OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 43 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 43 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat l'1 d'abril de 1948, assenyala l'augment de la violència i el desordre a Palestina, demanant a l'Agència Jueva de Palestina i al Alt Comitè Àrab que posin a disposició del Consell de Seguretat representants per organitzar i fer complir una treva. La Resolució demana també als grups armats àrabs i jueus que cessin immediatament els actes de violència.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1946 - 1952)
* Conflicte àrab-israelià
* Resolució 46 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides
* Resolució 48 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides
* Resolució 49 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides
* Resolució 50 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 442 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 442 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 6 de desembre de 1978 després d'examinar l'aplicació de Dominica per a ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea general que Dominica fos admesa.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org Arxivat 2012-05-29 a Wayback Machine.
# Resolució 438 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 438 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada el 23 d'octubre de 1978 després de reafirmar les resolucions anteriors, es va considerar un informe del Secretari General de les Nacions Unides sobre la Força d'Emergència de les Nacions Unides i va prendre nota de les discussions que va tenir el secretari general amb totes les parts interessades en la Orient Pròxim situació.
El Consell va expressar la seva preocupació per la contínua tensió a la zona i va decidir:
    (a) Renovar el mandat de la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació durant un any més, fins al 24 de juliol de 1979;
    (b) Demanar al Secretari General que mantingui el Consell de Seguretat per publicar un informe sobre els progressos realitzats al final d'aquest període;
    (c) Exhortar a totes les parts a que implementin immediatament resolucions 338 (1973).
La resolució va ser aprovada per 12 vots a cap; Txecoslovàquia i la Unió Soviètica es van abstenir de votar. La República Popular de la Xina no va participar en la votació.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 440 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 440 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada el 27 de novembre de 1978. Després d'escoltar un representant de Xipre, el Consell va expressar la seva profunda preocupació per la manca de progrés en la qüestió de la pau. La resolució va reafirmar les resolucions 365 (1974), 367 (1975) i 410 (1977), en què es demana a totes les parts que garanteixin la implementació de les resolucions i reprenguin les negociacions amb les Nacions Unides.
La resolució també va demanar al Secretari General de les Nacions Unides que vigilés la situació i informés el 30 de maig de 1979 o abans, amb el temps que el Consell de Seguretat revisés la situació de nou el juny de 1979.
No es van donar detalls sobre la votació, a part que es va adoptar "per consens"

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 444 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 444 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 19 de gener de 1979, després de recordar resolucions 425 (1978), 426 (1978), 427 (1978) i 434 (1978), i considerant l'informe del Secretari General de les Nacions Unides sobre la Força Provisional de les Nacions Unides al Líban (FPNUL), el Consell va expressar la seva preocupació per la situació a Sud del Líban i va assenyalar que la FPNUL no havia pogut completar les seves tasques al final del seu segon mandat.
El Consell va condemnar la falta de cooperació del Líban i, en particular, d'Israel amb la FPNUL sobre l'aplicació del seu mandat. La resolució 444 també elogia al Govern del Líban pels seus intents de restablir l'autoritat al sud del Líban.
Al ampliar el mandat de la Força fins al 19 de juny de 1979, la resolució va demanar a la FPNUL juntament amb el Secretari General, que ajudés a restablir l'ordre i l'autoritat a la regió, inclosa la implementació plena de la Resolució 425.
La resolució va ser adoptada per 12 vots contra cap, mentre que Txecoslovàquia i la Unió Soviètica es van abstenir i la República Popular de la Xina no hi va participar.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Riu Vig

El riu Vig (Выг en rus) és un riu que transcorre per part de la República de Carèlia, Rússia fins a la seva desembocadura en el golf d'Onega, al Mar Blanc, prop de Belomorsk.
El riu, afluent del Vorozhgora, està format per dos trams, l'Alt Vig (de 135 km) les aigües del qual van al llac Siamozero i el Baix Vig (de 102 km) fins a l'última desembocadura.

