# Tereré

El tereré (del guaraní, terere) és una beguda elaborada a base de fulles d'herba mate (Ilex paraguariensis) i aigua amb molt de gel, a la qual se sol afegir pohã ñana («herbes medicinals», en llengua guaraní). El tereré és considerada la beguda nacional del Paraguai, declarada Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat per la UNESCO.
És similar al mate —infusió també elaborada a base d'herba mate—, amb la diferència que el tereré es consumeix fred, especialment a les zones més càlides del Con Sud. També hi ha una variant a base de suc de fruites, anomenada «tereré de suc» o «tereré rus», que substitueix l'aigua per un suc de fruita dolça.

## Història

La interpretació més freqüent suggereix que «tereré» és una paraula d'origen guaraní (terere), i que és onomatopeica, lligada als tres últims glops que es donen en prendre aquesta beguda.
Aquesta beguda té les seves arrels a l'Amèrica precolombina, i es va consolidar com a tradició a la regió guaraní durant l'època de les missions jesuítiques, com ho testifiquen les cròniques dels segles XVI, XVII i XVIII. El 17 de desembre de 2020, la UNESCO va declarar el tereré Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat, la qual cosa inclou la beguda i els seus mètodes de preparació amb herbes medicinals (pohã ñana).

## Popularitat

El tereré és tradicional al Paraguai, on es considera una icona cultural, encara que també gaudeix d'una situació similar al nord-est argentí (província de Corrientes, Formosa, Chaco i Misiones), regió culturalment similar, per proximitat geogràfica i històrica, com ho indiquen les memòries escrites dels jesuïtes. En les darreres dècades, s'ha tornat popular a parts del sud del Brasil, l'est i el sud de Bolívia i gran part d'Argentina (països on el tereré de suc és tan popular, fins i tot més que el tereré d'aigua).
El tereré ha estat declarat beguda oficial de Paraguai i patrimoni cultural de la nació. Cada darrer dissabte de febrer, des del 2011, se celebra el Dia Nacional del Tereré, per tal de reconèixer la importància d'aquesta beguda pròpia de la cultura paraguaiana. D'altra banda, la ciutat d'Itakyry és la seu permanent del Festival del Tereré des de 1998. Per la Resolució 219/2019, la Secretaria Nacional de Cultura del Paraguai va declarar Patrimoni Nacional Cultural Immaterial a les «pràctiques i sabers tradicionals del tereré en la cultura del pohã ñana, beguda ancestral guaraní a Paraguai».

## Referències

* 1 2 Español actual (en castellà). Instituto de Cooperación Iberoamericana, 1968, p. 30.
* ↑ ASALE. «Tereré» (en castellà). Diccionario de americanismos, 18-03-2024. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Tereré, una bebida fría que se toma al calor de amistad | Noticias ONU» (en castellà), 04-02-2021. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ Rivista di fisica, matematica e scienze naturali (en italià). Tip. Fratelli Fusi, 1931, p. 208.
* ↑ «Paraguay celebra entre sorbos refrescantes el día de su bebida, el tereré» (en espanyol europeu). Swissinfo, 25-02-2023. [Consulta: 31 juliol 2024].
* 1 2 «Prácticas y saberes tradicionales del tereré en la cultura del pohã ñana, bebida ancestral guaraní en Paraguay» (en castellà). UNESCO, 2019. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Paraguay recibió el certificado que acredita al Tereré y Pohã Ñana como patrimonio universal» (en espanyol paraguaià). Portal Oficial del Ministerio de Relaciones Exteriores de la República del Paraguay, 09-12-2021. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Qué es el tereré, la bebida paraguaya reconocida como patrimonio inmaterial de la humanidad» (en castellà). BBC News Mundo, 18-12-2020 [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Tereré ruso» (en castellà). Recetas de Paraguay. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ Cacciavillani, Carlos Alberto «Observaciones sobre el habla popular en la literatura del litoral argentino» (en castellà). Alicante: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 1992.
* ↑ Viguera, Manuel Ariza. Actas del II Congreso Internacional de Historia de la Lengua Española (en castellà). Pabellón de España, 1992. ISBN 978-84-604-4308-7.
* ↑ Sgarella, Soledad. «Tereré jere: amigues, yerba y hielito» (en castellà). La tinta, 03-12-2020. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «El Padre Pedro de Montenegro, 1711. Su tratamiento de herboristerapia para las afecciones mentales y sus referencias a la medicina hipocrático-galénica». Memorias de las XIV Jornadas de Investigación - Tercer encuentro de investigadores de Psicología del Mercosur [Consulta: 7 desembre 2019].
* ↑ «La Unesco declaró al tereré como patrimonio inmaterial de la humanidad» (en espanyol europeu). Infobae, 18-12-2020. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ Flores, Lorena. «El encanto del tereré, la primera tradición paraguaya en ser reconocida como Patrimonio de la Humanidad» (en castellà). Anadolu Ajansı, 23-12-2020. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «La Unesco declaró al tereré como Patrimonio de la Humanidad» (en castellà). Instituto Nacional de la Yerba Mate (Argentina), 20-12-2018. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Se impone el tereré en las playas de la costa atlántica» (en castellà). La Nueva, 04-02-2017. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Un informe revela que en las playas argentinas se impone el tereré como bebida preferida» (en castellà). Infocampo, 27-01-2017. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Paraguay celebra el Día nacional del Tereré» (en castellà). Consulado General de la República del Paraguay en Los Angeles-CA, Estados Unidos de América, 26-02-2022. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ Mereles, Roque. «Hoy sí es oficial: este sábado se celebra el Día Nacional del Tereré» (en castellà). Agencia de Información Paraguaya, 24-02-2024. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Festival del Tereré propone serie de espectáculos» (en castellà). ABC Color, 15-02-2020. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «SNC declaró Patrimonio Nacional Cultural Inmaterial a las prácticas y saberes tradicionales del Tereré en la cultura del Pohã Ñana» (en castellà). Secretaría Nacional de Cultura (Paraguay), 12-04-2019. [Consulta: 31 juliol 2024].

## Vegeu també

* Herba mate
* Mate