OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estats Wa

Els estats Wa (Wa States; Meung Vax) fou una col·lecció de petits estats a Birmània sota domini britànic a l'est del Salween, a la divisió dels Estats Shan Septentrionals, sota control directe del superintendent de Lashio.
És un territori muntanyós i selvàtic, on vivien diverses ètnies si bé predominen els was. El govern wa era un sistema de comunitats per poble. A l'estat de Sonmu hi havia una barreja de població amb katxins, xans i panthays (xinesos musulmans) a més de was. Estats a la zona eren Manglun, Monghka (amb majoria muhso) i Monghsaw (lao xan). Els britànics exercien un control efectiu sobre Manglon però sobre els altres estats era nominal.
Després de la II Guerra Mundial els was es van organitzar i les monarquies van desaparèixer després del 1947 quedant el seu territori integrat a l'Estat Shan però els was es van mantenir rebels i vam proclamar el seu propi estat. Als anys seixanta van formar aliança amb el Partit Comunista de Birmània. El 16 d'abril de 1989 els was que formaven a les files comunistes, que estaven destinats a servir de forces de xoc a les onades humanes preparades per l'enviat del Comitè central, Seo Thein, es van revoltar i van ocupar el quarter general comunista de Pangshang. El 17 d'abril de 1989 el president del partit comunista Ba Thein Tin, els principals dirigents i les seves famílies van fugir a Nam Hka, a la frontera xinesa. Els rebels no van voler seguir les indicacions del Front Nacional Democràtic (que va enviar una delegació) i els generales Khin Nyunt i Maung Tint van arribar a un acord d'alto el foc amb el govern que es va signar a Kunlong, a la riba del riu que marcava la frontera de Kokang, i al que es va afegir Chao Ngi Lai, cap de la resta dels efectius comunistes, als quals es va prometre un programa de desenvolupament amb molts diners. La força comunista abans de l'enfonsament estava formada per quatre grups de base ètnica: katxins, kokangs, was i un quart grup format per xans, akhes i lahus. L'Exèrcit Unit de l'Estat Wa va passar a dominar el mercat de l'opi i a dirigir la Regió especial Wa nº 2 de l'Estat Shan Septentrional, equivalent a l'Estat Wa (xinès 佤邦; pinyin: Wǎ Bāng) amb capital a Bangkang (xinès: 邦康; pinyin: Bāngkāng, antiga Panghsang 邦桑). La junta militar (SLORC) va aportar una important assistència econòmica i es va organitzar un govern territorial amb àmplia autonomia.

## Vegeu també

* Wa, ètnia

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Cultura Wa
# Euryoryzomys legatus

Euryoryzomys legatus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 500 i 2.100 msnm a l'Argentina i Bolívia. El seu hàbitat natural són els boscos subtropicals no pertorbats. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, però algunes poblacions sí que estan en perill de desaparició.

## Referències

* ↑ Jayat, J. Euryoryzomys legatus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 11 desembre 2016.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Ait Erkha

Ait Erkha (en àrab آيت الرخا, Āyt ar-Raẖā; en amazic ⴰⵢⵜ ⵔⵅⴰ) és una comuna rural de la província de Sidi Ifni, a la regió de Guelmim-Oued Noun, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.112 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Molí paperer de Cal Guarro

El molí paperer de Cal Guarro és un molí de la Pobla de Claramunt (Anoia) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És de planta rectangular i sostre a dos vessants, construït en pedra i teules amb portal adovellat i respon a la tipologia típica dels molins papers.
Se situa entre el molí de Cal Font i la Rata.
Aprofitant un establiment d'aigües del 1720, es concedí, el 1745, a Francesc Guarro la facultat de construir un molí paperer dins l'antiga propietat dels Coca. Una caràtula moderna que representa el molí, porta la inscripció "Casa fundada el 1676" però la llista dels molins de Can Guarro comença el 1698 amb el molí de Dalt de la Torre de Claramunt.
El rei Carles III, l'any 1772 atorgà el títol de fàbrica reial al molí paperer dels germans Ramón i Francesc Guarro.

## Referències

* 1 2 3 «Molí paperer de Cal Guarro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Molí proper al Mas Trems

El Molí proper al Mas Trems és una obra del municipi de Viver i Serrateix (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un molí d'època similar a la del Molinet de Navel, tot i que fou abandonat molt abans.

