OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frederic Carles de Prússia

Frederic Carles de Prússia, príncep de Prússia (Berlín 1828 - Glienicke 1885). Príncep de Prússia amb el tractament d'altesa reial i membre de la família reial i imperial de Prússia i Alemanya. Es destacà per la seva carrera militar dins de l'exèrcit prussià.
Nascut a Berlín el dia 20 de març de 1828 essent fill del príncep Carles de Prússia i de la duquessa Maria de Saxònia-Weimar-Eisenach. Frederic Carles era net per via paterna del rei Frederic Guillem III de Prússia i de la duquessa Lluïsa de Mecklenburg-Strelitz; mentre que per via materna ho era del gran duc Carles Frederic de Saxònia-Weimar-Eisenach i de la gran duquessa Maria de Rússia. Frederic Carles era rebesnet de la tsarina Caterina II de Rússia.
Des de 1842 fins a 1846, Frederic Carles fou assignat a la tutela militar del major Albrecht von Roon, que acompanyà al príncep a la Universitat de Bonn durant el 1846. Després dels estudis, el Príncep serví com a capità a la plantilla del general Wrangel durant la campanya de Schleswig el 1848. Durant la Revolució de 1848 fou elevat al grau de major i ferit a Baden. El 1852 fou promocionat al grau de coronel i dos anys després, el 1854, al de general.
El 1860, el Príncep publicà un llibre sobre l'art de la guerra titulat "Eine militärische Denkschrift von P. F. K.". Promocionat a general de cavalleria, el 1864 prengué part a la segona guerra de Schleswig on comandà un batalló en les forces expedicionaris austroprussianes. Durant la Guerra austroprussiana de 1866 dirigí el primer exèrcit amb tropes dels cossos segon, tercer i quart. Arribà primer a Sadowa on observà la inferioritat de les seves tropes fins a l'arribada de les tropes comandades pel seu cosí, el príncep hereu i després kàiser Frederic III de Prússia.
Durant la Guerra francoprussiana encapçalà de nou l'exèrcit prussià distingint-se com un excel·lent comandant i un gran líder. Encarregat d'ocupar la regió de la Lorena, entrà a la capital, Metz i desarticulà l'exèrcit francès estacionat allà comandat pel general François Achille Bazaine.

## Núpcies i descendents

El dia 29 de novembre de 1854 contragué matrimoni amb la princesa Maria Anna d'Anhalt, filla del duc Leopold IV d'Anhalt i de la princesa Frederica de Prússia. La parella tingué cinc fills:
* SAIR la princesa Maria Elisabet de Prússia, nascuda a Berlín el 1855 i morta a Dresden el 1888. Contragué primeres núpcies el 1878 a Potsdam amb el príncep Enric dels Països Baixos. El 1885 contragué segones núpcies amb el príncep Albert de Saxònia-Altenburg.
* SAIR la princesa Elisabet de Prússia, nascuda el 1857 a Potsdam i morta a Adolfsek el 1895. Es casà amb el gran duc Frederic August I d'Oldenburg.
* SAIR la princesa Anna Victòria de Prússia, nascuda a Potsdam el 1858 i morta a Potsdam el mateix any.
* SAIR la princesa Lluïsa Margarida de Prússia, nascuda a Potsdam el 1860 i morta a Londres el 1917. Contragué matrimoni el 1879 amb el príncep Artur del Regne Unit.
* SAIR el príncep Frederic Leopold de Prússia, nascut a Berlín el 1865 i mort a Flatow el 1931. Es casà a Berlín el 1899 amb la princesa Lluïsa de Schleswig-Holstein-Sondenburg-Augustenburg.
# Frederic Carles de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Plön

Frederic Carles de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Plön (en danès Frederik Karl af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn) va néixer a Sønderborg (Dinamarca) el 4 d'agost de 1706 i va morir a Traventhal el 18 d'octubre de 1761. Era fill de Cristià Carles (1674-1706), germà del duc Joaquim Frederic de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Plön, i de Dorotea Cristina d'Aichelberg (1674-1762).
En morir sense fills barons el duc Joaquim Frederic, el 1722, li va correspondre a ell ocupar el seu lloc. Però això no va ser possible fins al 1729, atès que el seu pare havia contret un matrimoni morganàtic. En qualsevol cas, Frederic Carles també va ser el darrer duc de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Plön, ja que en morir igualment sense descendència masculina la titularitat del ducat va passar, d'acord amb un contracte firmat per ell mateix amb el rei Frederic V de Dinamarca, a la corona danesa.
Va portar una vida cultural molt activa, actuant sovint com a mecenes. Va fer construir i reformar segons l'estil barroc diverses residències ducals i jardins, com el palau ducal de Plön o la residència d'estiu de Lustschloss a Traventhal.

