OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Valentí Berriotxoa

Valentí Berriotxoa OP (14 de febrer de 1827, Elorrio, Biscaia - † 1861, Hai Duong, Vietnam) és un sant dominic espanyol, missioner i bisbe màrtir al Vietnam i considerat com segon patró de Biscaia i de la diòcesi de Bilbao. Fou beatificat el 1988.

## Biografia

Fill de Juan Isidro de Berriotxoa i de María Mónica Arizti, el batejaren a l'església parroquial d'Elorrio amb el nom de Valentín Faustino.
Amb divuit anys entrà de seminarista a Logronyo, perquè en aquell temps Elorrio pertanyia a la diòcesi de Calahorra. El 1848 hagué de suspendre els estudis i tornar a Elorrio per atendre les necessitats econòmiques de la família. Pogué tornar al seminari i fou ordenat finalment sacerdot el 1851.
El 1854 professà a l'Orde de Predicadors al convent d'Ocaña. El 1856 fou destinat a les missions a Àsia. Viatjà a Manila, que aleshores pertanyien a la monarquia espanyola, i d'allà a les missions de Tonquín, a la part nord de l'actual Vietnam. En aquell moment el rei Tu-Duc perseguia sanguinàriament els missioners que vivien amagats en coves i barraques per considerar que actuaven en connivència amb els governs europeus perquè aquests ocupessin i colonitzessin el seu regne. El vicari apostòlic José María Díaz Sanjurjo, un sacerdot i un catequista indígenes havien estat ja decapitats, i s'havien destruït i cremat les poques esglésies i col·legis que s'havien aconseguit construir.
El 25 de desembre del 1857 fou nomenat bisbe titular de Centúria i coadjutor del nou vicari apostòlic, Melchor García Sampedro, el qual va succeir després del seu martiri, el 28 de juliol del 1858. Valentí pogué desenvolupar el seu ministeri únicament durant tres anys amb moltes dificultats fins que el 1861, durant una persecució contra els cristians a la zona del seu vicariat, fou denunciat i detingut.
Van traslladar-lo a la capital provincial, Hai Duong, en l'interrogatori només li preguntaren pel seu nom, quant de temps feia que era al país (quatre anys), on vivia (a Biu Chu), si havia tingut relació amb els rebels del 1858 (que no i que havia aconsellat que ningú prengués les armes), i si coneixia el bisbe Lien (Jerónimo Hermosilla, que sí). Disposà el tribunal que fossin tancats en gàbies petites individuals on només poguessin estar a la gatzoneta. Allà trobà, també en gàbies semblants, els altres companys presos anteriorment. A poca distància hi havia un reu condemnat a mort pels seus crims. Tingueren encara un nou interrogatori en què se'ls demanava que reneguessin de la fe cristiana. Davant la negativa, eren condemnats a mort. L'execució de Berriotxoa es dugué a terme per decapitació l'1 de novembre del 1861. Les seves restes foren traslladades al País Basc i reposen actualment a l'església d'Elorrio.
Fou beatificat el 1905 i canonitzat el 1988 juntament amb uns altres 116 màrtirs del Vietnam.

## Referències

* ↑ Estornés Lasa, Bernardo «San Valentin de Berriochoa». Auñamendi Eusko Entziklopedia-Fondo Bernardo Estornés Lasa. ISSN: 2444-5487 [Consulta: 6 gener 2018].
* ↑ «San Valentín de Berrio-Otxoa». Dominicos España. [Consulta: 6 gener 2018].
# Valentí Castanyer Puig

Valentí Castanyer Puig, conegut com a Tinus, (1943, Sóller, Mallorca) és un escultor mallorquí.
Valentí estudià a l'Escola d'Arts i Oficis de Palma i a l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Jordi (Barcelona). Des del 1965 participà en diverses mostres col·lectives a Alcúdia, Palma i Barcelona. Forma part del grup Art Pobre, que realitzà la seva primera exposició a Palma el 1971. Fou un dels primers membres del col·lectiu Criada 74 que realitzà accions provocatives contra l'oficialisme cultural, però aviat l'abandonà. Entre 1975 i 1979 fou professor d'escultura a l'Escola d'Arts i Oficis, de Palma. En aquells anys, ja s’establí com un dels més importants exponents del conceptualisme i de l’art pobre. El 1980, exposà a Leonberg (Alemanya) i a Palma. La seva obra ha derivat cap a formes expressives de marcat caràcter conceptual. També ha conreat el dibuix i el gravat.

