OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Copa del Món de ciclisme de 2000

La Copa del Món de ciclisme de 2000 fou la 12a edició de la Copa del Món de ciclisme. Va estar formada per 10 curses disputades entre març i octubre de 2000 i fou guanyada per l'alemany Erik Zabel.

## Calendari

| Data | Cursa | País | Vencedor | Equip del vencedor |
| 18 de març | Milà-Sanremo | Itàlia | Erik Zabel (GER) | Team Deutsche Telekom |
| 2 d'abril | Tour de Flandes | Bèlgica | Andrei Txmil (BEL) | Lotto-Adecco |
| 9 d'abril | París-Roubaix | França | Johan Museeuw (BEL) | Mapei-Quick Step |
| 16 d'abril | Lieja-Bastogne-Lieja | Bèlgica | Paolo Bettini (ITA) | Mapei-Quick Step |
| 22 d'abril | Amstel Gold Race | Països Baixos | Erik Zabel (GER) | Team Deutsche Telekom |
| 6 d'agost | HEW Cyclassics | Alemanya | Gabriele Missaglia (ITA) | Lampre-Daikin |
| 12 d'agost | Clàssica de Sant Sebastià | Espanya | Erik Dekker (NED) | Rabobank |
| 20 d'agost | Campionat de Zuric | Suïssa | Laurent Dufaux (SUI) | Saeco |
| 8 d'octubre | París-Tours | França | Andrea Tafi (ITA) | Mapei-Quick Step |
| 21 d'octubre | Giro de Llombardia | Itàlia | Raimondas Rumšas (LTU) | Fassa Bortolo |

## Classificacions finals
### Classificació individual

| Pos. | Ciclista | Equip | Punts |
| 1 | Erik Zabel (GER) | Team Deutsche Telekom | 347 |
| 2 | Andrei Txmil (BEL) | Lotto-Adecco | 285 |
| 3 | Francesco Casagrande (ITA) | Vini Caldirola-Sidermec | 230 |
| 4 | Paolo Bettini (ITA) | Mapei-Quick Step | 217 |
| 5 | Romāns Vainšteins (LAT) | Vini Caldirola-Sidermec | 204 |
| 6 | Óscar Freire (ESP) | Mapei-Quick Step | 164 |
| 7 | Davide Rebellin (ITA) | Mapei-Quick Step | 164 |
| 8 | Fabio Baldato (ITA) | Fassa Bortolo | 145 |
| 9 | Zbigniew Spruch (POL) | Lampre-Daikin | 144 |
| 10 | Peter Van Petegem (NED) | Domo-Farm Frites | 135 |

### Classificació per equips

| Pos. | Equip | Punts |
| 1 | Mapei-Quick Step | 96 |
| 2 | Rabobank ProTeam | 71 |
| 3 | Fassa Bortolo | 60 |
| 4 | Lampre-Daikin | 58 |
| 5 | Vini Caldirola-Sidermec | 44 |

## Enllaços externs

* Resultats de la Copa del Món de ciclisme de 2000 Arxivat 2010-11-02 a Wayback Machine.
* Classificació individual i per equips a memoire-du-cyclisme.net Arxivat 2009-05-04 a Wayback Machine.
# Constel·lació del Fènix

El Fènix (Phoenix) és una constel·lació menor del sud, descoberta pels navegants danesos Pieter Dirkszoon Keyser i Frederick de Houtman, i popularitzada pel llibre Uranometria de Johann Bayer el 1603.
Només hi ha trenta estels en tota la constel·lació que tinguin una lluentor d'una magnitud superior a 5.
L'extensió aproximada de la constel·lació és −41° fins a −57° de declinació, i des de 23,5h fins a 2h d'ascensió recta. Això significa que és generalment invisible per a qualsevol que visqui al nord del paral·lel 40 a l'Hemisferi nord, i roman baixa en el cel per al qui visqui al nord de l'Equador. És fàcilment visible des de llocs com Austràlia i Sud-àfrica durant l'estiu de l'Hemisferi Sud.
La constel·lació del Fènix s'associa amb el radiant menor de meteors Phoenícids que es poden veure el 5 de desembre.