## Matrimoni i fills

Frederic Carles es va casar amb Cristina Reventlow (1711-1779), filla el comte Cristià Detlev Reventlow (1671-1738) i de Benedicta Margarida de Brockdorff (1678-1739). El matrimoni va tenir cinc fills:
* Sofia Cristina (1732-1757.
* Frederica Sofia (1736-1769), casada amb Jordi Lluís II d'Erbach-Schönberg.
* Cristià Carles (1738-1740)
* Carlota Amàlia (1744-1770), casada amb Frederic Cristià I de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg (1721-1797).
* Lluïsa Albertina (1748-1769), casada amb Frederic Albert d'Anhalt-Bernburg (1735-1796).
A més, Frederic Carles va tenir altres fills amb dues amants: de Sofia Agnàs Olearius, amb qui va relacionar-se durant sis anys, va tenir sis filles; i de Maria Caterina Bein, tres fills, dos dels quals van morir molt joves, i dues filles, una també morta en la infància. Tots ells van ser reconeguts i legitimats pel duc.

## Bibliografia

* Carsten Porskrog Rasmussen, Elke Imberger, Dieter Lohmeier, & Ingwer Momsen, Die Fürsten des Landes: Herzöge und Grafen von Schleswig, Holstein und Lauenburg; Neumünster, Germany: Wachholtz Verlag, 2008.
* Traugott Schulze & Gerd Stolz, Die Herzogszeit in Plön, 1564-1761; Husum, Germany: Husum Verlag, 1983.
* Dirck W. Storm, The Holstein Steinholzes: Their Origin and Descent; privately published monograph [2008].

## Enllaços externs

* Família de Schleswig-Holstein-Plön
* Plön Castle at www.geschichte-s-h.de Arxivat 2011-07-16 a Wayback Machine.
# Nordheim (Württemberg)

Nordheim és un municipi al districte de Heilbronn a Baden-Württemberg.
S'han trobat restes cèltiques a la rodalia, amb petites troballes abundants i diverses del segle ii i I aC. La ciutat probablement fou de fundació franca i s'esmenta per primer cop el 823. A la Guerra dels Trenta Anys va ser destruïda pels efectes de la guerra. Un incendi de grans proporcions el 1810 va cremar 47 edificis i l'església.

## Referències

* Gemeinde Nordheim (Hrsg.): Heimatbuch Nordheim und Nordhausen. Nordheim 1999.
# Nordheim (desambiguació)

«Nordheim» té aquests significats:
Geografia:
* Nordheim (Württemberg), Municipi al districte de Heilbronn a Baden-Württemberg
* Nordheim am Main, Municipi al districte de Kitzingen a Baviera
* Nordheim vor der Rhön, Municipi al districte de Rhön-Grabfeld a Baviera
* Markt Nordheim, Municipi al districte de Neustadt a Baviera
* Nordheim, Municipi del Baix Rhin, França
* Nordheim (Texas), Texas, Estats Units
# New Richmond

«New Richmond» té aquests significats:
* New Richmond (Indiana), població dels Estats Units a l'estat d'Indiana.
* New Richmond (Ohio), població dels Estats Units a l'estat d'Ohio.
* New Richmond (Wisconsin), població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin.
# García y García

García y García és una pel·lícula espanyola dirigida per Ana Murugarren i protagonitzada per José Mota, Pepe Viyuela, Martita de Graná i Eva Ugarte. Els acompanyen Jordi Sànchez, Ricardo Castella, Jesús Vidal i Naiara Arnedo. Produïda per Joaquín Trincado i Carlos Lamela per a Blogmedia i Clarq Films, es va estrenar el 27 d'agost de 2021.

## Sinopsi

Hispavia és una aerolínia "low cost" d'estar per casa que es troba en una situació crítica, té dificultats comptables i problemes mecànics amb els avions. Per talde salvar la situació contracten, per una banda Javier García, un prestigiós consultor d'aerolínies, i a Javier García, un expert mecànic en atur. La casualitat i la desorganització de l'empresa faran que els confonguin de tal manera que intercanviaran els seus papers. Així al mecànic el rep el director de l'aerolínia i l'allotgen en un hotel de luxe, mentre que a l'altra li posen una granota bruta i l'envien a l'hangar. Finalment ambdós es troben i descobreixen l'error.