## Referències

* 1 2 3 «Castanyer Puig, Valentí». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 209. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Criada 74». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4. Palma: Promomallorca, p. 310. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «TINUS CASTANYER: SENSE TÍTOL». [Consulta: 18 gener 2022].
# George Jerrard

George Birch Jerrard (1804-1863) fou un matemàtic anglès.
Va estudiar al Trinity College (Dublín) de 1821 a 1827. La seva obra principal és sobre teoria de les equacions, en la que es va negar a acceptar la demostració d'Abel de la impossibilitat de resoldre l'equació quíntica per radicals. Va trobar una via, mitjançant transformacions de Tschirnhaus, per eliminar tres dels coeficients de l'equació, generalitzant el mètode d'Erland Bring i que avui coneixem com Forma de Bring-Jerrard.
La seva obra fonamental és An essay on the Resolution of Equations, publicat a Londres el 1858.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «George Jerrard» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* North, J.D. «Jerrard, George Birch». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 17 setembre 2016].
# Millor Entrenador de l'ACB

El Millor Entrenador de l'ACB és un premi que lliuren l'Associació de Clubs de Bàsquet, (ACB) i l'Associació Espanyola d'Entrenadors de Bàsquet, (AEEB) al millor entrenador en la temporada regular. Aquest premi es va instaurar en la temporada 2007-2008 i es lliura en la presentació del Play-off juntament amb altres premis de la Lliga ACB, com ara el de l'MVP de la Lliga ACB, el premi al jugador revelació de la Lliga ACB o el premi al Quintet Ideal de la temporada.
Cada mes es realitza una votació depenent de les victòries i les derrotes de l'equip durant el mes, i el qui millor balanç tingui és designat com a millor entrenador del mes. Els quatre següents entrenadors amb millor balanç cada mes, reben uns punts, que, al final de la campanya se sumen per donar el vencedor definitiu.

## Palmarès

| Temporada | Entrenador | Equip | Balanç |
| 2007-08 | Joan Plaza | Real Madrid CF | 29–5 |
| 2008-09 | Duško Ivanović | TAU Ceràmica | 28–4 |
| 2009-10 | Xavi Pascual | Regal FC Barcelona | 31–3 |
| 2010-11 | Xavi Pascual (2) | Regal FC Barcelona | 27–7 |
| 2011-12 | Xavi Pascual (3) | Regal FC Barcelona | 29–5 |
| 2012-13 | Pablo Laso | Real Madrid CF | 30–4 |
| 2013-14 | Pablo Laso (2) | Real Madrid CF | 32–2 |
| 2014-15 | Pablo Laso (3) | Real Madrid CF | 27–7 |
| 2015-16 | Xavi Pascual (4) | Regal FC Barcelona | 29–5 |
| 2016-17 | Txus Vidorreta | Iberostar Tenerife | 22-10 |
| 2017-18 | Pablo Laso (4) | Reial Madrid | 30-4 |
| 2018-19 | Svetislav Pesic | FC Barcelona | 27-7 |
| 2019-20 | No es va concedir | No es va concedir | No es va concedir |

## Referències

* ↑ «Mejor Entrenador». acb.com. [Consulta: 16 novembre 2020].

## Enllaços externs

* «Dusko Ivanovic, mejor Entrenador ACB 2008-09» (en castellà). Radio Rafaldo, 10-05-2009.
* Pascual coronado mejor entrenador. (castellà)
# Untzue

* «Unzué» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Juan Carlos Unzué Labiana».
Untzue (en basc, cooficialment en castellà Unzué) és un municipi de Navarra, a la Comarca de Tafalla, dins la merindad d'Olite. Limita al nord amb Monreal i Noain (Elortzibar), al sud amb Biurrun-Olcotz, Barasoain i Oloritz, a l'est amb Oricin i Echagüe i a l'oest amb Tiebas-Muru Artederreta.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 132 | 135 | 137 | 138 | 131 | 133 | 133 | 139 | 144 | 137 | 139 |
| Fonts: Unzué<>Untzue i institut d'estadística de Navarra |||||||||||

## Història

Untzue, amb la seva església de Santa María, figura en 1093 com a donada per Sanç Ramírez a l'abadia de Montearagón. Juntament amb altres llocs de la Valdorba va ser alliberat d'homicidis casuals en 1264 per Teobald II de Navarra. En 1335 les possessions de la corona a Untzue van ser lliurades en permuta als nobles Teresa Almoravid i Pero Ibáñez de Leet.
Durant la primera guerra carlina, el gener de 1835, Eraso atacà als liberals manats per Lorenzo, volent apoderar-se d'un comboi que aquestes duien de Tafalla a Pamplona. Els liberals aconsegueixen rebutjar-los causant als carlins 250 morts. En 1846 es va separar de la Valdorba. Fins a les reformes municipals de 1835-45 era governat, com la resta de la Valdorba, per l'alcalde de mercat de Pamplona.
# Túnel de Cargol