## Descripció

És un molí fariner més petit que el Molinet de Navel, tot i que són construccions del mateix tipus que devien fer-se en una mateixa època. Actualment només resta visible la sala de les moles que té una longitud de 4,86 m i una amplada de 3,45 m. La volta ogival que la cobreix és formada per carreus ben escairats. Aquest molí fou abandonat molt abans que el Molinet de Navel.

## Referències

* 1 2 3 «Molí proper al Mas Trems». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Alexis Chantraine

Alexis Chantraine (16 de març de 1901 - 24 d'abril de 1987) fou un futbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1930, malgrat no disputà cap partit.

## Referències

* ↑ on the site rfcliege.com
* ↑ «Fiche du joueur». [Consulta: 3 octubre 2010].
# Cottage Grove (Wisconsin)

Cottage Grove és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2009 tenia 6.248 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cottage Grove tenia 4.059 habitants, 1.427 habitatges, i 1.084 famílies. La densitat de població era de 684,4 habitants per km².
Dels 1.427 habitatges en un 47,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 24% no eren unitats familiars. En el 16,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,1% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 42,1% entre 25 i 44, un 14,3% de 45 a 60 i un 6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 66.628$ i la renda mediana per família de 68.667$. Els homes tenien una renda mediana de 46.190$ mentre que les dones 30.391$. La renda per capita de la població era de 25.777$. Aproximadament el 2,7% de les famílies i el 3,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cottage Grove» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cottage Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Musca Borealis

Musca Borealis, la Mosca Boreal, va ser una petita i feble constel·lació situada entre Àries, Triangle i Perseu. Actualment ja no forma part de les constel·lacions oficials i els seus estels s'han reintegrat a la constel·lació d'Àries. El seu estel més brillant era Bharani (41 Arietis), de magnitud aparent 3,61.

## Història

La història i l'origen de Musca Borealis són confusos; el primer a introduir-la va ser Petrus Plancius en 1612 sota el nom de Apis, l'abella. Més tard Jakob Bartsch la va canviar a Vespa (la vespa) al seu atles de 1624, nom que també va ser donat en els seus començaments a l'actual Mosca, la qual s'hi troba al sud de la Creu del Sud. L'astrònom Johannes Hevelius la va rebatejar com Musca en el seu atles de 1.690, si bé després li va ser afegit el terme Borealis per distingir-la de la Musca Australis.
Musca Borealis va ser rebutjada al segle xviii per la majoria dels astrònoms a causa de la confusió de noms que originava juntament amb Musca (Australis), encara que no per això van deixar d'aparèixer asterismes amb els mateixos estels. Per exemple, els mateixos estels es van utilitzar en 1674 pel francès Ignace-Gaston Pardies per formar Lilium, la flor de lis de França, però que va tenir una molt curta vida.

## Referències

* Musca Borealis. Obsolete constellations (Shane Horvatin) Arxivat 2012-07-17 a Wayback Machine.
* Musca Borealis. Star Tales (Ian Ridpath)
# Rosemarie Castoro

Rosemarie Castoro (nascuda a Brooklyn, Nova York, Estats Units d'Amèrica; 1939-2015) fou una artista nord-estatunidenca considerada precursora del moviment minimalista de Nova York.
Rosemarie Castoro fou una artista nord-americana que treballà el dibuix, la pintura, l'escultura i altres mitjans. Se l'associa amb el Minimalisme, l'Art Conceptual i la poesia concreta o poesia visual. Castoro va ser pionera en la pintura monocromàtica i en l'abstracció. El moviment del cos humà a través de l'espai físic va ser un tema recurrent en la seva obra. Durant els anys 60s participà en diverses performances amb Yvone Rainer, pionera de la dansa minimalista, i s'implicà cada vegada més en l'estudi de coreografia del Institut Pratt, on finalment es graduà amb un BFA el 1963. Als anys 70 Castoro es focalitzà més en escultura. Al 1971 creà una sèrie d'escultures minimalistes de gegants anomenades Free standing wall pieces (Peces de la paret que pengen lliures), les quals encoratjaven a la interacció performativa. Les superfícies dels panels eren tractats amb grafit, gesso i pols de marbre, tot densament aplicat semblant brusques pinzellades. L'obra de Castoro, Flashers, va ser escollida per al póster de l'Artpark de 1979 amb el títol Public Sculpture for the Post-Heroic Age. A l'Artpark es mostraven escultures, performances i art públic. Castoro hi presentà unes formes negres de 2,10 metres aproximadament fetes amb xapa metàl·lica galvanitzada.
D'acord amb la declaració de la seva representant, "ella era molt conscient que les dones artistes que treballaven en entorns d'estil formalista no podien evitar la pèrdua de temps basada en el gènere," tot i que ella romania "en un estil d'obra abstracta no representacional."