## Història

La introducció de Fènix dins l'astronomia moderna fou, en certa manera, per adopció més que per descobriment. Però, tant si Bayer la coneixia com si no, el nom és molt apropiat, ja que a la Xina, Egipte i Pèrsia i alguns altres pobles- el Fènix era "un símbol astronòmic del període cíclic", ja que algunes versions de la ben coneguda faula feien coincidir la seva vida amb l'Any Gran dels antics, que començava al migdia d'aquell en què el Sol entrava al punt vernal o a Àries; i a Egipte, en el període sòtic quan el Sol i Sírius sortien junts el 20 de juliol.
Thompson més tard escriuria: "Un nou període de Fènix es diu que ha començat en el 139 dC, en el regnat d'Antoni Pius; i una recrudescència del simbolisme astronòmic associat amb això es manifesta en les monedes d'aquest emperador". Per coincidència, Ptolemeu adoptà com a època del seu catàleg l'any 138 dC, el primer d'Antoni.
Amb els egipcis, que coneixien aquesta au amb el nom de Bennu, com es mostra a les seves monedes, era un emblema de la immortalitat; en efecte fou això tant en temps dels pagans com en el temps dels cristians. A la Xina aquesta constel·lació era Ho Neaou, l'au de foc.

## Vegeu també

* Llista d'estrelles de Fènix
* Cúmul del Fènix

## Bibliografia

* Ian Ridpath and Wil Tirion (2007). Collins Stars and Planets Guide, HarperCollins, London. ISBN 978-0007251209.

## Enllaços externs

* Phoenix, en anglès Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* La constel·lació de Phoenix, en anglès
* Fotografies del cel profund, en anglès, alemany i castellà
# Rosenfeld

Rosenfeld és el nom dels següents personatges:
* Ana Rosenfeld (1955, Buenos Aires), advocada, mestra d'hebreu, empresària i escriptora argentina
* Anna Rosenfeld Vilalta (Barcelona, 1987), periodista i analista de xarxes socials
* Fanny Rosenfeld o Bobbie Rosenfeld (Iekaterinoslav, Imperi Rus, 1904 - Toronto, Canadà, 1969), esportista canadenca
* Leopold Rosenfeld (Copenhaguen, Dinamarca, 1850 - 1909), compositor danès
* Lev Borisovič Rosenfeld Kamenev (Rosenfeld, 1883 – 1936), revolucionari bolxevic
* Scott Ian Rosenfeld o Scott Ian (1963), guitarrista americà
# Rosenheim

Rosenheim és una ciutat de la regió Oberbayern de l'Estat Federat de Baviera, Alemanya, situada a la confluència dels rius Inn i Mangfall. S'hi troba la seu administrativa del districte de Rosenheim, però la mateixa ciutat no fa part del districte (en alemany, és una kreisfreie Stadt, «ciutat sense districte»). La població de la ciutat és d'unes 60.000 persones, amb un total de 125.000 a l'aglomeració. Rosenheim és als Prealps bavaresos, a 450 metres sobre el nivell del mar, amb una superfície de 37,52 km². La capital de Baviera, Múnic, és a 52 km de Rosenheim en direcció nord-oest. Disposa d'una estació de tren a la confluència de les línies Múnic–Salzburg i Múnic–Innsbruck. La ciutat de Salzburg és a 67 km. El 1234 Rosenheim va ser citada per primera vegada com a mercat. És remarcable l'agulla gòtica de 65 metres d'alçada de l'església de Sant Nicolau (any 1450) amb la seva cúpula barroca amb forma de bulb (any 1641).

## Personatges notables

* Bastian Schweinsteiger, futbolista
* Paul Breitner, futbolista
* Lars Bender futbolista
* Hermann Göring, nazi infamós
* Hans-Ulrich Rudel

## Agermanaments

Rosenheim està agermanada amb:
* Briançon, França, des de 1974
* Lazise, Itàlia, des de 1979
* Ichikawa, Japó
* Panoràmica de la ciutat
* Vista de Rosenheim de l'any 1701.

## Referències

* ↑ «Rosenheim». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Francesc de Paula Clerch i Margall

Francesc de Paula Clerch i Margall (Sabadell, 9 d'octubre de 1828 - Barcelona, 2 d'abril de 1900) fou un eclesiàstic català.