El túnel de Cargol és un túnel ferroviari de la línia Ripoll-Puigcerdà, exactament entre les estacions de Planoles i Toses, força a prop d'aquesta última. Aquest túnel permet, gràcies a las seva forma helicoïdal d'un sol anell, que en 230 metres de radi el tren superi en poc espai un desnivell de 49 metres de cota, dels 1314 msn al 1363 msn, quedant separades les dues boques extremes per una distància horitzontal de 73 metres. Té una longitud total de 1.057 metres i el constitueixen dos trams excavats i un tram exterior entremig,
Aquest túnel es va fer necessari quan el tram de ferrocarril de via única entre Ripoll i Puigcerdà va néixer amb vocació internacional, ja que formava part de l'anomenat eix transpirinenc i enllaçava Puigcerdà i la Tor amb la xarxa francesa de ferrocarrils. Es va excavar entre l'any 1911 i el 1919. La línia es va posar en servei l'any 1919 entre Ripoll i Ribes de Freser; el 1922 entre Ribes i Puigcerdà; i el 1929 entre Puigcerdà i la Tor de Querol.

## Referències

* ↑ Trenscat, línia Barcelona-Puigcerdà.
* ↑ «mNACTEC » Túnel del Cargol». Arxivat de l'original el 2021-01-16. [Consulta: 4 març 2021].
# Túnel de Bielsa-Aranhoet

El túnel de Bielsa-Aranhoet és un túnel viari internacional situat al Pirineu central. Uneix la vall de Bielsa, al sud, amb la d'Aura, al nord.

## Història

Va ser construït gràcies a un conveni internacional entre el Govern espanyol i el Consell General del departament dels Alts Pirineus durant la dècada dels anys 70. El batlle de la localitat de Sent Lari e Sola, Vincent Mir, va ser el seu principal propulsor. Després de diverses demores a causa d'alguns problemes, el túnel va ser posat en servei l'octubre de l'any 1976.
Els rigors del clima pirinenc i la falta d'atenció per part de les autoritats espanyoles i franceses van deteriorar molt el túnel, per la qual cosa a començament del segle xxi es van fer obres de reforçament i es va millorar la seguretat gràcies a la instal·lació d'un semàfor que impedeix que dos camions es creuin a l'interior del túnel. L'any 2008 la Comunitat Autònoma d'Aragó i el departament d'Alts Pirineus van signar un acord per formar un consorci que gestiona de manera conjunta tant el túnel internacional com diversos quilòmetres (4,5 km de la carretera autonòmica A-138 a Espanya i 6,1 km de la carretera departamental D 118 a França) de les carreteres que serveixen d'accés al mateix des de tots dos països; la seva comesa principal és la neteja hivernal per mantenir obert el pas.
La solució definitiva per al túnel de Bielsa seria de construir un segon tub, de manera que cadascun dels túnels fos unidireccional; no obstant això, no hi ha inquietud per ampliar el túnel en cap dels costats fronterers. A més, l'estat francès pretén derivar part del tràfic pirinenc de la carretera al ferrocarril, i el vessant francès és una zona protegida amb una carretera de caràcter secundari.

## Característiques

És un túnel d'un sol tub de doble adreça amb una longitud de 3.070 metres, dels quals 1.298 es troben a Espanya i 1.772 a França. L'embocadura del costat espanyol és a 1.664 metres d'altitud, l'embocadura francesa a 1.821 metres. A causa de l'altitud és un túnel que se sol tancar a la circulació amb certa freqüència durant l'hivern.

## Vegeu també

* Aranhoet
* Bielsa
* Vall de Pineta

## Enllaços externs

* Consorci Bielsa-Aranhoet
# Túnel de Gousselerbierg

El Túnel de Gousselerbierg (en luxemburguès: Tunnel Gousselerbierg; en alemany: Gousselerbierg-Tunnel) és una parella de túnels paral·lels al cantó de Mersch, al centre de Luxemburg. Els túnels reben el nom del pujol per la qual passen, prop de la ciutat de Gosseldange, a la comuna de Lintgen. Amb 2695 metres, el túnel de Gousselerbierg és el segon més llarg al país, després del túnel Grouft, de 2.950 metres.
El túnel porta a l'autopista A7 i és el primer dels tres túnels principals en la ruta de la carretera, juntament amb el túnel Grouft i el Túnel Stafelter (1.850 m). Cadascun dels túnels bessons conté dos carrils de tràfic en una direcció. Al punt màxim, el túnel es troba a 115 metres per sota de la superfície del pujol.

