OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Prémont

Prémont és un municipi francès del departament de l'Aisne, als Alts de França. Forma part de la Communauté de communes du Pays du Vermandois.

## Història

Prémont fou una de les 12 parròquies del Cambrésis.

## Administració

Des de 2001 l'alcalde de Prémont és MIchel Collet (PS). És el Conseller General del Comtat.

## Demografia

* 1962: 817 habitants.
* 1975: 707 habitants.
* 1982: 701 habitants.
* 1990: 675 habitants.
* 1999: 714 habitants.
* 2007: 715 habitants.
* 2008: 736 habitants.

## Llocs i monuments

* Església de Saint-Germain.
* La Capella de Notre-Dame dels 7 dolors.
* Granja de la Maladrerie.

## Notes

* ↑ « PDF Recensement de la population de l'Aisne au 1er janvier 2008». [Consulta: 2 gener 2011].

## Enllaços externs

* Prémont a la web de l'Institut géographique national(francès)
* Prémont a la web de l'Insee Arxivat 2012-10-02 a Wayback Machine.(francès)
# Simízino

Simízino (en rus: Симизино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 7 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Ca l'Auleda (Santa Maria de Palautordera)

Ca l'Auleda és una masia de Santa Maria de Palautordera (Baix Montseny) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt d'edificacions. L'edifici principal consta de planta baixa i un pis. La coberta és a dues vessants. La façana és senzilla, hi ha un portal d'entrada de pedra. Hi ha algunes finestra en les altres edificacions per darrere amb arcs conopials.

## Història

Aquesta masia és una de les més antigues, encara que no es coneix la data de construcció. Ha sofert transformacions, sobretot quant a edificacions que se li han unit. Hi ha una inscripció en una pedra col·locada sobre la porta d'entrada que porta la data 700 i el nom de Josefa Auleda amb les dates de naixement i de defunció.
L'ajuntament va cedir el local l'any 2017 a l'Agrupament Escolta i Guia Bernat Perpunter, que actualment segueix realitzant la seva tasca educativa i voluntària.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Auleda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# Max Niedermann

Max Niedermann (Winterthur, 19 de maig de 1874-Neuchâtel, 12 de gener de 1954) fou un polític i filòleg clàssic suís.

## Biografia

Max Niedemann era fill d'una família de comerciants formada pel matrimoni Jakob i Regula Susanna (cognom de soltera, Stolz). El 1901 es casà amb Jeanne Augusta Pierrehumbert. Estudià batxillerat a Winterthur. Des de 1893 fins a 1894 estudià a la Universitat de Zürich i des de 1894 a 1897 a la Universitat de Basilea. El 1897 es doctorà amb la tesi e und i im Lateinischen. Ein Beitrag zur Geschichte des lateinischen Vokalismus (e i i en llatí. Una aportació a la història del vocalisme llatí) dirigida per Jacob Wackernagel. Després de diverses estades a París de 1897 a 1899 i Friburg de Brisgòvia, treballà de 1900 a 1906 com a professor a l'Institut de La Chaux-de-Fonds. A continuació ocupà el càrrec de catedràtic no numerari, de 1909 a 1911 el de supernumerari, de 1911 a 1925 el de titular de la Universitat de Basilea de Lingüística Comparada i sànscrit. El 1925 abandonà Basilea i ocupà el càrrec de catedràtic de Llengua i Literatura Llatina així com de Lingüística General de la Universitat de Neuchâtel. De 1933 a 1935 fou rector i a partir de 1944 catedràtic emèrit.
Niedermann fou membre del “Comitato permanente par l'Etrurie”, de la Societat filològica letona i a partir de 1946 acadèmic de l'Institut de França. Publicà més de 300 treballs sobre etimologia llatina, glosses llatines, llatí vulgar i crítica textual. Fou doctor honoris causa per les universitats de Riga (1929), Ginebra (1944) i Besançon (1947).

## Vida política

L'any 1919 visità a petició del Departament federal de justícia i ordre públic el camps d'internament francesos on eren confinats els exiliats de les Potències Centrals. De 1937 a 1945 fou diputat del partit liberal. L'any 1945 participà en un seguit de conferències sobre la qüestió dels refugiats lituans a Yverdon. Un altre àmbit d'interès fou la situació política dels estats bàtics i la seva cultura.