## Biografia

Als 18 anys Francesc Clerch ingressà al noviciat de Moià i, acabats els estudis, va ser destinat a l'ensenyança als Escolapis de Sant Antoni de Barcelona. El 1857, quan Antoni Maria Claret era arquebisbe de Cuba, va fundar un col·legi escolapi a l'illa i Francesc Clerch hi fou enviat. S'hi va estar 30 anys. Fins al 1868 regentà la càtedra de Física i Ciències Naturals de l'Escola Normal. També va ser rector del col·legi de Guanabacoa i del de Camagüey. Durant els anys d'estada a l'illa treballà en la formació del Museu de Mineralogia de Cuba i al col·legi de Guanabacoa creà un Museu de Ciències Naturals. Especialitzat en conquiliologia, va descobrir dues noves espècies de mol·luscs, que porten el seu nom. Les seves aportacions científiques van merèixer la medalla d'or a l'Exposició Universal de París i a la de Barcelona de 1888. Tornà el 1887, primer a Sevilla i tot seguit a Barcelona, al col·legi de Sant Antoni, on va morir el 1900. Fruit de la seva dedicació a les ciències naturals és la publicació del Catálogo de minerales de la isla de Cuba.
L'any 1925 Sabadell li va dedicar un carrer al que ara és el barri de la Creu Alta.

## Referències

* 1 2 3 Nomenclàtor. «Carrer del Pare Clerch». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 3 octubre 2014].
# Francesc de Paula Gambús

Francesc de Paula Gambús és el nom dels següents personatges:
* Francesc de Paula Gambús i Millet (Barcelona, 1974), polític català
* Francesc de Paula Gambús i Rusca (Barcelona, 1984 - 1966), empresari català
# Frontera entre França i Tonga

La frontera entre França i Tonga es completament marítima i es troba a l'oceà Pacífic. Delimita la zona econòmica exclusiva entre les illes Tonga i les de Wallis i Futuna. El text de la convenció entre ambdós estats de gener de 1980 preveu que la frontera passi equidistantment des del territori francès (aquí Wallis i Futuna) i el territori tongà, és a dir, l'illa de Niuafo'ou, la més septentrional de l'arxipèlag de Tonga.

## Referències

* ↑ «Convention relative à la délimitation des zones économiques». Convention des traités des Nations unies, 11-01-1980. [Consulta: 22 abril 2008].
# Frontera entre França i Vanuatu

La frontera entre França i Vanuatu és completament marítima i es troba a l'oceà Pacífic. Delimita la zona econòmica exclusiva entre Vanuatu i la col·lectivitat d'ultramar de Nova Caledònia. Hi ha un desacord entre ambdós països pel que fa a les illes Hunter i Matthew.

## Referències

* ↑ Signs of movement in Vanuatu's boundary dispute with France, radionz, 27 de març de 2017
* ↑ France submits proposal on Matthew and Hunter islands dispute Arxivat 2018-07-17 a Wayback Machine., Vanuatu Digest, 30 de març de 2017
* ↑ Maritime Boundary talks successful: Vanuatu PM Arxivat 2018-07-17 a Wayback Machine., vanuatuindependent.com, 29 de febrer de 2018
# Francesc Tulla i Pujol

Francesc Tulla i Pujol (Sant Magí de Brufaganya, 28 de setembre de 1928 - Monestir de Poblet, 25 de març de 2016) va ser un religiós cistercenc que va ser prior del Monestir de Poblet durant 36 anys, del 1971 al 2007.
Els seus pares, que eren custodis del santuari de Sant Magí de Brufaganya, van decidir ben aviat traslladar-se a Barcelona on treballaren a un bar. Format als escolapis, estudià comerç i treballà en una agència de duanes abans d'entrar a Poblet el 19 d'abost de 1947. Es va posar l'hàbit cistercenc el 1948 i professà el 1949. Completà els estudis eclesiàstics a Sant Anselm de Roma i es llicencià en Dret Canònic a la Universitat de Comillas de Madrid (1962-1964).
Va rebre els ordes menors el 1951, fou ordenat sacerdot a Poblet el 1953 pel bisbe Josep Cartañà i Inglés. L'abat Edmon Garreta el nomenà sotsprior el 1955 i l'abat Maur Esteva el nomenà prior el 1971, càrrec que ocupà fins al 2007, quan fou substituït per Lluc Torcal.