## Col·leccions

Té presència a diverses col·leccions de museus:
* Museum of Modern Art, Nova York
* Newark Museum, Nova Jersey
* Cornell Fine Arts Museum, Winter Park, Florida
* University Art Museum, Berkeley
* Centre national des arts plastiques, París
* Collection U.S. Embassy

## Referències

* 1 2 «Broadway 1602. Rosemarie Castoro» (PDF). Broadway1602.com. [Consulta: 31 juliol 2018].
* ↑ Artpark. Artpark ’79 póster. 1979. Artpark Archives. Burchfield Penney Art Center Archives, Burchfield Penney Art Center, Buffalo
* ↑ «"Rosemarie Castoro: Flashers: About the Exhibition"». Public Art Fund.. [Consulta: 1r agost 2018].
* ↑ «SP-Arte laments the passing of artist Rosemarie Castoro». Sp-arte.com, 20-05-2015. [Consulta: 31 juliol 2018].
* ↑ «Rosemarie Castoro». [Consulta: 17 gener 2016].
# Gran Premi de Dottignies

El Gran Premi de Dottignies és una cursa ciclista femenina que es disputava anualment als voltants de Dottignies, a Bèlgica, des del 2002. Formava part del calendari de la Unió Ciclista Internacional. L'any 2019 va ser suspesa per manca de senyalitzadors amb moto.
Ja no se'n van disputar més edicions i va ser substituïda per la Volta a Mouscron.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2002 | Alessandra Cappellotto | Anja Nobus | Vera Koedooder |
| 2003 | Baukje Doedee | Debby Mansveld | Evy Van Damme |
| 2004 | Olga Sljussarewa | Tanja Hennes | Valentina Karpenko |
| 2005 | Nicole Cooke | Katie Brown | Oenone Wood |
| 2006 | Oenone Wood | Sigrid Corneo | Suzanne de Goede |
| 2007 | Giorgia Bronzini | Rochelle Gilmore | Regina Schleicher |
| 2008 | Marianne Vos | Kirsten Wild | Grete Treier |
| 2009 | Sarah Düster | Trixi Worrack | Chantal Blaak |
| 2010 | Kirsten Wild | Giorgia Bronzini | Monia Baccaille |
| 2011 | Emma Johansson | Monia Baccaille | Annemiek van Vleuten |
| 2012 | Monia Baccaille | Emma Johansson | Alona Andruk |
| 2013 | Vera Koedooder | Iris Slappendel | Sanne van Paassen |
| 2014 | Giorgia Bronzini | Shelley Olds | Lucy Garner |
| 2015 | Roxane Fournier | Chloe Hosking | Pascale Jeuland |
| 2016 | Giorgia Bronzini | Marta Bastianelli | Roxane Fournier |
| 2017 | Jolien D'Hoore | Chloe Hosking | Jelena Erić |
| 2018 | Marta Bastianelli | Elisa Balsamo | Pascale Jeuland-Tranchant |
| 2019 | suspesa | suspesa | suspesa |

## Referències

* ↑ «Le Grand Prix de Dottignies annulé» (en francès). Directvelo, 08-04-2019. [Consulta: 17 abril 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial Arxivat 2017-07-12 a Wayback Machine.
* Palmarès a cqranking.com
* Palmarès a cyclebase.nl
# Ivànovo detstvo

Ivànovo detstvo (en rus, Ива́ново де́тство, 'La infància d'Ivan') és una pel·lícula soviètica de 1962 dirigida per Andrei Tarkovski. Està basada en el relat Ivan (Иван), publicat en 1957 per Vladímir Bogomólov. L'adaptació del guió és obra de Mikhaïl Papava i del mateix Tarkovski, que no apareix acreditat com a tal. En la pel·lícula actuen el nen Nikolai Burliàiev, Valentín Zubkov, Ievgueni Jàrikov, Stepan Krilov, Nikolai Grinkó i l'esposa de Tarkovski, Irma Raüix.

## Argument

La pel·lícula narra la història d'un nen orfe, Ivan (Nikolai Burliàiev), i de la seva infància durant la Segona Guerra Mundial. La seva família ha mort a les mans de soldats alemanys. Ivan és adoptat per una unitat de l'Exèrcit Roig en el front oriental. En una forma de venjança el petit Ivan es decideix a col·laborar amb les tropes soviètiques, i, gràcies a la seva petita alçària, realitza amb èxit labors d'exploració que requereixen que creui les línies enemigues diverses vegades. La infància d'Ivan és un dels films soviètics de finals dels anys 1950 que se centren en el cost humà de la guerra en lloc de glorificar les victòries de l'Exèrcit Roig; glorificar les victòries de l'Exèrcit Roig en la Segona Guerra Mundial va ser molt comú durant l'època del Comunisme.