## Mencions

* 1929 Doctor honoris causa per la Universitat Lettlands a Riga
* 1944 Doctor honoris causa per la Universitat de Ginebra
* 1947 Doctor honoris causa per la Universitat de Besançon

## Obres

* Précis de phonétique historique du latin (1906).
* Proben aus der sogenannten Mulomedicina Chironis, Buch II und III (1910).
* Marcelli de medicamentis liber (1916).
* Wörterbuch der litauischen Schriftsprache. Litauisch-Deutsch.
* Titus Maccius Plautus. Aulularia, Menaechmi, Mostellaria (1947).
* M. Fabii Quintiliani Institutionis oratoriae libri primi capita de gramatica (I 4-8) (1947).
* Litauen nach dem Krieg (1918)
* Polen und Litauen (1919)
* La catastrophe polonaise (1920)

## Bibliografia

* M. G. Redard (ed.), Recueil Max Niedermann, Neuchâtel 1954, p. 8.
* Rudolf Wachter, Max Niedermann. A: Historisches Lexikon der Schweiz (HLS), Bern. «Enllaç».

## Referències

* ↑ «Russische und Preussische Litauer (1918)». Arxivat de l'original el 2011-08-11. [Consulta: 26 gener 2009].
# Resolució 1750 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1750 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de març de 2007. Després de recordar totes les resolucions anteriors sobre la situació a Libèria i Àfrica Occidental, en particular les resolucions 1509 (2003), 1667 (2006) i 1694 (2006), el Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides a Libèria (UNMIL) durant sis mesos fins al 30 de setembre de 2007, alhora que demana al Secretari General que presenti un pla detallat de desistiment per a l'operació no més tard de 45 dies abans del venciment del mandat.
El Consell també va decidir incloure un element addicional al mandat de la UNMIL, proporcionant suport i seguretat administrativa i relacionada amb les activitats realitzades a Libèria pel Tribunal Especial per a Sierra Leone. Aquestes activitats es durien a terme de manera reemborsable i amb el consentiment del Govern de Libèria.

## Referències

* ↑ «SECURITY COUNCIL, EXTENDING MANDATE OF UNITED NATIONS MISSION IN LIBERIA, ASKS SECRETARY-GENERAL TO PRESENT DETAILED PLAN FOR OPERATION'S DRAWDOWN)». United Nations, 30-03-2007.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1701 a la 1800 (2007 - 2008)
* Segona Guerra Civil liberiana

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# José Luis Fernández Eguia

José Luis Fernández Eguía, més conegut com El Pirri (Madrid; 20 de febrer de 1965 - Madrid; 9 de maig de 1988), va ser un actor espanyol. En les pel·lícules en que va participar solia interpretar personatges marginals.

## Biografia

Va néixer al Barri de San Blas el 20 de febrer de 1965. A José Luis Fernández el van repudiar la seva mare i el seu padrastre, per la qual cosa va passar la seva infància amb els seus avis. El sobrenom de El Pirri tenia relació amb la seva afició al futbol. El va descobrir el director de cinema Eloy de la Iglesia, realitzant el seu debut en la pel·lícula Navajeros, si bé el seu primer paper important va ser a la pel·lícula Maravillas. També va treballar amb altres directors com Manuel Gutiérrez Aragón, Fernando Trueba, i participà com a crític de cinema en el programa de TVE-1 Querido Pirulí de Fernando García Tola.
En 1987 va ser detingut a Madrid per atracament, i en comissaria va intentar tallar-se les venes amb el cristall d'unes ulleres. Finalment va passar 15 dies a la presó de Carabanchel. El Pirri va morir a l'edat de 23 anys la nit del 9 de maig de 1988 a causa d'una dosi adulterada d'heroïna. Van trobar el seu cadàver a la carretera de Vicálvaro a San Blas.
Està enterrat al Cementiri Sur de Madrid.

## Filmografia

* 1980 - Navajeros
* 1981 - Maravillas
* 1981 - La mujer del ministro
* 1982 - Colegas
* 1983 - El sur (Sense acreditar)
* 1984 - The Hit (La venganza)
* 1984 - El pico 2
* 1985 - De tripas corazón
* 1985 - La reina del mate
* 1985 - Caso cerrado
* 1985 - Sé infiel y no mires con quién
* 1987 - La estanquera de Vallecas
* 1987 - Policía
* 1988 - El juego más divertido
* 1988 - La vida alegre

## Referències

* 1 2 fernandotrueba.com. «Sé infiel y no mires con quién». Arxivat de l'original el 6 de setembre de 2011. [Consulta: 9 maig 2011].
* ↑ Santa Cecilia, Carlos G. «Charo». El País, 10-05-1988 [Consulta: 10 maig 2011].
* 1 2 3 4 5 Santa Cecilia, Carlos G. «"El Pirri" aparece muerto por sobredosis en Vicálvaro». El País, 10-05-1988 [Consulta: 9 maig 2011].