## Referències

* ↑ Roselló, Meritxell «Mor el P. Francesc Tulla, prior de Poblet del 1971 al 2007». Flama, 29-03-2016 [Consulta: 30 març 2016].
* ↑ «Mor Francesc Tulla i Pujol, prior del Monestir de Poblet durant 35 anys». Vilaweb, 25-03-2016 [Consulta: 30 març 2016]. Arxivat 15 April 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-04-15. [Consulta: 30 març 2016].
* ↑ «Mor el pare Tulla, prior de Poblet durant 36 anys». Catalunya Religió, 25-03-2016 [Consulta: 30 març 2016].
# Nicolau III dalle Carceri

Nicolau III dalle Carceri (+1383) fou duc de Naxos, fill de Fiorenza Sanudo i el seu primer marit Joan dalle Carceri. Va succeir a la seva mare quan va morir el 1371, sota regència del seu padrastre Nicolau II Sanudo. Com a senyor de dos terços d'Eubea va residir en aquesta illa i a la mort del seu padrastre el 1374 va designar a Januli Gozzadini, senyor d'Anaphe com a regent a Naxos. Va planejar la conquesta de tota l'illa d'Eubea amb l'ajut de la Companyia Navarresa (1380) però no ho va aconseguir. Els forts impostos establerts va provocar ressentiment i fou assassinat (a Nicosia o a Naxos) el 1383 amb la complicitat de Francesc I Crispo que immediatament va acceptar ser el successor.

## Referències

Genealogia
# Nicomedes II Epífanes

Nicomedes II Epífanes (en llatí Nicomedes en grec antic Νικομήδης "Nikomédes") fou rei de Bitínia del 149 aC al 128 aC.
Era fill de Prúsies II i el quart descendent de Nicomedes I. Se'l menciona per primera vegada quan va acompanyar el seu pare a Roma l'any 167 aC on van ser rebuts favorablement pel senat romà. La creixent popularitat del jove príncep va provocar els temors del pare, que, per apartar-lo de la vista dels bitinis, el va enviar com una espècie d'ostatge a Roma.
El 155 aC era a Roma donant suport als ambaixadors del seu pare, que anaven a defensar Prúsies contra les queixes d'Àtal II de Pèrgam. Va romandre a Roma fins al 149 aC i durant aquest temps va obtenir el favor del senat, cosa que només va servir per incrementar els recels del pare que finalment va enviar a Menes a Roma com ambaixador i amb la missió secreta d'assassinar al príncep. Però Menes, veient el favor del que gaudia Nicomedes, en comptes de complir les ordes rebudes les va comunicar al príncep i en aliança amb Andrònic, ambaixador d'Àtal II, van decidir enderrocar Prúsies.
Nicomedes va sortir de Roma en secret i va desembarcar a l'Epir on va assolir obertament el títol de rei i es va dirigir a la cort d'Àtal on va rebre suport militar per les seves pretensions. Quan Nicomedes va entrar al Regne de Bitínia, els soldats i el poble van abandonar a Prúsies que es va refugiar a la ciutadella de Nicea des d'on va escriure a Roma demanant ajut. El senat romà va enviar tres diputats però aquestos de fet es van retirar sense concretar res. Prúsies mentre s'havia traslladat a Nicomèdia, però la ciutat va obrir les portes a Nicomedes; el vell rei va morir assassinat a l'altar de Zeus per orde del seu fill l'any 149 aC, segons diu Appià, que es va apoderar del regne.
Va regnar durant un llarg període (anteriorment es pensava que 58 anys del 149 aC al 91 aC, però després es va descobrir que van ser dos reis del mateix nom per aquest període). Va ajudar els romans en la guerra contra Aristònic de Pèrgam l'any 131 aC. Va morir el 128 aC i el va succeir el seu fill Nicomedes III Evergetes.

## Referències

* ↑ Nicomedes II a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1196-1197
# Coridàlids

Els coridàlids (Corydalidae) són una família d'insectes de l'ordre Megaloptera, amb grans ales de venació protuberant; les ales anteriors són una mica més grans que les posteriors. Els mascles posseeixen dues grans mandíbules sense dents, mentre que les de les femelles són curtes i dentades. Les larves són de les més grans entre les dels insectes.

## Característiques

Els adults es caracteritzen per posseir tres ocels en el cap i les mandíbules grans dels mascles, especialment dels gèneres Corydalus i Acanthacorydalis. Les antenes poden ser filiformes, serrades o pectinades. És la família amb individus de major mida de l'ordre amb una envergadura fins a de 180 mm, són de coloració marró pàl·lida o brunenca amb taques negres i el 4º segment del tars és simple.