## Producció

García y García es va rodar durant l'estiu de 2020, durant la pandèmia de COVID-19, en espais naturals de Madrid, Terol, Saragossa i Bilbao. Amb finishing en 4K i Dolby Atmos.
La directora Ana Murugarren (La higuera de los bastardos, Esta no es la vida privada de Javier Krahe, Tres mentiras) va comentar sobre la producció:
| « | «Quan em van dir que es desenvolupava entre aeroports, avions, hangars i terminals, vaig pensar que si no conegués al productor Joaquín Trincado, estaria parlant amb dos bojos.» | » |

## Fitxa artística

| Personatge | Intèrpret |
| Javier García | José Mota |
| Javier García | Pepe Viyuela |
| Eva | Martita de Graná |
| Cloe | Eva Ugarte |
| Alfonso | Jordi Sànchez |
| Héctor | Ricardo Castella |
| Darío | Carlos Areces |
| Rubén | Jesús Vidal |
| Blanca | Alexity |
| Ricky | Mikel Losada |
| Nina | Naiara Arnedo |
| Antonio | Antonio Resines |
| Policía | Ramón Barea |

## Premis

Als XI Premis Simón va obtenir el premi als millors efectes especials.

## Referències

* ↑ 'García y García': una más que aceptable comedia familiar que reivindica el cine de la década de los ochenta con la mirilla en John Landis, espinof.com, 2 d'octubre de 2021
* ↑ García y García, ecartelera.com
* ↑ «Ana Murugarren rueda ‘García y García’, comedia que reúne a José Mota y Pepe Viyuela» (en castellà). , 13-08-2020.
* ↑ Nominats per categories 2022 al web de l'ACA

## Enllaços externs

* García y García a sensacine.com
* Productora Blogmedia
# Gartental

Gartental és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada a l'extrem oest del departament de Río Negro. Es troba al costat de la ciutat de San Javier.
El poble va ser fundat el 1951 per un grup de mennonites procedents de Polònia i de Rússia.

## Referències

* ↑ «Gartental (Uruguay) - GAMEO». [Consulta: 4 abril 2023].
* ↑ «Der Weg der Mennoniten von den Niederlanden nach Uruguay» (en alemany). Congregación Mennonita de Montevideo. Arxivat de l'original el 2012-09-05.
# Frente de Madrid

Frente de Madrid és un llargmetratge del director espanyol Edgar Neville Romrée, rodat a Itàlia en doble versió en castellà i italià el 1939.

## Sinopsi

Un jove falangista té la missió de lliurar un missatge a Madrid vestit d'uniforme, moment en què aprofita per visitar a la seva núvia. En el retorn és ferit de gravetat i es veu obligat a buscar refugi al costat d'un altre milicià.

## La pel·lícula

Edgar Neville va ser cridat pels Germans Bassoli de Roma per a portar a la pantalla la seva novel·la ambientada durant la guerra civil espanyola i que s'havia publicat a Itàlia.
El títol de la versió italiana és Carmen fra i Rossi i comptava pràcticament amb el mateix equip, a diferència del protagonista principal, que en aquest últim cas no era Rafael Rivelles sinó Fosco Giachetti.
La versió espanyola del film es troba perduda, mentre que la italiana va ser recuperada i mostrada en el XX Festival del Cinema Ritrovato de Bolonya, al juliol de 2006.

## Repartiment

* Fosco Giachetti: Saverio
* Conchita Montes: Carmen
* Juan de Landa: Amalio
* Calisto Bertramo: cap soviètic
* Manuel Miranda: El cap de la txeca
* Blanca de Silos: Mercedes
* Argimiro Guerra: germà de Carmen
* Carlos Muñoz Arosa: milicià comunista
* Manolo Morán: capità Salmeron
* Crisanta Blanco: La portinaia
* José Martín: miliziano affamato
* Luis López Estrada: milicià de la fai F.A.I.
* Ángel Marrero: locutor de la ràdio clandestina

## Bibliografia

* Felix Monguilot Benzal, Volver al frente: reconstrucción de la película Frente de Madrid (1939) de Edgar Neville, A: Juan A. Ríos Carratalá (Ed.), “Universo Neville”, Instituto Municipal del libro, Málaga, 2007, pp.145 – 166.

