# Farga

* Per a altres significats, vegeu «Farga (desambiguació)».
La farga o forja és el taller del ferrer, el lloc on s'escalfa i es treballa el metall emprant l'art de la forja, per tal de deformar-lo, en calent o en fred, mitjançant la utilització d'una eina d'impacte (martell, martinet, martell-piló) i d'un suport (enclusa, matriu, etc..). Rebien especialment el nom de farga aquells llocs on s'obtenia i es treballava el ferro per reducció directa de la mena de ferro. Farga també designa el fornal o fogó on s'escalfen els metalls per tal de forjar-los.

## Etimologia

La paraula farga prové del llatí fabrica ￼després de passar per una sèrie de canvis fonètics, i conservant el significat de «fàbrica». «Forjar» s'usa com a verb tant en el sentit directe de forjar un metall, com en el figurat de concebre una idea o pla.

## Treballs duts a terme a la farga

El treballs més comuns que es feien a una farga eren:
* Adreçar o aplanar peces deformades.
* Estirar peces: a partir d'un material de certes dimensions, aquest és aprimat a cops.
* Reblar: consisteix a fer cabotes a objectes o a unir peces per mitjà dels reblons.
* Foradar: fer forats de mides considerables, amb ajut de punxons o motlles simples.
* Doblegar: conformar una peça en angle.
* Corbar: convertir una peça recta en una corba. Per exemple, una ferradura de cavall.
* Soldar: antigament per soldar dues peces s'escalfaven juntes fins a temperatures prou altes perquè tornessin el metall pastós, s'ajuntaven sobre l'enclusa i es colpejaven suaument fin que quedaven soldades.

## Principi i organització

Una farga artesanal comporta una llar de foc utilitzada per a escalfar un metall (generalment ferro o acer) a una temperatura a la que esdevé mal·leable (quan està roent) o bé a una temperatura on l'enduriment ja no augmenta encara que es segueixi martellejant.
La calor per escalfar el metall s'obté cremant un combustible (carbó, gas, olis) i amb un comburent, la farga ha d'estar dotada d'un sistema de insuflació d'aire (p.e. la trompa de la farga catalana) o d'una manxa accionada manualment (a les fargues primitives). Existeixen igualment petites fargues d'inducció elèctrica.
* Farga d'un ferrer de sabres japonesos.
* Farga del chantier medieval de Guédelon.
* Farga artesanal a Austràlia (XXe segle).
* Farga industrial.
Antigament la tècnica es duia a terme a cops de martell. El metall era escalfat en el fornal, agafat amb l'ajut d'unes tenalles de fornal i posat sobre l'enclusa on era colpit pel ferrer.
Les eines a disposició del ferrer són pinces, martells, masses, tisores, punxons, tenalles, raspalls, urpes i d'altres eines per treballar el metall. Tanmateix, el ferrer és capaç de fabricar ell mateix les seves pròpies eines segons les seves necessitats. Materials utilitzats: ferro, acer, bronze, etc.
Comporta igualment una o diverses encluses i un cossi d'aigua emprat per refredar ràpidament el ferro roent, i així temperar (endurir) la peça forjada.
* Enclusa
* Xemeneia
* Manxa de forja
* Motlle de forja industrial
En el cas d'objectes produïts en sèrie s'utilitzen motlles.
Una vegada obtinguda la forma final, la peça és generalment sotmesa a tractaments tèrmics permetent controlar l'enduriment o el revingut de la peça en funció del seu ús.

## Impacte ambiental

Des de l'antiguitat, la metal·lúrgia i les fargues han tingut un impacte mediambiental important, amb les mines, el transport i la preparació dels minerals per la muntanya, els residus de vegades rics en metalls pesants, en minerals tòxics o també Metal·loides tòxics, amb l'emissió de vapors tòxics (pel refinament del plom i del mercuri) i sobretot (abans l'aparició del carbó) amb un gran consum de bosc i carbó de fusta, que ha contribuït a disminuir i degradar nombrosos boscos propers a les fargues.

## Vegeu també

* Farga (fornal)
* Forja
* Ferro forjat
* Farga catalana
* Martinet
* Trompa d'aigua

## Referències

* ↑ «forja». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Farga». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Houzard, Gérard, Les grosses forges ont-elles mangé la forêt ? Ann. Normandie, 30, 1980, p. 245-269
* ↑ farga a Optimot
* ↑ DCVB: Farga
* ↑ Elena Pingarrón. «Etimología de fragua». Valentín Anders. [Consulta: 2 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Animació que mostra el procés de forjat Arxivat 2012-07-12 a Wayback Machine. (alemany)