## Enllaços externs

* Fitxa a IMDb.
# Psofoda crestat occidental

El psofoda crestat occidental (Psophodes occidentalis) és una espècie d'ocell de la família dels psofòdids (Psophodidae).

## Hàbitat i distribució

habita la mulga, garrigues i sabanes de l'àrid oest i centre d'Austràlia des del sud i centre d'Austràlia Occidental cap a l'est, a través del sud del Territori del Nord i nord-oest d'Austràlia Meridional fins l'extrem occidental de Queensland.

## Referències

* ↑ «Psofoda crestat occidental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# U.S. Men's Clay Court Championships 2010

El torneig de Houston 2010, conegut oficialment com a U.S. Men's Clay Court Championships 2010, és una competició tennística disputada sobre terra batuda que està inclosa dins de les sèries 250 de l'ATP. La 42a edició del torneig es va celebrar entre el 5 i l'11 d'abril del 2010 al River Oaks Country Club de Houston, Texas, Estats Units.

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | F. González | 6 | 4 | 6 |
| Q | K. Anderson | 4 | 6 | 4 | 1 | F. González | 4 | 4 | |
| | D. Sela | 3 | 2 | | 6 | H. Zeballos | 6 | 6 | |
| 6 | H. Zeballos | 6 | 6 | | | | | | | 6 | H. Zeballos | 5 | 2 | |
| 4/WC | L. Hewitt | 1 | 6 | 7 | | | | | | | J.I. Chela | 7 | 6 | |
| LL | S. Devvarman | 6 | 0 | 6² | 4/WC | L. Hewitt | 4 | 3 | | | | | | |
| | J.I. Chela | 6 | 6⁵ | 6 | | J.I. Chela | 6 | 6 | | | | | | |
| 7 | E. Schwank | 1 | 7 | 1 | | | | | | | | | | | | J.I. Chela | 5 | 6 | 6 |
| Q | R. Sweeting | 7 | 6$^3$ | 4 | | | | | | | | | | | 3 | S. Querrey | 7 | 4 | 3 |
| | N. Massú | 6⁵ | 7 | 6 | | N. Massú | 3 | 6 | 4 | | | | | |
| | B. Kavčič | 2 | 1 | | 3 | S. Querrey | 6 | 3 | 6 | | | | | |
| 3 | S. Querrey | 6 | 6 | | | | | | | 3 | S. Querrey | 7 | 1 | 7 |
| | M. Kukuixkin | 1 | 5 | | | | | | | | W. Odesnik | 6$^3$ | 6 | 5 |
| | W. Odesnik | 6 | 7 | | | W. Odesnik | 6 | 6 | | | | | | |
| | X. Malisse | 7 | 6$^7$ | 7 | | X. Malisse | 4 | 1 | |
| 2 | J. Isner | 6$^3$ | 7 | 6$^3$ | | | | | |

## Quadre doble masculí

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Bob Bryan Mike Bryan | 6 | 6 | |
| | Martin Damm Filip Polášek | 4 | 3 | | 1 | Bob Bryan Mike Bryan | 6 | 7 |
| | Denis Istomin Alessandro Motti | 4 | 6⁵ | | WC | Nathan Healey Lleyton Hewitt | 2 | 6$^4$ |
| WC | Nathan Healey Lleyton Hewitt | 6 | 7 | | | | | | 1 | Bob Bryan Mike Bryan | 6 | 7 |
| WC | Ryan Harrison Donald Young | 3 | 7 | [8] | | | | | 3 | Stephen Huss Wesley Moodie | 3 | 5 |
| 3 | Stephen Huss Wesley Moodie | 6 | 6$^4$ | [10] | 3 | Stephen Huss Wesley Moodie | 6 | 6 |
| | Horacio Zeballos Mischa Zverev | | | | | Horacio Zeballos Mischa Zverev | 3 | 3 |
| 2 | Mardy Fish Mark Knowles | w/o | | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre doble masculí PDF
Houston :
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2022
2023
2024 :
ATP World Tour 2010
< 2009
2011 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Metro de Kyoto

El Metro Municipal de Kyoto (京都市営地下鉄, Kyōto-shiei chikatetsu) o Metro de Kyoto és un sistema de ferrocarril metropolità de la ciutat de Kyoto, al Japó. El sistema està operat pel Departament de Transport Municipal de Kyoto, depenent de l'ajuntament de Kyoto. La xarxa, iniciada l'any 1981, només compta amb dues línies: la línia Karasuma, que circula de nord a sud; i la línia Tōzai, que va d'est a oest.