## Notes

* ↑ La película en la filmografía de Neville
* ↑ Frente de Madrid abc.es

## Enllaços externs

* En cinematecanacional
* Presentació de Frente de Madrid a Historia de nuestro cine
# Ngozi Okonjo-Iweala

Ngozi Okonjo-Iweala (Nigèria, 13 de juny de 1954), és una economista que pertany a l'ètnia igbo. Directora general de l'Organització Mundial del Comerç a partir de l'1 de març del 2021.

## Biografia

Educada als Estats Units on es va doctorar en desenvolupament econòmic, ha estat ministra de Finances de la República Federal de Nigèria entre juliol de 2003 i juliol de 2006 i des de juliol de 2011, any que va encarar un ambiciós programa de reformes per contenir la despesa pública. També ha estat Ministra de Relacions Exteriors el 2006. Durant el període 2007-2011 va ser Directora Gerenta del Banc Mundial. El 2012 es va considerar la seva candidatura per presidir aquesta institució i comptava amb el suport de la Unió Africana i elogis de prestigioses publicacions; no obstant això, la seva postulació va ser superada per la de Jim Yong Kim.
L'Organització Mundial del Comerç va iniciar el maig del 2020 un procés de selecció per a la seva direcció general i a finals d'octubre Okonjo-Iweala es va imposar per sobre dels altres set candidats. Els Estats Units, encapçalats aleshores per Donald Trump, s'hi van oposar fins i tot amenaçant d'abandonar l'organisme. L'arribada de Joe Biden a la presidència dels EUA va desbloquejar la situació i el Consell General de l'OMC, en reunió extraordinària del 15 de febrer del 2021, va oficialitzar el nomenament, amb efectivitat de l'1 de març i mandat fins al 31 d'agost del 2025, prorrogable.

## Referències

* 1 2 «L'economista nigeriana Ngozi Okonjo-Iweala, primera dona al capdavant de l'OMC». 3/24, 15-02-2021 [Consulta: 16 febrer 2021].
* 1 2 «Hats off to Ngozi». The Economist, 30-03-2012. [Consulta: 30 març 2012].
* ↑ «La UA respalda a Ngozi». Arxivat de l'original el 2012-07-02. [Consulta: 21 març 2016].
* ↑ McGroarty, Patrick «Nigerian Receives Backing for World Bank». The Wall Street Journal. Dow Jones, 22-03-2012 [Consulta: 22 març 2012].
* ↑ Nominaciones para presidir el BM
# Arlene Dahl

Arlene Carol Dahl (Minneapolis, Minnesota, 11 d'agost de 1925 – Nova York, 29 de novembre de 2021) va ser una actriu i empresària estatunidenca. La seva carrera artística va ser més intensa a la darreria de la dècada del 1940. Fou una de les darreres estrelles en vida de l'era clàssica del cinema hollywoodià.
També va ser autora i empresària, fundant dues companyies, l'Arlene Dahl Enterprises i Dahlia, una companyia especialitzada en perfums.
Dahl va tenir tres fills; l'actor Lorenzo Lamas és el més gran i més famós que tingué amb el també actor Fernando Lamas.
# Arlene Semeco

Arlene Iradie Semeco Arismendi OL, OFM (11 de gener de 1984, Caracas) és una nedadora veneçolana d'estil lliure, plusmarquista nacional i sud-americana. Ha estat medallista d'or dels Jocs Panamericans, Jocs Sud-americans i els Jocs Centreamericans i del Carib. Ha participat dels Jocs Olímpics d'Atenes 2004 on va ser l'única representant femenina en la natació del seu país, i els Jocs Olímpics de Pequín i Londres 2012 en les proves dels 50 i 100 m lliures. En la seva participació a Pequín 2008, va arribar a les semifinals dels 50 m lliures amb un temps de classificació de 24.98, temps que no va aconseguir revalidar després, cronometrant 25.05 segons que no la van ajudar a classificar a arribar a la final. Aquest mateix any va rebre les medalles d'or dels 50 i 100 m lliures dels Jocs Panamericans de 2007, després del dopatge de la brasilera Rebeca Gusmao, convertint-se en la primera veneçolana a ser campiona panamericana.
Semeco ha tingut una destacada carrera amb resultats rellevants per a la natació veneçolana, la qual cosa li ha vàlid ser condecorada amb l'Ordre del Llibertador en tercera classe el 2006 i la Francisco Miranda a la seva segona classe el 2005. Ha obtingut també la distinció Paul W Bryant per la Universitat d'Alabama l'any 2005, i en el Saló de la fama de la universitat l'any 2007.