## Comentaris

Va ser el primer llargmetratge dirigit per Tarkovski. Va tenir un notable èxit de crítica i es va difondre internacionalment. El mateix any de la seva estrena va ser guardonat amb el Lleó d'Or en el Festival de Cinema de Venècia i el Premi Golden Gate en el Festival de San Francisco. Grans directors, com Ingmar Bergman, Serguei Parajanov i Krzysztof Kieślowski han lloat la pel·lícula, declarant que ha influït en la seva obra.

## Referències

* ↑ Peter Rollberg. Historical Dictionary of Russian and Soviet Cinema. US: Rowman & Littlefield, 2009, p. 306–307. ISBN 978-0-8108-6072-8.
* ↑ «Богомолов Владимир Осипович. Иван» (en rus). lib.ru.
* ↑ Daly, Fergus; Waugh, Katherine. «Ivan's Childhood». Senses of Cinema. [Consulta: 24 maig 2018].
# Primer Ministre de Curaçao

El Primer Ministre de Curaçao és el cap de govern de Curaçao, després de la dissolució de les Antilles Neerlandeses el 10 d'octubre de 2010. El Primer Ministre, juntament amb el seu Consell de Ministres i el Governador de Curaçao formen la branca executiva del govern de Curaçao. El primer Primer Ministre fou Gerrit Schotte del partit Moviment pel Futur de Curaçao.
| Nom | Període de govern | Partit polític |
| Gerrit Schotte | 10 d'octubre de 2010 29 de setembre de 2012 | Moviment pel Futur de Curaçao (MFK) |
| Stanley Betrian | 29 de setembre de 2012 31 de desembre de 2012 | Independent |
| Daniel Hodge | 31 de desembre de 2012 7 de juny de 2013 | Independent |
| Ivar Asjes | 7 de juny de 2013 31 d'agost de 2015 | Poble Sobirà (PS) |
| Ben Whiteman | 31 d'agost de 2015 actualitat | Poble Sobirà (PS) |

## Referències

* ↑ «Breaking News: Interim Government Was Just Sworn In» (en anglès). Curaçao chronicle, 29-09-2012. Arxivat de l'original el 2012-10-01. [Consulta: 18 abril 2013].
* ↑ «Curacao heeft een tussenkabinet, dat vooral moet bezuinigen» (en neerlandès), 31-12-2012. [Consulta: 31 desembre 2012].
* ↑ «Regering Curaçao beëdigd"» (en neerlandès), 07-06-2013. [Consulta: 7 juny 2013].
# Primer Ministre de Cap Verd

Lo Primer Ministre és lo cap de govern de Cap Verd. L'Assemblea Nacional de Cap Verd nomina al Primer Ministre, perquè el President ho accepti.
Aquesta és la llista dels Primers Ministres de Cap Verd de 1975 fins a l'actualitat.
| # | Imatge | Nom (Nasko-morto) | Elecció | Mandat | Mandat | Partit |
| # | Imatge | Nom (Nasko-morto) | Elecció | Inici | Fi | Partit |
| 1 | | Pedro Verona Rodrigues Pires (n. 1934) | 1975 1980 1985 | 8 de juliol de 1975 | 4 d'abril de 1991 | Partido Africano pela Independência da Guiné e Cabo Verde - PAIGC (til 1981) |
| | | Pedro Verona Rodrigues Pires (n. 1934) | 1975 1980 1985 | 8 de juliol de 1975 | 4 d'abril de 1991 | Partido Africano pela Independência de Cabo Verde - PAICV (depos 1981) |
| 2 | | Carlos Veiga (n. 1949) | 1991 1995 | 4 d'abril de 1991 | 29 de juliol de 2000 | Movimento pela Democracia - MPD |
| 3 | | Gualberto do Rosário (n. 1950) (provisionalment, per part de Carlos Veiga fins al 5 d'octubre de 2000). | — | 29 de juliol de 2000 | 1 de febrer de 2001 | Movimento pela Democracia - MPD |
| 4 | | José Maria Neves (n. 1960) | 2001 2006 2011 | 1 de febrer de 2001 | 22 d'abril de 2016 | Partido Africano pela Independência de Cabo Verde - PAICV |
| 5 | | Ulisses Correia e Silva (n. 1962) | 2016 2021 | 22 d'abril de 2016 | actualitat | Movimento pela Democracia - MPD |

## Nota

* 1 2 Political Parties of the World (6th edition, 2005), ed. Bogdan Szajkowski, page 113.