## Història

El sistema de metro a Kyoto va ser inaugurat el 29 de maig de l'any 1981 amb l'obertura al públic de la línia Karasuma, que va actualment des del nord de la ciutata, al districte de Sakyō fins al sud, a Fushimi. En el moment de la inauguració de la línia Karasuma el recorregut només anava des de l'estació de Kitaōji, a Kita fins a l'estació de Kyoto, a Shimogyō.
Més tard, l'any 1997 es va inaugurar la línia Tōzai, la qual, com el seu nom indica, va des de l'est de Kyoto a l'oest. El recorregut de la línia comença a la ciutat veïna d'Uji, seguint pel districte de Fushimi per a acabar al d'Ukyō.

## Línies

El sistema de metro compta amb només dues línies, la Karasuma, la més antiga i curta i la Tôzai, més llarga. Les dues línies només tenen un punt de convergència, l'estació de Karasuma Oike.
| Color i icona | Color i icona | No. | Nom | Nom original | Inaugurada | Darrera extensió | Llargaria | Estacions |
| Verd | | 1 | Línia Karasuma | 烏丸線 | 1981 | 1997 | 13,7 km | 15 |
| Taronja | | 2 | Línia Tōzai | 東西線 | 1997 | 2008 | 17,5 km | 17 |
| Total: | Total: | Total: | Total: | Total: | Total: | Total: | 31,2 km | 32 |

### Línies compartides

La companyia privada de ferrocarrils Kintetsu té un acord amb l'ajuntament de Kyoto per tal d'emprar certes estacions i quilòmetres de les línies del metro com a línies de la Kintetsu.

## Material rodant

* Sèrie 10 (1981-)
* Sèrie 50 (1997-)

## Referències

* ↑ «令和元年度決算について». [Consulta: 14 novembre 2020].
* 1 2 Terada, Hirokazu. {{{títol}}} (en japanese). Japan: Neko Publishing, juliol 2002, p. 119. ISBN 4-87366-874-3.
* ↑ «Kyoto Municipal Subway». Japan Subway Association.
# Finescreekita

La finescreekita és un mineral de la classe dels sulfats.

## Característiques

La finescreekita és un sulfat de fórmula química [Pb₄(OH)₄](S₂O₃)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i va ser publicada en el mes d'abril de 2024. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 76227.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Redmond, situada al municipi de Waterville Lake, dins el comtat de Haywood (Carolina del Nord, Estats Units), sent aquest l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Finescreekite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ Kampf, Anthony R.; Smith, Jason B.; Hughes, John M.; Ma, Chi; Emproto, Christopher «New Minerals from the Redmond Mine, North Carolina, USA: V. Finescreekite and Hayelasdiite, Two New Thiosulfate Minerals Containing Cubane-Like Pb4O4 Structural Units». The Canadian Journal of Mineralogy and Petrology, 62, 2, 01-03-2024, pàg. 379–390. DOI: https://doi.org/10.3749/2300044 [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 68». European Journal of Mineralogy, 34, 5, 31-08-2022, pàg. 385–391. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-385-2022 [Consulta: 22 abril 2024].
# Simònides el genealogista

Simònides de Ceos el Jove (en grec antic Σιμωνίδης ο γενεαλόγος "Simònides el genealogista") fou un poeta grec.
Se suposa que era fill d'una filla de Simònides de Ceos o almenys així se l'identifica al Suides. Va florir abans de la guerra del Peloponès i va escriure una Γενεαλογία ("Genealogia") en tres llibres i Εὑρήματα (descobriments, invents) també en tres llibres.

## Referències

* ↑ 3.Simonides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 836
# Ca l'Avelino

Ca l'Avelino és un edifici de Cabrera de Mar (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de planta rectangular amb teulada a dues vessants i un cos adossat a la façana posterior de planta baixa, pis i golfa. Té un portal rodó i dovellat amb un banc de pedra al costat i finestres rectangulars amb llinda recta i emmarcades amb pedra.

## Història

Actualment aquesta masia, a més d'habitatge, és una perruqueria.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Avelino». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# José Luis Fernández Manzanedo

José Luis Fernández Manzanedo és un exjugador de futbol nascut a Burgos el 10 de febrer de 1956, que jugava com a porter. Entre els equips en el qual jugà cal destacar el Burgos CF, el València CF i el Reial Valladolid.