## Referències

* ↑ «Река Выг (Верхний Выг)». Государственный водный реестр. [Consulta: 23 desembre 2013].
# Renill

El renill és una vocalització emesa pels cavalls, els híbrids equins (com ara els muls somerins) i altres èquids, com ara les zebres. Consisteix en una successió de sons irregulars que en un primer moment són aguts i seguidament es van tornant més greus. El renill, produït durant l'expiració per la laringe i modulat, permet als cavalls expressar emocions, com ara la por i la satisfacció, així com comunicar-se amb els seus congèneres. La seva funció principal és informar els altres cavalls de la seva presència quan no és possible la comunicació visual i, de fet, els cavalls solen renillar poc.

## Referències

* ↑ «renill». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
# Riu Awash

L’Awash, antigament denominat Hawash (amhàric: አዋሽ ወንዝ, Awaš wänz; en àfar, We'ayot), és un riu a l'est d'Etiòpia. S'origina a les zones muntanyenques de l'àrea central etíop, a una altitud de 3000 metres sobre el nivell del mar. En 1980, la UNESCO va declarar Patrimoni de la Humanitat la vall baixa de l'Awash en considerar que alberga «un dels més importants conjunts de jaciments paleontològics del continent africà».
Al llarg de la conca de l'Awash hi ha diversos llocs d'interéa paleoantropològic. A l'awash mitjà s'hi han trobat restes d'homínids, com un crani gairebé complet d’Homo rhodesiensis en 1978 o restes d’Australopithecus afarensis. En aquest sentit, el 1974, les troballes de múltiples restes òssies recol·lectats en el desert de Danakil, als bancs del riu, va permetre compondre un esquelet parcial d'una femella, amb estimacions de tres milions d'anys d'antiguitat.
És el segon riu més extens d'Etiòpia, superat únicament pel Nil Blau. Del seu origen a les terres altes d'Etiòpia, arriba al desert de Danakil i desemboca en el llac Abbe a una altitud de 250 metres sobre el nivell del mar. Té 1.200 quilòmetres de longitud i una conca hidrogràfica d'uns 113 700 quilòmetres quadrats. D'altra banda, es divideix en tres sistemes, basats principalment en les activitats hídriques realitzades en ells: Awash alt, mitjà i baix. En la seva afluència passa per diverses regions climàtiques, que van des de les subtropicals humide a zones àrides.
A la regió alta es troba la represa Koka, les plantes hidroelèctriques Awash I i Awash II, fàbriques i plantacions de canya de sucre. En el Awash mitjà predominen els projectes de reg de plantacions de plàtan i cotó, així com la represa Kassam. Finalment, a la zona baixa es troba el projecte de reg Tandaho.

## Referències

* ↑ «Awash River» (en anglès). britannica.com. Enciclopedia Británica. [Consulta: 15 octubre 2017].
* 1 2 3 Ejeta, Messele Z.; Biftu; Fanta «Awash River System in Ethiopia». A: Larry Mays. Integrated Urban Water Management: Arid and Semi-Arid Regions: UNESCO-IHP (en anglès). Taylor & Francis, 2009, p. 139. ISBN 978-92-3-104061-0.
* ↑ «Lower Valley of the Awash». whc.unesco.org. [Consulta: 15 octubre 2017].
* ↑ Human origin sites and the World Heritage Convention in Africa – N° 33 (en anglès). Unesco, 2012, p. 93. ISBN 978-9-2300-1081-2.
* 1 2 K. A. Berney, Trudy Ring y Noelle Watson. International Dictionary of Historic Places (en anglès). 4: Middle East and Africa. Fitzroy Dearborn Publishers, 1996, p. 93. ISBN 1-884964-03-6.
# Kirschau

Kirschau (alt sòrab: Korzym) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Es troba a 8 kilòmetres de Bautzen i limita amb Großpostwitz al nord, Crostau a l'est, Schirgiswalde al sud i Wilthen a l'oest. Comprèn els barris de Bederwitz (Bjedrusk), Kleinpostwitz (Bójswecy), Rodewitz (Rozwodecy) i Sonnenberg (Słónčna Hora).
# Ko Takamoro