## Història natural

Les femelles dipositen les masses d'ous a prop de l'aigua. En eclosionar, les larves van a l'aigua, on viuen entre 2 a 5 anys. Tenen 8 parells de filaments laterals i són depredadores de diferents animals aquàtics. Durant aquesta etapa es succeeixen de 10 a 12 estadis segons l'espècie. En finalitzar l'estadi larvari, surten de l'aigua i, sota la protecció d'un tronc o una pedra, pupen construint una cambra sedosa.
L'adult és un insecte alat que habita a la vora de cossos d'aigua; viu només uns quants dies, morint després d'aparellar-se i pondre els ous. S'alimenten de solucions proteiques o ensucrades. Són nocturns, i algunes espècies de Chauliodinae són atretes per la llum artificial.

## Taxonomia

La família Corydalidae inclou dues subfamílies i diversos gèneres:

### Subfamília Chauliodinae Davis, 1903

* Gènere Anachauliodes Kimmins, 1954
* Gènere Apochauliodes Theischinger, 1983
* Gènere Archichauliodes Weele, 1909
* Gènere Chauliodes Latreille, 1796
* Gènere Ctenochauliodes Van der Weele, 1909
* Gènere Dysmicohermes Munroe, 1953
* Gènere Madachauliodes Paulian, 1951
* Gènere Neochauliodes van der Weele, 1909
* Gènere Neohermes Banks, 1908
* Gènere Nigronia Banks, 1908
* Gènere Nothochauliodes Flint, 1983
* Gènere Orohermes Evans, 1984
* Gènere Parachauliodes Van der Weele, 1909
* Gènere Platychauliodes Esben-Petersen, 1924
* Gènere Protochauliodes Weele, 1909
* Gènere Puri Cardoso-Costa et al. 2013
* Gènere Sinochauliodes Liu & Yang, 2006
* Gènere Taeniochauliodes Esben-Petersen, 1924

### Subfamília Corydalinae Leach, 1815

* Gènere Acanthacorydalis Weele, 1907
* Gènere Chloronia Banks, 1908
* Gènere Chloroniella Esben-Petersen, 1924
* Gènere Corydalus Latreille, 1909
* Gènere Neoneuromus Van der Weele, 1909
* Gènere Neurhermes Navás, 1915
* Gènere Nevromus Rambur, 1842
* Gènere Platyneuromus Van der Weele, 1909
* Gènere Protohermes Van der Weele, 1907

## Referències

* ↑ «BioLib: Biological library». [Consulta: 24 febrer 2022].
# Fortalesa dàcia de Bănița

La fortalesa dàcia de Bănița és una de les sis fortaleses dàcies de les muntanyes Orăștie, a Romania. Juntament amb altres fortaleses dàcies de la zona, va ser designada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1999.

## Galeria

* Frontisses, rampes Ferro i cadena
* Frontisses, rampes Ferro i cadena: primer pla

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Dacian Fortresses of the Orastie Mountains» (en anglès). [Consulta: 7 juliol 2021].

## Vegeu també

* Fortaleses dàcies de les muntanyes d'Orăştie
* Dàcia
* Burebista
* Les guerres dàcies de Trajà

## Enllaços externs

* Reconstrucció virtual de la fortalesa
* Història de la investigació
# Andrés Nagel Tejada

Andrés Nagel Tejada, (Sant Sebastià, Guipúscoa, 1947) és un pintor, artista i arquitecte basc.
Realitza la seva primera exposició el 1968 a les sales municipals de l'Ajuntament de Sant Sebastià i des d'aleshores no ha deixat d'exposar tant a Espanya com a l'estranger. La seva obra, que es desenvolupa en diversos camps de les arts plàstiques especialment la pintura i l'escultura, es troba en importants museus i col·leccions com el Museu Britànic, el MACBA, ARTIUM o la col·lecció de la Fundació "la Caixa".
El 1987 l'empresa Porcelanas del Bidasoa li demanà el disseny d'un joc de cafè i te per a la seva col·lecció Bidasoa Design.