## Vegeu també

* Plusmarques de Veneçuela de Natació
* Rècords Sud-americans de Natació

## Referències

* ↑ «Natación Biografía y Resultados - SEMECO Arlene» (en castellà), 02-11-2013. Arxivat de l'original el 2013-11-02. [Consulta: 10 gener 2022].
* ↑ «Arlene Semeco Bio, Stats, and Results» (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-01-06. [Consulta: 22 febrer 2017].
* ↑ «Venezuela buscará conseguir muchas medallas», 06-08-2008. [Consulta: 22 febrer 2017].
* ↑ «"Será una gran alegría" - Natación - EL UNIVERSAL» (en castellà). [Consulta: 22 febrer 2017].
* 1 2 «ARLENE SEMECO: BLUESEVENTY TRAJES DE BAÑO DE COMPETENCIA», 02-02-2015. Arxivat de l'original el 2015-02-02. [Consulta: 22 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial d'Arlene Semeco
# Noémi Lefebvre

Noémi Lefebvre (nascuda el 1964) és una escriptora francesa. Va estudiar música i política, finalment esdevenint politòloga als Instituts d'études politiques de la universitat Grenoble II.
Ha escrit diversos llibres, entre els quals:
* L'autoportrait bleu (2009), la seva novel·la debut que ha estat traduïda a l'anglès per Sophie Lewis;
* L'état des sentiments à l'âge adulte (2012);
* L'enfance politique (2015);
* Poétique de l'emploi (2018), que li ha valgut un creixent reconeixement a França.
Lefebvre col·labora regularment al website de periodisme francès independent Mediapart i a la revista literària bilingüe franco-alemanya La mer gelée.
Va néixer a Caen i viu a Lió.

## Referències

* ↑ «Writing the “Almost Nothing” of Life: A Conversation with Noémi Lefebvre» (en anglès). Sarah Moore, Tardor 2021. [Consulta: 25 maig 2022].
* ↑ Profile
# Asen Peshev

Asen Peshev (Sofia, 5 de març de 1908 - Sòfia, 28 de juny de 1967), conegut com a Kapuy, és un exfutbolista búlgar de la dècada de 1930.
Fou 42 cops internacional amb la selecció búlgara entre 1927 i 1936.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Levski Sofia com a principal club.

## Referències

* ↑ Perfil a eu-football.info
* ↑ Perfil a levskisofia.info
# Asensio de Maeda

Asensio de Maeda (Granada, 1547 - Sevilla, 1607) succeeix al seu pare Juan de Maeda com a mestre major de la Catedral de Sevilla en 1582, sent nomenat a l'any següent amb el mateix càrrec per a l'Hospital de las Cinco Llagas, d'aquesta mateixa ciutat.
Com a arquitecte de la Catedral de Sevilla, Asensio de Maeda acaba les obres del quadrant del sud-est del temple, tancant les voltes de l'Antecabildo, de la Casa de Comptes i de la Sala Capitular. En aquesta va continuar els plans d'Hernán Ruiz II, facilitats pel seu fill i homònim Hernán Ruiz III; supervisant les feines ornamentals dels citats recintes i afegint un dels seus detalls més significatius, com és el paviment.
Com a mestre major de l'Hospital de las Cinco Llagas supervisa el coronament de les voltes de la seva església i cap a 1601 dona els plans per al seu Retaule Major -realitzat per Diego López Bueno en 1602- i per a la portalada principal d'ingrés a l'edifici hospitalari, construïda després el 1618 per Miguel de Zumárraga, qui a la seva mort li substitueix a l'ofici de mestre major. Es tracta aquesta d'una portada de fort caràcter manierista: així, al cos inferior la seva porta adovellada s'emmarca mitjançant mitges columnes toscanes tancant fornícules; mentre que el balcó superior ho fa mitjançant pilastres jòniques i pilastres amb els encaixos fets amb aletons, acabant el conjunt un frontó corb partit per allotjar un escut.
Per a l'Ajuntament sevillà va realitzar treballs de reforma i nous projectes d'algunes de les portes de la ciutat, com la Porta de Carmona (Sevilla) i [la a Porta de la Carn (Sevilla), totes dues amb un sentit clarament manierista. A més a més, va traçar la Duana; projectà les fonts de l'Alameda d'Hèrcules (1574), el jardí públic més antic d'Espanya i d'Europa. També va intervenir en feines de reforma a l'interior de los Reales Alcázares de Sevilla, actualitzant alguns espais del palau gòtic i condicionant la seva relació amb els jardins exteriors.
Al marge de la seva activitat en la capital, cal esmentar que va donar els plans per a la Capella Sacramental i la Sagristia de l'Església de Sant Miquel de Morón de la Frontera, construïdes després per Lorenzo de Oviedo, entre els anys 1602 i 1625.