Ko Takamoro (Urawa, Districte de Kita-Adachi (avui Saitama)Prefectura de Saitama, Imperi Japonès, 9 de novembre de 1907 - 26 de març de 1995), és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Ko Takamoro va disputar 2 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# René Duguay-Trouin

René Duguay-Trouin (Saint Malo, 1673 - 1736) fou un corsari bretó al servei del rei de França.
Fill de mariners, havia de seguir la carrera eclesiàstica, però s'escapà i s'enrolà com a mariner amb 16 anys. Fou corsari de Lluís XIV en les guerres contra els neerlandesos el 1694, i contra els pirates algerians. El 1711 lluità en la Guerra de Successió, i vencé els anglesos i portuguesos a la badia de Rio de Janeiro. Després d'això fou nomenat Lloctinent de la marina reial i serviria a terra, en les flotes de Saint Malo, Brest i Toló.
# René Durand

René Durand (Espirà de l'Aglí, 16 d'abril de 1948) és un guionista de còmics rossellonès. També utilitza el pseudònim Gaby Sangar. És autor de diversos còmics de ciència-ficció. També és guionista i, des del 1977, juntament amb Georges Ramaïoli (dibuix), va publicar L'Indien français a la revista Circus abans de la seva publicació a forma d'àlbum.
Ha publicat un gran nombre de còmics en revistes especialitzades (com la Terre de la bombe, que aparegué a Le Canard Sauvage i a Circus; Mado et Maildur a Méfi i Ère Comprimée; i també publicà a Fiction, Okapi i Vécu), que posteriorment han estat recopilats en llibres.

## Obres

* Bonnes vacances Paris: le Dernier Terrain vague, 1978
* L'Indien français Grénoble: Glénat, 1978-1992 (8 volums)
* La Terre de la bombe Grénoble: Glénat, 1979-1986 (5 volums)
* Les Dirigeables de l'Amazone Grénoble: Glénat, 1980-1982 (3 volums)
* Gaby Sangar Éventrations Grénoble: Glénat, 1980
* Ludine de Terrève Paris: Magnard, 1981
* Les Aventures de Mado et Maildur Enghien: Artefact, 1983-1984 (2 volums) (+1 àlbum inèdit)
* Foc Paris: Dargaud: 1984-1987; Toulon: Soleil Productions, 1990-1993 (4 volums)
* Ballon ovale Paris: Bayard, 1985
* Le Nain rouge Panazol: Lavauzelle, 1985; Toulon: Soleil Productions, 1993 (3 volums)
* Opération Chisteras Grénoble: Glénat, 1985
* Les Veines de l'Occident Grénoble: Glénat, 1985-1987 (2 volums), amb Frédéric Boilet
* Zoulouland Toulon: Soleil Productions, 1987, col·laboració en el primer volum de la sèrie; en la resta és esmentat com a "complicitat en la sèrie"
* Les Crocs de la Nive Biarritz: Lavielle, 1988
* Julie Belnana Toulon: les Presses du Midi, 1989
* La Crypte du souffle bleu Toulon: Soleil Productions, 1990-1993 (3 volums)
* La Geste vermeil Toulon: Soleil Productions, 1992
* Le Griffon Paris: Alpen, 1992
* Je suis le savant fou et ma maman est un requin Antony: L'astronaute mort, 1998
* Mayas Hyères: Daric, 2003-2009 (4 volums)

## Referències

* ↑ «Summary Bibliography: René Durand». [Consulta: 11 maig 2023].
* ↑ «L'Indien français». [Consulta: 9 avril 2020].
* ↑ François Boudet. «L'indien français», 05-02-2011.
* ↑ «Ballon ovale», 8 juin 2020.
* ↑ «Opération chisteras», 8 juin 2020.