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Resolució 2081 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2081 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 17 de desembre de 2012. El Consell va ampliar el mandat de vint jutges del Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia fins al 21 de desembre de 2013. La resolució fou aprovada per 14 vots a favor, cap en contra i l'abstenció de Rússia, qui va justificar l'abstenció en el fet que el treball del tribunal es veia afectat per greus problemes sistèmics que el Consell no estava tractant. A més, els retards a les proves i la incapacitat del Tribunal per complir el seu mandat eren massa costosos, el que comportava una càrrega financera feixuga als Estats membres.

## Detalls

Amb la Resolució 1966 (2010), el Consell de Seguretat va establir el Mecanisme Residual per a Tribunals Penals Internacionals al final de 2010 i va demanar al Tribunal de l'antiga Iugoslàvia que completés la seva tasca a la fi de 2014 i que preparés la transició cap al Mecanisme. El 15 d'abril de 2013 el Tribunal havia de presentar un pla per al Mecanisme Residual. El departament de Ruanda del Mecanisme havia entrat en vigor l'1 de juliol de 2013.
El Consell va acordar aleshores ampliar fins al 31 de desembre de 2013 el mandat dels jutges:
* Carmel Agius
* Liu Daqun
* Theodor Meron
* Fausto Pocar
* Patrick Lipton Robinson
* Jean-Claude Antonetti
* Guy Delvoie
* Burton Hall
* Christoph Flügge
* O-gon Kwon
* Bakone Moloto
* Howard Morrison
* Fons Orie
* Frederik Harhoff
* Melville Baird
* Flavia Lattanzi
* Kinshasa Antoine Mindua
El mandat dels següents magistrats d'apel·lació es va ampliar fins l'1 de juny de 2013:
* Elizabeth Gwaunza
* Michèle Picard
* Árpád Prandler
* Stefan Trechsel

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC extends tenure in office for 21 judges of int. criminal tribunal for former Yugoslavia», 17-12-2012.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2001 a la 2100 (2011 - 2013)

## Enllaços externs

* «Text de la Resolució» (pdf). Nacions Unides.
# Resolució 2087 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2087 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 22 de gener de 2013. Després de recordar totes les resolucions pertinents anteriors sobre la situació relativa a Corea del Nord, incloses les resolucions 825 (1993), 1540 (2004), 1874 (2009), 1695 (2006) i 1718 (2006) el Consell va condemnar el llançament de coets el 12 de desembre de 2012 per la República Popular Democràtica de Corea.

## Punts tractats

El Consell va afirmar el dret de tots els països a explorar l'espai d'acord amb el dret internacional, incloses les restriccions imposades pel Consell de Seguretat.
Va condemnar el llançament d'un míssil amb un satèl·lit artificial a bord per Corea del Nord el 12 de desembre de 2012, ja que va utilitzar tecnologia de míssils balístics violant de les resolucions 1718 i 1874. Va exigir a Corea del Nord que cessés el seu programa de míssils balístics i de proves nuclears i s'abstingués de provocacions.
La resolució tenia dos annexos:
* Annex 1 on s'hi detallen les persones contra les quals s'aplica la prohibició del viatge i la congelació dels dipòsits bancaris,
* Annex 2, una llista d'organitzacions a les que es van congelar els saldos de bancs estrangers.
La comissió creada per la Resolució 1718 per vigilar les sancions contra Corea del Nord va rebre instruccions per informar si cap vaixell es negava a ser inspeccionat. Es va permetre als països confiscar i destruir el material confiscat en violació de les sancions.
El Consell va afirmar que calia una solució diplomàtica i va demanar la represa del Diàleg dels Sis per deixar la península de Corea lliure d'armes nuclears. Finalment, es va argumentar que les sancions no podrien agreujar la situació humanitària a Corea del Nord.

## Referències

* ↑ Panda, Rajaram. «North Korea: "An All-Out Confrontation" After Fresh UNSC Sanctions? – Analysis». Eurasia Review, 29-01-2013. Arxivat de l'original el 23 de març 2013. [Consulta: 21 febrer 2013].
* ↑ Jack Kim, Mayumi Negishi. «North Korea successfully launched a rocket on Wednesday, boosting the credentials of its new leader and stepping up the threat the isolated and impoverished state poses to opponents.». Reuters, 12-12-2012. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ Nacions Unides. «SC condemns use of ballistic missile technology in launch by DPRK in resolution 2087», 22-01-2012.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2001 a la 2100 (2011 - 2013)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org