo o Minoh és una ciutat i municipi de la prefectura d'Osaka, regió de Kansai, al Japó.
El municipi es troba al nord de la prefectura d'Osaka, limitant al nord amb el municipi de Toyono, el qual es troba dins del districte de Toyono.
Aquí es troba el temple budista de Katsuō-ji.

## Política
### Assemblea municipal

La composició del ple municipal de Minoh és la següent:
| Partit | Partit | Regidors |
| Associació de la Restauració d'Osaka | OIK | 6 / 23 |
| Partit Liberal Democràtic | PLD | 5 / 23 |
| Kōmeitō | KMT | 3 / 23 |
| Partit Comunista del Japó | PCJ | 3 / 23 |
| Independents | | 6 / 23 |
| Escons vacants | | 0 / 23 |

### Alcaldes

En aquesta taula només es reflecteixen els alcaldes democràtics, és a dir, des de l'any 1947.
| Període | Alcalde | Partit |
| 1956-1965 | Yoshitaka Wakabayashi | Ind |
| 1965-1973 | Nobuo Kuroyama | Ind. |
| 1973-1993 | Takei Nakai | Ind. |
| 1993-2000 | Takashi Hashimoto | Ind. |
| 2000-2004 | Isao Kajita | Ind. |
| 2004-2008 | Junichi Fujisawa | Ind. |
| 2008-2020 | Tetsurō Kurata | Ind. |
| 2020-2024 | Kazuhiko Ueshima | |
| 2024- | Ryō Harada | |

## Referències

* ↑ Minoh és la manera oficial emprada per les autoritats en romanitzar el nom
# Plàcid-Maria de Montoliu i de Sarriera

Plàcid-Maria de Montoliu i de Sarriera (Tarragona, 18 de novembre del 1828 - El Morell, 29 d'octubre del 1899) fou un destacat advocat, historiador i polític català.

## Biografia

Fill de Francesc de Paula de Montoliu i de Dusai i net de Plàcid Manuel de Montoliu i de Bru, Plàcid-Maria nasqué a la casa pairal dels Montoliu, del carrer dels Cavallers. Contragué matrimoni el 5 de maig del 1860 amb Pilar de Togores i de Zafortesa, filla del comte d'Aiamans. Fou alcalde de Tarragona del gener del 1865 al mateix mes del 1867 pel Partit Moderat. Amb la restauració borbònica tornà a la vida política i fou diputat a Corts del Partit Conservador pel districte de Tarragona a les eleccions generals espanyoles de 1876 i 1879 i senador el 1884-1885.
Entrà a formar part de la Comissió Provincial de Monuments Històrics i Artístics de la que arribà a ser el president. Com a propietari vinícola que era s'interessà des del primer moment per tot allò que estigués vinculat amb la fil·loxera i els problemes que comportava i arribà a ser comissari de la Comissió provincial de defensa contra la fil·loxera. Com a home de negocis cal destacar la implicació que tingué en el projecte no reeixit del ferrocarril transversal de Catalunya. També fou president de la delegació tarragonina de l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre i com a tal s'entrevistà el 1877 amb el Ministre d'Estat per demanar-li que s'interessés en la conservació dels monestirs de Poblet i Ripoll, i participà en el Congrés General d'Agricultors i Ramaders de Madrid de 1880 amb Pelagi de Camps i de Matas.
Es guanyà la gratitud dels monàrquics alfonsins per la defensa que feu de la causa del príncep Alfons i en ple regnat d'Amadeu I d'Espanya escrigué el llibre “¿Don Alfonso o Don Carlos?” que és una defensa dels drets preferents del primer a la corona espanyola. Alfons XII, bon punt proclamat rei, li volgué manifestar la seva gratitud i el 10 d'abril del 1875 li concedí el títol de marquès de Montoliu.
La Biblioteca de Reserva de la Universitat de Barcelona conserva diverses obres que van formar part de la biblioteca personal de Montoliu, així com alguns exemples de les marques de propietat que van identificar els seus llibres al llarg de la seva vida.

## Obres

* ¿Don Alfonso ó Don Carlos? : estudio histórico-legal acerca del derecho de sucesión a la corona de España ' (1872)
* Aguas potables de Tarragona (1885)

## Referències

* ↑ Rovira i Gómez, Salvador-J. Plàcid-Maria de Montoliu i de Sarriera, primer marquès de Montoliu (1828-1899). Tarragona: Arola Editors, 2005. ISBN 8496639673.
* ↑ «Catàleg de les biblioteques de la UB/Fons Antic». [Consulta: 12 maig 2020].
* ↑ «Base de dades Antics posseïdors: Montoliu i de Sarriera, Plàcid-Maria de, marquès de Montoliu, 1828-1899». [Consulta: 12 maig 2020].