## Bibliografia

* Henri Filippini Dictionnaire Encyclopédique de Héros et Auteurs de BD Grénoble: Glénat, 2000
* Patrick Gaumer, Claude Moliterni Dictionnaire Mondial de la Bande Dessinée Paris: Larousse, 1997
# Kotō

Kotō (湖東町, Kotō-chō) fou una vila japonesa situada al Districte d'Echi, a la Prefectura de Shiga.
L'11 de febrer de 2005 Kotō es va fusionar amb les viles d'Eigenji, Gokashō, Aitō i la ciutat de Yōkaichi, per formar la nova ciutat d'Higashiōmi.
El 2003, la vila tenia una població estimada de 9.061 i una densitat de 341,54 persones per km². L'àrea total va ser 26,53 km².
# Rhipidomys latimanus

Rhipidomys latimanus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 450 i 3.000 msnm a les muntanyes de Colòmbia, l'Equador, Panamà i el Perú. Es tracta d'un animal nocturn, arborícola i solitari. El seu hàbitat natural són els boscos primaris. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Gómez-Laverde, M.; Tirira, D.; Delgado, C. Rhipidomys latimanus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 25 abril 2017.
# Philip Cogan

Philip Cogan (1750 - Dublín, 3 de febrer de 1833) fou un compositor, pianista i director irlandès.

## Biografia

Cogan va néixer a Cork, on exercia de cor i de vicari a la catedral de St Fin Barre. El 1772, va ser nomenat estipendiar a la catedral de Christ Church, Dublín, però va deixar el càrrec uns mesos més tard a causa d'una mala salut. De 1780 a 1806 va ser organista a la catedral de Sant Patrici. També va dirigir les orquestres dels teatres de "Smock Alley" i "Crow Street" en detriment dels seus deures de l'església". De fet, les composicions de Cogan per a l'escenari superen amb escreix les de l'església. No només va escriure òperes ell mateix (The Violation of Proserpine, 1776; The Ruling Passion), 1778; etc.), però també va col·laborar amb altres compositors de Dublín, com a The Contract (1782, amb John Andrew Stevenson, Tommaso Giordani i un tal Laurent).
El 1787, Cogan va ser cofundador de la "Irish Musical Fund Society". Va ser un participant actiu en la vida musical de Dublín durant molts anys, incloent actuacions en els festivals anuals "Commemoració de Handel" a la Rotonda i en diversos concerts benèfics a les esglésies catòliques i protestants. Cogan era un professor molt sol·licitat i comptava entre els seus alumnes diversos noms destacats de la història musical irlandesa com Michael Kelly, Thomas Moore, John Andrew Stevenson, William Michael Rooke i, molt probablement, Thomas Augustine Geary. El 1817 va realitzar un concert, que també va marcar la primera aparició pública del jove cantant Michael William Balfe. Sovint va ser anomenat "Doctor Cogan", però no hi ha proves que hagi estudiat mai al "Trinity College" de Dublín. Cogan va gaudir d'una vida llarga i pròspera; va morir a la casa del seu gendre, Patrick Clinton, al carrer Dominick 14, Dublín, i va ser enterrat al cementiri de Glasnevin.
Avui, la reputació de Cogan es basa en la seva música de teclat, que es compara bé amb la de la majoria dels seus contemporanis més coneguts. La seva música cau en el període del desenvolupament des del clavicèmbal fins al piano i, amb el temps, les seves composicions exploten plenament les possibilitats sonores i tècniques del gran piano. La seva millor música es troba entre les seves sonates de piano i les opcions de concert per a piano op. 5 (1790).

## Bibliografia

* Ita M. Hogan: Anglo-Irish Music 1780–1830 (Cork: Cork University Press, 1966).
* T. J. Walsh: Opera in Dublin 1705–1797. The Social Scene (Dublin: Allen Figgis, 1973).
* Terry de Valera: "Philip Cogan (1750–1830), Pianist and Composer", in: Dublin Historical Record 39 (1985), pp. 2–12.
* Martin Fahy: Philip Cogan: Piano Concerto in C, op. 5 (MA thesis, NUI Maynooth, 1995), unpublished.