## Vegeu també

* President de Cap Verd
# Psychoda ocellata

Psychoda ocellata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Les ales de la femella, de color marró clar, fan entre 1,2 i 1,5 mm de llargària (1,2 en el cas del mascle) i 0,5-0,6 d'amplada (0,5 en el mascle).
* Les antenes de la femella presenten 15 segments.
* La placa subgenital de la femella és molt còncava apicalment i emarginada a la base.

## Distribució geogràfica

Es troba a Borneo.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L. W., 1962. A taxonomic study of Borneo Psychodidae (Diptera: Psychodidae). Pacific Insects. 4:1-75.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Psychoda orientalis

Psychoda orientalis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: la península de Corea.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Wagner, R., 1978. Die Psychodidenausbeute zweier Sammelreisen des Ungarischen Naturwissenschaftlichen Museums in Budapest in die Volksrepublik Korea (Diptera: Psychodidae). Folia entomologica Hungarica. Rovartani kozlemenyek. Series nova. Vol. 31 (2),
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Insects of Korea (anglès) i (coreà)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Jacques Coomans

Jacques Coomans (Magnée, 3 de novembre de 1888 - Lieja, 1 de setembre de 1980) va ser un ciclista belga que va córrer en els anys anteriors i posteriors a la Primera Guerra Mundial, al segle xx. Destaca una sisena posició final al Tour de França de 1919.

## Palmarès

* 1910
** Campió de Bèlgica amateur
** 1r a la Volta a Bèlgica d'amateurs
** 1r a l'Etoile Caroloregienne
* 1911
** 1r a la Brussel·les-Lieja
* 1912
** 1r a la Brussel·les-Oupeye

### Resultats al Tour de França

* 1912. 17è de la classificació general
* 1913. Abandona (7a etapa)
* 1914. 18è de la classificació general
* 1919. 6è de la classificació general
* 1920. Abandona (4a etapa)
* 1921. Abandona (6a etapa)
* 1925. Abandona (3a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa de Jacques Coomans a sitiodeciclismo.net
# Jacques Cœur

Jacques Coeur (c. 1395 – 25 de novembre de 1456, Quios) fou un comerciant francès. Un dels fundadors del comerç entre França i el Llevant mediterrani. Va néixer a Bourges (França) i era fill de Pierre Coeur, un ric comerciant. Les primeres notícies sobre Jacques es donen al voltant de 1418, quan es casa amb Mace de Lodepart, filla de Lambert de Lodepart, un influent ciutadà, prebost de Bourges i antic valet de Joan de Berry. En 1429 va formar una societat comercial amb dos germans cognomenats Godard; i en 1432 va estar a Damasc, comerciant amb mercaderies des de l'orient fins a l'interior de França per la ruta de Narbona. El mateix any es va establir en Montpeller, i des d'aquí va començar les seves enormes empreses financeres amb les quals va guanyar renom com financer en l'època. En 1436 Coeur va ser cridat a Paris per Carles VII, qui li va donar un important càrrec en la Cort. Va estar a càrrec de l'encunyació de la moneda en el regne entre 1435 i 1451. En 1438 va ser posat a càrrec de l'administració personal del rei; en 1441 ell i la seva família van ser elevats a la noblesa.
En 1444 va ser nomenat per a presidir el nou Parlament en Llenguadoc, posició que va mantenir fins al dia que va caure en desgràcia. En 1445 els seus agents orientals van negociar un tractat entre el Soldà d'Egipte i els Cavallers de Rodes. En 1448 va ser un dels negociadors que va posar fi al cisma papal entre Fèlix V i Nicolau V. Sent l'home més ric i influent del regne va ser involucrat en la mort d'Agnes Sorel, la favorita del rei, per la qual cosa va ser arrestat en 1451 i condemnat a romandre a la presó indefinidament mentre la totalitat dels seus béns eren confiscats en 1453. En 1455 Jacques Coeur es va escapolir de la presó i va trobar protecció en la cort papal de Nicolau V. Morí al seu servei en 1456.
# Pseudoamolops sauteri

Pseudoamolops sauteri és una espècie de granota que viu a Taiwan.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Lau, M.W.N. & Wenhao, C. 2004. Pseudoamolops sauteri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 19 d'abril del 2008.