## Enllaços externs

* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine., p. 542-543
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# Jordi Puig Vicens

Jordi Puig Vicens (Girona, 16 d'abril de 1971) és un exjugador de bàsquet català. Amb 1.82 m d'alçària, el seu lloc natural a la pista era el de base. Un cop retirat, es va integrar en la direcció esportiva del CB Girona.

## Trajectòria

* Pedrera Club Bàsquet Girona
* Club Bàsquet Girona (1988-1993)
* Club Bàsquet Gran Canària (1993-1994)
* Pryca Albacete (1994-1995)
* Optica Gandia (1995-1996)

## Referències

* ↑ «Jordi Puig: Solvencia catalana» (en castellà). Endesa Basket Lover, 12-08-2013. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «Habla la persona que le fichó para el Akasvayu Girona» (en espanyol europeu). El Correo Gallego, 05-04-2020. [Consulta: 26 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a ACB.COM Arxivat 2012-09-27 a Wayback Machine.
# Gastrotheca argenteovirens

Gastrotheca argenteovirens és una espècie de granota de la família del hemipràctids. Va ser descrit com a Hyla argenteovirens pel zoòleg alemany Oskar Boettger el 1892.
Els ous es crien en una bossa a l'esquena de la femella i els capgrossos es transporten a petits estanys, on els capgrossos es desenvolupen encara més.

## Distribució

És endèmica de Colòmbia, a la part meridional de la Serralada Occidental i part central i sud dels flancs occidentals de la Serralada Central i Macizo Central a Cauca, Nariño, Vall del Cauca, Colòmbia, 2000–3050 m d'altitud.

## Hàbitat

Es troba a subpáramo, boscos nebulosos i terres de cultiu. Es troba a la vegetació dins del bosc i a la ribera dels rierols dels boscos andins. També habita zones obertes, pastures i zones alterades per l'home.

## Referències

* ↑ Boettger, O. Senckenbergische Naturforschende Gesellschaf. Katalog der Batrachier-Sammlung im Museum der Senckenbergischen Naturforschenden Gesellschaft in Frankfurt am Main: Von Prof. Dr. O. Boettger (en alemany). Frankfurt del Main: Gebrüder Knauer, 1892, p. 73.
* 1 2 SSC Amphibian Specialist Group «Gastrotheca argenteovirens» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t55324a85896495.en.
* ↑ Frost, Darrel R. «Gastrotheca argenteovirens (Boettger, 1892)» (en anglès). Amphibian Species of the World: an Online Reference, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
# Karl Müller (botànic)

Karl Müller (14 de juny de 1881, Emßkirch-13 de març de 1955, Friburg de Brisgòvia) va ser un botànic, briòleg, agrònom, i enòleg alemany.
Fill d'un director forestal, va estudiar a l'escola secundària a Friburg; i després a la Universitat de Friburg i a la de Múnic Botànica i Química i va rebre el seu doctorat l'any 1905, a Friburg.
Després del servei militar, va ser assistent (1907) al "Institut Kaiser Guillermo" (Institut de Fitopatologia) a Bromberg; i l'any 1909 va ser investigador de l'"Institut d'Investigacions Agropecuàries Baden Augustenberg" a Grötzingen (ara part de Karlsruhe).
Després de ser cap del Centre per a la Protecció de les Plantes a Baden, va ser Rebzuchtanstalt al castell dels jesuïtes a Friburg, i com a director sènior de control estatal de la fil·loxera. Es va fer càrrec l'any 1921, del recentment creat Institut Enològic de Friburg. A causa d'una malaltia de l'oïda es va retirar l'any 1937. I l'any 1951 va ser nomenat professor.

## Contribucions

Els seus plantejaments científics d'investigació a Friburg es van basar en la Vinya, incloent el combat a la fil·loxera, Viticultura i Enologia. A causa de les seves investigacions sobre la biologia del míldiu, creant l'anomenat "calendari d'incubació", amb les dates per a la lluita contra aquesta malaltia. Va introduir la sulfuració del most, que li va valer l'àlies de sulfur de Karl.
Els seus treballs científics no es van limitar només a l'estudi de la vinya i del vi, perquè en el seu moment va ser un dels experts més destacats de les Hepaticophyta d'Europa; i va treballar en la famosa "Flora de criptògames de Gottlob Ludwig Rabenhorst de grups de molses.