## Referències

* ↑ Barra Boydell: Music at Christ Church before 1800: Documents and Selected Anthems (Dublin: Four Courts Press, 1999), pp. 119–20.
* ↑ Ita Beausang: "Cogan, Philip", in: The Encyclopaedia of Music in Ireland, ed. H. White & B. Boydell (Dublin: UCD Press, 2013), pp. 212–3.
# Resolució 116 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 116 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, és una resolució que el Consell de Seguretat de l'ONU va aprovar am unanimitat el 26 de juny de 1956 després d'examinar l'aplicació de Tunísia per a ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea general que Tunísia fos admesa.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 100 a la 200 (1953 - 1965)

## Referències

* ↑ Wellens, Karel. Resolutions and statements of the United Nations Security Council (1946-1989) : a thematic guide (en anglès). Dordrecht: M. Nijhoff, 1990, p. 601. ISBN 0-7923-0796-8.
* ↑ «116 (1956). Resolution of 26 July 1956» (en anglès, francès) p. 10. Consell de Seguretat de l'ONU.
# Settime

Settime, (Setmi en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Asti, Chiusano d'Asti, Cinaglio.
Pertanyen al municipi les frazioni de Meridiana.
# Esbós per a El gran dia de Girona

Esbós per a El Gran dia de Girona és una pintura a l'oli realitzada per Ramón Martí Alsina el 1859 que actualment s'exposa al Museu d'Art de Girona. Aquesta obra és un esbós per al quadre El gran dia de Girona (540 x 1.190 cm) que actualment es torba exposat a l'Auditori Josep Irla, seu de la Generalitat de Girona a la ciutat.

## Descripció

Representa un episodi de resistència heroica esdevingut a la ciutat el 19 de setembre de 1809, en plena Guerra del Francès; és l'obra més significativa entre les diverses que Martí Alsina va dedicar a aquest esdeveniment històric, i que tracten temes com Les Heroïnes de Santa Bàrbara o el Sometent del Bruc. Comparat amb el quadre final, que és més rígid i acadèmic, aquest esbós presenta una gran vivesa de factura i color, que li donen un dinamisme i una espontaneïtat que no té l'obra definitiva. S'hi fa patent la influència dels pintors romàntics francesos, especialment Géricault i Vernet, que Martí Alsina coneixia de primera mà.

## Bibliografia

* Esbós per a El gran dia de Girona , Maria Lluïsa Faxedes Brujats. Publicat al butlletí del Museu d'Art de Girona UN MES UNA OBRA, febrer 2009.
# Erotikon (pel·lícula de 1920)

Erotikon és una pel·lícula de comèdia romàntica sueca del 1920 dirigida per Mauritz Stiller, protagonitzada per Tora Teje, Karin Molander, Anders de Wahl i Lars Hanson. Està basat en l'obra de teatre de 1917 A kék róka de Ferenc Herczeg. La història gira al voltant d'un professor d'entomologia obsessionat amb la vida sexual dels insectes, i la seva dona tranquil·la que és cortejada per dos pretendents.

## Argument

Leo Charpentier, professor d'entomologia, està interessat en la poligàmia entre els escarabats, però no s'ha adonat que la seva dona Irene té una aventura amb el seu millor amic, l'escultor Preben Wells, i coqueteja amb un aviador, el baró Felix. Van a un ballet – Schaname, sobre la dona del xa que intenta seduir el seu millor amic: ell es resisteix però el xa el mata igualment. Leo diu que hauria preferit el final feliç. En una botiga, la Irene sent com una dona encarrega una pell a Preben i surt gelosa. Preben veu en Fèlix portant una dona a casa, i creu que és la Irene, i també està gelós. Va a casa de la Irene i l'acusa; li diu a Leo que l'ha enganyat i se'n va. Preben descobreix que l'amic d'en Fèlix no estima gens la Irene. Per expiar el seu error, intenta tornar la Irene a Leo, però quan la troba i li explica que la dona que va comprar la pell era el seu model, són ells els qui ho fan. La Irene telefona a Leo per assenyalar-li que la seva neboda Marte l'estima i que li cuinarà els menjars que mai va fer ella mateixa.