## Referències

* 1 2 Albardonedo Freire, Antonio (2002)

## Bibliografia

* Arquitectura barroca de los siglos XVII y XVIII, arquitectura de los Borbones y neoclásica. Historia de la Arquitectura Española. Tomo 4. Editorial Planeta. 1986 (en castellà)
* Arquitectura del XVI en Sevilla. Alfredo J. Morales. Cuadernos de Arte Español (en castellà)
* Albardonedo Freire, Antonio (2002), El Urbanismo de Sevilla durante el reinado de Felipe II. Sevilla, Guadalquivir Ediciones, ISBN 84-8093-115-9, pp. 191-208 (en castellà)
# Ascens directe

L'Ascens directe era un mètode proposat per a una missió a la Lluna. Als Estats Units, l'ascens directe va ser proposat per utilitzar l'enorme coet Nova per ser llançat una nau espacial cap a la Lluna, on aterraria primer de cul i després emprendria el seu retorn de la Lluna a la Terra. Les altres opcions que la NASA va considerar la missió a la lluna eren Lunar Orbit Rendezvous (que va ser l'estratègia utilitzada amb èxit en el projecte Apollo) i Earth Orbit Rendezvous.
Els soviètics també van considerar diverses estratègies d'ascens directe, encara que al final es van decidir per un enfocament similar al de la NASA: dos homes en una càpsula de la nau Soiuz i el mòdul d'aterratge d'un sol home LK. El fracàs del coet N1 dels soviètics va retardar substancialment el seu programa lunar, però, en cap manera s'apropaven quan l'Apollo 11 es va enlairar i va fer el primer aterratge lunar.
Les pel·lícules de ciència-ficció com Destination Moon havia representat sovint missions d'ascens directe.

## Referències

* 1 2 «NASA - Lunar Orbit Rendezvous and the Apollo Program». NASA, 22-04-2008. Arxivat de l'original el 2013-04-06. [Consulta: 2 abril 2014].

## Vegeu també

* Projecte Apollo
# Ascens al límit

Ascens al límit (títol original en anglès, Summit Fever) és una pel·lícula de thriller britànica del 2022 dirigida per Julian Gilbey i protagonitzada per Ryan Phillippe. S'ha doblat i subtitulat al català.
La producció de la pel·lícula va començar el gener de 2018. La pel·lícula es va rodar a Chamonix. La pel·lícula es va estrenar en cinemes i plataformes digitals a la carta el 14 d'octubre de 2022.

## Repartiment

* Freddie Thorp com a Michael
* Michel Biel com a Jean-Pierre
* Laura Ferries com a Lucy
* Mathilde Warnier com a Isabelle
* Theo Christine com a Rudi
* Ryan Phillippe com a Leo

## Referències

* ↑ Horst, Carole (November 1, 2021). «Saban Films Grabs Rights to Ryan Phillippe Mountaineering Thriller 'Summit Fever' (EXCLUSIVE)». Variety. Consulta: May 6, 2022.
* ↑ «Ascens al límit». Goita què fan, ara!. [Consulta: 13 juny 2024].
* ↑ Wiseman, Andreas. «Survival Tales 'The Boat' & 'Summit Fever' Score Key Deals For Carnaby International». Deadline Hollywood, June 4, 2018. [Consulta: May 6, 2022].
* 1 2 Oddo, Marco Vito. «Ryan Phillippe and Freddie Thorp are Obsessed with Climbing in 'Summit Fever' Trailer [Exclusive]». Collider, August 30, 2022. [Consulta: September 23, 2022].
# Garra geba

Garra geba és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme d'Etiòpia.

## Referències

* ↑ Hamilton F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges . i-vii + 1-405.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Stiassny, M.L.J. i A. Getahun, 2007. An overview of labeonin relationships and the phylogenetic placement of the Afro-Asian genus Garra Hamilton, 1822 (Teleostei: Cyprinidae), with the description of five new species of Garra from Ethiopia, and a key to all African species. Zool. J. Linn. Soc. 150:41-83.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.