## Referències

* Weinbau-Lexikon. 1930
* Geschichte des Badischen Weinbaus. 1938
* 10 Jahre Badisches Weinbau-Institut. 1931
* Landwirtschaft, Weinbau, Obstbau, Forstwirtschaft am Kaiserstuhl. 1933
* Rebschädlinge und ihre neuzeitliche Bekämpfung. 1922; 2a edició
* Waldbild am Feldberg einst und jetzt. 1939
* Der Feldberg im Schwarzwald (eds.). Naturwissenschaftliche, landwirtschaftliche, forstwirtschaftliche, geschichtliche und siedlungsgeschichtliche Studien (Estudis històrics i científics, agrícoles, forestals). 1948
* Die Lebermoose Europas (1953, 3. Auflage) (amb un suplement de Johannes Max Proskauer)
* Mitteilungen des Landesvereins für Naturkunde und Naturschutz (editat 1939-1950)

## Enllaços externs

* DNB-Portal Karl Müller Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Barahonaïta-(Fe)

La barahonaïta-(Fe) és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom per Antonio Barahona (1937-), col·leccionista de minerals i micromounts espanyol, qui primer va fer notar que aquest material podria ser un nou mineral.

## Característiques

La barahonaïta-(Fe) és un fosfat de fórmula química (Ca,Cu,Na,Fe$^{3+}$,Al)₁₂Fe₂$^{3+}$(AsO₄)₈(OH,Cl)$_x$·nH₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2006. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És l'anàleg amb ferro de la barahonaïta-(Al).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la barahonaïta-(Fe) pertany a «08.CH: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O < 1:1» juntament amb els següents minerals: walentaïta, anapaïta, picrofarmacolita, dittmarita, niahita, francoanellita, taranakita, schertelita, hannayita, struvita, struvita-(K), hazenita, rimkorolgita, bakhchisaraitsevita, fahleïta, smolyaninovita i barahonaïta-(Al).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la concessió La Reconquistada, propera a la mina Dolores, a la localitat de Pastrana, dins la Regió de Múrcia, Espanya. La localitat tipus d'aquest mineral és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie.

## Referències

* ↑ «Barahonaite-(Fe)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 novembre 2018].
# Ignazio Fabra

Ignazio Fabra (Palermo, 25 d'abril de 1930 - Gènova, 13 d'abril de 2008) fou un lluitador italià, que combinà la lluita grecoromana amb l'estil lliure, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960. Era sord de naixement.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1952, 1956, 1960 i 1964. Als Jocs de Hèlsinki de 1952 i Melbourne de 1956 guanyà la medalla de plata en la prova del pes mosca del programa de lluita grecoromana. El 1960, a Roma, i el 1964, a Tòquio, fou quart i cinquè respectivament en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat del món de lluita, d'or el 1955 i de plata el 1962 i 1963, i dues medalles als Jocs del Mediterrani, d'or el 1951 i de plata el 1963. A nivell nacional guanyà deu campionats italians, set en grecoromana i tres en estil lliure, entre 1950 i 1963.
Es va retirar a finals de la dècada de 1960, passant a exercir d'entrenador de lluita. Va dirigir l'equip nacional de lluita als Jocs Mundials de Sords de 1969 i va preparar el medallista olímpic de 1972 Giuseppe Bognanni.
Pels seus èxits va rebre la medalla d'Or del Comitè Olímpic Italià.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Ignazio Fabra». [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ Ignazio Fabra. agorasportonline.it (1 September 2011)
* ↑ «Athletes | Deaflympics» (en anglès). Arxivat de l'original el 8 de juliol 2017. [Consulta: 28 agost 2017].
# Minòrids del Lleó

Els Minòrids del Lleó són una pluja de meteors dèbil que té lloc entre el 19 i el 27 d'octubre de cada any. Aquesta pluja pot ser vista a ull nu en nits amb llunes poc brillants, tot i que la millor manera d'observar-la és amb telescopi des de l'hemisferi nord. La pluja es troba relacionada amb el cometa C/1739 K1 i presenta el radiant a la constel·lació del Lleó Menor. Aquesta pluja a vegades presenta una THZ de només 2 meteors per hora.

## Vegeu també

* Llista de pluges de meteors

## Referències

* 1 2 «Meteor Shower Calendar». International Meteor Organization.
* ↑ «In The Sky This Month – October 2008» (en anglès). The Transient Sky - Comets, Asteroids, Meteors, 01-10-2008.
# Jacme Grils

Jacme Grils (Jacme Gril; en italià Giacomo Grillo) (fl....segona meitat del segle xiii...) fou un trobador genovès de qui es conserven dues composicions en occità.