## Carrera esportiva

José Luis Fernández Manzanedo s'incorporà l'any 1973 amb 17 anys al Burgos CF des d'on, després de quatre temporades, fitxà pel València CF. Manzanedo defensà la porteria valencianista des de 1977 fins al 1985.
Especialment brillant fou la temporada 1978/79 on Manzanedo s'alçà amb el Trofeu Zamora com a porter menys golejat de Primera Divisió i, a més a més, el València CF s'alçà amb el títol de campió de la Copa del Rei de futbol. La següent campanya ja no fou tant reeixida a nivell personal, perquè perdé la titularitat en favor de José Manuel Sempere i Macià, això no obstant, aquell any aconseguí la Recopa d'Europa de futbol. L'any següent aconseguí la Supercopa d'Europa de futbol.
La temporada 1985/86 fitxà pel Reial Valladolid, recalant posteriorment en el CE Sabadell, abans de retirar-se definitivament del futbol a la Cultural Leonesa l'any 1988.

### Selecció espanyola

Fou internacional amb la selecció espanyola el 21 de setembre de 1977 en un partit disputat enfront Suïssa a Berna.

## Clubs

* Burgos CF: 1973-1977
* València CF: 1977-1985
* Reial Valladolid: 1985-1986
* CE Sabadell: 1986-1988
* Cultural Leonesa: 1988-1989

## Palmarès
### Campionats estatals

* 1 Copa del Rei: 1979

### Campionats internacionals

* 1 Recopa d'Europa: 1980
* 1 Supercopa d'Europa: 1980

### Distincions individuals

* 1 Trofeu Zamora: 1978/79

## Enllaços externs

* Manzanedo a www.lfp.es
# Psofoda de bigotis

El psofoda de bigotis (Psophodes nigrogularis) és una espècie d'ocell de la família dels psofòdids (Psophodidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els espesos matolls costaners i el "mallee" del sud-oest d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «Psofoda de bigotis». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Turira

Turira era una ciutat situada a la part oriental de l'Eufrates, entre Karkemish i Emar. No se sap la seva localització exacta.
Va formar part del regne de Mitanni, però als voltants del 1270 aC va passar als assiris, encara que el seu domini sobre aquell territori era més aviat nominal i els seus habitants adoptaven una posició independent. El rei hitita Hattusilis III es queixava en una carta al rei d'Assíria Adadnirari I que la gent de Turira feien incursions a la terra d'Ashtata i no n'estava segur de què Turira estiguera sota la seva sobirania. Segons aquesta carta, el rei de Mitanni Wasashatta o potser el seu fill Shattuara I reivindicaven el territori de Turira, cosa que tant Hattusilis com Adadnirari rebutjaven. Com que Hattusilis no n'estava segur de a quin dels dos reis pertanyia la ciutat va demanar al rei assiri que la destruís, respectant els béns dels hitites. I en cas que considerés que la ciutat era dels hitites, que ho comuniqués al "Gran Rei", que ell la destruiria i no tocaria els soldats i les possessions assíries. Aquest fet s'ha de lligar amb la pujada al tron del rei hitita usurpador Hattusilis, que no coneixia bé els límits del seu regne i intentava evitar un conflicte amb Assur.

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor. The kingdom of the Hittites. Oxford; Nova York: Oxford University Press, 2005, p. 274. ISBN 9780199281329.
# Formació de Gros Ventre

La Formació de Gros Ventre és una formació geològica a Wyoming, EUA. Preserva fòssils del període Cambrià.

## Referències

* ↑ «Obres fòssils: Porta cap a la base de dades de la paleobiologia». Arxivat de l'original el 31 de juliol 2014.
* ↑ «Creation of the Teton Landscape: The Geologic Story of Grand Teton National Park (The Paleozoic Era)». [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ «Geolex — Gallatin publications». [Consulta: 9 març 2024].
# Josep Canal

Josep Canal és el nom dels següents personatges:
* Josep Canal i Roquet (Girona, 1920 – 2013), historiador i arqueòleg català
* Josep Canal i Viñas (Granollers, 1922 - 2006), futbolista català
# Psohlavci

Psohlavci (títol original en txec, en català Els capdegos) és una obra dramaticomusical en tres actes composta el 1896 per Karel Kovařovic sobre un llibret en txec de Karel Šípek, basat en The Dogheads d'Alois Jirásek. Es va estrenar el 24 d'abril de 1898 al Teatre Nacional de Praga.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2017. [Consulta: 6 juny 2018].
# Pseudohydromys murinus

Pseudohydromys murinus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de Papua Nova Guinea, on viu a altituds d'entre 2.100 i 3.400 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos montans tropicals. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, murinus, significa 'semblant a un ratolí' en llatí.

## Referències

* ↑ Helgen, K. et al. Pseudohydromys murinus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 18 novembre 2017.