## Repartiment

* Anders de Wahl - Leo Charpentier
* Tora Teje - Irene
* Karin Molander - Marthe
* Elin Lagergren - Mare d'Irene
* Lars Hanson - Preben Wells
* Vilhelm Bryde - baró Felix
* Bell Hedqvist - amiga del baró
* Torsten Hammarén - Sidonius
* Vilhelm Berndtson -s Jean
L'extensa escena del ballet de la pel·lícula va ser coreografiada per Carina Ari, famosa ballarina sueca. El ball va ser interpretat pel Ballet Reial Suec i la música va ser escrita per Kurt Atterberg.

## Estrena

La pel·lícula es va estrenar a Suècia el 8 de novembre de 1920. Es va convertir en un èxit comercial i es va vendre a 45 mercats a l'estranger.

## Referències

* ↑ Näslund, Erik «Carina Ari». Dance Research. Edinburgh University Press [Edinburgh, Scotland], 7, 2, Autumn 1989, pàg. 74–75. DOI: 10.2307/1290772. ISSN: 0264-2875. JSTOR: 1290772.
* ↑ «Erotikon (1920): Release dates». Swedish Film Database. Swedish Film Institute. Arxivat de l'original el 22 setembre 2012. [Consulta: 1r juliol 2011].
* ↑ «Erotikon (1920): Komentar» (en swedish). Swedish Film Database. Swedish Film Institute. Arxivat de l'original el 22 setembre 2012. [Consulta: 1r juliol 2011].

## Enllaços externs

* Erotikon al Svensk Filmdatabas
# Encephalartos umbeluziensis

Encephalartos umbeluziensis és una espècie de gimnosperma de la divisió Cycadophyta, família Zamiaceae, originària de l'est de la regió de la Ciutat del Cap (Sud-àfrica). L'hàbit és subterrani amb poques fulles erectes en el lloc de la corona. Encephalarthos umbeluziensis es distingeix del grup d'espècies E. ngoyanus i E. cerinus per les llargues fulles verd fosc amb un pecíol-espina dorsal lliure i fullets ben espaiats que porten 1-2 dents en els marges més baixos, i la manca de llana a la corona. E. umbeluziensis és també similar a E. villosus, que es distingeix per les fulles més llargues, arquejades amb les làmines inferiors a la reducció d'espines al pecíol, i la corona llanosa. Encephalartos umbeluziensis es distribueix per Moçambic i Eswatini, però es restringeix a la vall del riu Umbeluzi, en matolls secs baixos. Originalment classificat com a vulnerable en 2003, però qualificat com en perill basat en la petita extensió de la presència (336 km²) i l'àrea d'ocupació, i la contínua disminució per causa de la destrucció de d'hàbitat i l'eliminació de les plantes. També qualificat com En Perill en el criteri C1 per causa de la grandària de la població sent menor a 2.500 individus madurs i la contínua disminució que s'estima que superarà el 20% en dues generacions (un límit de 100 anys). El nom Encephalartos deriva d'una paraula grega que significa "pa al cap" i es refereix al material farinós, com midó d'algunes espècies utilitzades tradicionalment com a aliment. El nom de l'epítet específic umbeluziensis fa referència al lloc d'origen, el riu Mbeluzi a Eswatini, amb la terminació llatinitzada ensis la qual especifica el lloc d'origen.

## Referències

* ↑ http://www.iucnredlist.org/details/41927/0
* ↑ http://plantnet.rbgsyd.nsw.gov.au/cgi-bin/cycadpg?taxname=Encephalartos+umbeluziensis Arxivat 2014-06-23 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Coates Palgrave, Keith. Trees of South Africa. Nova Edició, Revisat i actualitzat per Meg Coates Palgrave. Third edition 2002. ISBN 1868723895.