## Vida

No es tenen dades segures d'aquest trobador. El nom de Giacomo Grillo apareix en diversos documents del segle xiii genovès, però no és clar que tots es refereixin al trobador o quins s'hi refereixen. És possible que fos un jutge mencionat en un document de 1257. En tot cas, sembla que era un trobador apreciat pels seus contemporanis: per exemple, Lanfranc Cigala li envia un partiment que havia fet amb Simon Doria (Amics Simon, si·us platz, vostra semblanza 282,1b = 436,1a) i que acaba dient A'n Jacme Gril, en cui es conoissenza, / Amics Symon, trametam la tenzon, / Q'en cobleian en don drecha sentenza ("A en Jacme Gril, en qui hi ha "coneixença",/ amic Simó, enviem aquesta tençó / i que en doni un dret judici tot fent cobles"). La frase don drecha sentenza podria fer al·lusió a la seva ocupació com a jutge. I Simon contesta que sí, que la tençó sera ben jutjada per razon / per lui, quar sap zo q'a fin pretz agenza ("serà ben jutjada per ell perquè sap el que correspon al valor"). El mateix Lanfranc al·ludeix a Jacme Gril dient que es gais e pros.
Les dues peces conservades de Jacme Grils són poesies dialogades amb altres trobadors genovesos.

## Obra

* (258,1 = 436,3) Segne 'n Iacme Grils, e·us deman (tençó amb Simon Doria; conservada fragmentàriament)
* (258,1a = 282,18a) Per o car vos fegnetz de sotilment entendre (partiment amb Lanfranc Cigala)

## Referències

* ↑ Vegeu Bertoni, p. 104
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Giulio Bertoni, I trovatori d'Italia: Biografie, testi, tradizioni, note. Roma: Società Multigrafica Editrice Somu, 1967 [1915], pàg. 104-105 i 388-391 per l'edició de les poesies

### Repertoris

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Jacme Gril és el número PC 258]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-258/258%20-%20Jacme%20Grill.htm
# Puig de Consolació (Santanyí)

El puig de Consolació és una muntanya de Mallorca d'uns 200 m d'altitud situada a la part sud de les Serres de Llevant, dins el terme de Santanyí. Pren el nom del Santuari de la Mare de Déu de Consolació, situat al cim de la muntanya, i que data del segle xiv.
Part del puig forma part de l'ANEI de Consolació, d'unes 230 ha. Els vessants de la muntanya estan poblats de pi blanc amb sotabosc de garriga i a la primavera hi abunden les orquídies. La fauna de Consolació és semblant a la de la zona: la llebre, el conill, la gineta, la mustela, el falcó pelegrí i el xoriguer habiten el puig.

## Referències

* ↑ «6. Sistemes naturals». A: Memòria descriptiva. Agenda 21 Local de Santanyí. Ajuntament de Santanyí, 2006, p. 139.
# Tuc de Lhuçà

El Tuc de Lhuçà (grafia occitana corresponent a la catalana de Tuc de Lluçà) és una muntanya que es troba en el límit dels termes municipals de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) i Naut Aran (Vall d'Aran), dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El pic, de 2.777,7 metres, s'alça a la carena que separa la Vall de Colieto (S) i el Circ de Colomèrs (N); amb el Pic Nord de Travessani al nord-oest i el Pic de la Tallada Llarga a l'est-sud-est.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Tuc de Lhuçà. [Consulta: 21/09/2013]
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Karl Müller (1817-1870)

Karl Müller (Carl Mueller) (1817-1870) va ser un botànic, micòleg, pteridòleg, alemany, nadiu de Allstedt.

## Algunes publicacions

* carl Müller, wilhelm g. Walpers. 1861. Annales Botanices Systematicae. Tom 6, xi + 1.315 en línia
* Synopsis plantarum phanerogamicarum novarum omnium per annos 1851, 1852, 1853, 1854, 1855 descriptarum

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
* Projecte Darwin Correspondència - Müller, J.K.A. Arxivat [Date error] (2)$^{[Datemismatch]}$, a Wayback Machine.
# Barbara Burke

Barbara Burke (Croydon, Regne Unit, 13 de maig de 1917 - Johannesburg, Sud-àfrica, 8 d'agost de 1998) va ser una atleta britànica, especialista en la prova de 4x100 m, en què va arribar a ser subcampiona olímpica l'any 1936.

## Carrera esportiva

En els JJOO de Berlín 1936 va guanyar la medalla de plata en els relleus de 4x100 metres, amb un temps de 47.6 segons. Va arribar a la meta després dels Estats Units (or amb 46.9 segons) i per davant del Canadà; les seves companyes d'equip eren Violet Olney, Eileen Hiscock i Audrey Brown.

## Referències

* ↑ «Audrey Brown» (en anglès). Comitè Olímpic Internacional (COI). [Consulta: 3 gener 2018].
* ↑ Phillips, Bob. «Track Stats - Audrey Brown». www.nuts.org.uk. [Consulta: 3 gener 2018].
# Wandsworth

Wandsworth és un districte londinenc de l'àrea coneguda com a Sud-oest de Londres. El districte de Wandsworth està format pels següents barris:
| Balham Battersea Earlsfield Furzedown Nine Elms Putney Putney Heath | Putney Vale Roehampton Southfields Streatham Park Tooting Wandsworth |