## Referències

* ↑ «"Luxembourgische Tunnels: Über dem Standard"» (en alemany). [Consulta: 11 gener 2014].
# Muntanyes Murree

Les muntanyes Murree (Murree Hills) són una cadena muntanyosa en part de pedra grisa i terra roja que corren al sud-oest del tehsil de Murree per la vall del Jhelum, al límit nord del districte de Rawalpindi, al Pakistan. Els punts més elevats superen els tres mil metres, just al darrere de la ciutat de Murree, continuant cap a la regió hazara fins a Caixmir. La vegetació és abundant amb roures i pins, i amb fèrtils valls sota, amb un fons de muntanyes nevades de Caixmir a la part nord; més al sud l'altura és menor però també tenen bona vegetació i abunden el cultius. Hi ha les ruïnes d'algunes fortaleses d'antic caps ghakkars o de senyors sikhs. Finalment a la part més al sud, fins al límit meridional del districte, les muntanyes són baixes i donen pas al bosc; els turons són rodons i l'escenari més uniforme; només una línia estreta de turons separa el riu Jhelum de la plana. La més septentrional de les serralades de muntanyes, corra a uns 15 km al nord de Rāwalpindi i arriba fins a 3 km a l'oest del pas de Margalla i la carretera del Grand Trunk (Grand Trunk Road). Al pas de Margalla hi ha un monument en memòria del general John Nicholson mort en l'atac a Delhi, que es pot veure des d'uns quants km a cada costat del pas; hi ha també una font notable. Llavors la serralada es troba amb una altra, la de Chitta Pahar, que entra al districte de Rawalpindi des de la part de l'Indus.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Umma gumma

Umma gumma és una espècie de damisel·la o cavallet del diable de la família Calopterygidae. El nom del gènere es va establir el 1890 i es va trobar que aquesta espècie descrita el 2015 des d'Àfrica pertanyia al gènere. L'espècie va rebre el nom de l'àlbum de Pink Floyd Ummagumma.

## Referències

* ↑ «Seixanta noves espècies de libèl·lules i damisels d'Àfrica (Odonata)». Odonatologica, 44, 2015, pàg. 447–678.
# Miquel Quetglas i Bauzà

Miquel Quetglas i Bauzà (Palma, Mallorca, 1826 - 1872) fou un polític republicà mallorquí. Era propietari d'un magatzem de farines, creador d'un Centre Instructiu Republicà (1852) i dirigent a les Illes del Partit Democràtic, que va introduir el republicanisme a Mallorca. Amb aquest partit el 1854 fou escollit regidor de l'ajuntament de Palma i el 1855 col·laborà en El Iris del Pueblo, però en acabar-se el Bienni Progressista el 1856 passà a la clandestinitat. Amb Joaquim Fiol i Pujol formà part de la Junta Revolucionària de Balears durant la Revolució de 1868. El 1869 fou membre de la Diputació de les Illes, director d'El Iris del Pueblo i president del Comitè Balear del Partit Republicà. A les eleccions a les Corts Espanyoles de 1869 fou candidat pel Partit Republicà Democràtic Federal i obtengué 8.645 vots, però no fou elegit. També fou cap de la Milícia Ciutadana de Palma i diputat provincial de Balears. El seu enterrament fou el primer de tarannà laic a Palma.

## Obres

* La cuestión religiosa (1869)

## Enllaços externs

* «Miquel Quetglas i Bauzà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Biografia a fideus.com
# Miquel Ramon i Quiles

Miquel Ramon i Quiles (València, 27 de juny de 1951) és un polític valencià, diputat a les Corts Valencianes entre 1987 i 1991 i també durant els anys 1992 i 1995. i senador entre 1991 i 1995 per Unió Valenciana. És fill de l'exalcalde de València Miguel Ramón Izquierdo i actualment forma part del partit Units per València.

## Trajectòria política

Treballà com a graduat social (Laboralista) i de 1977 a 1982 va formar part del Comitè Executiu de la "Feria Internacial del Arte en Metal" (FIAM). També fou vocal segon de la junta de govern de Lo Rat Penat.
La seua inquietud valencianista es va traduir en la militància en la formació Unió Valenciana, partit blaver fundat per son pare (Miguel Ramón Izquierdo) i Vicent González Lizondo, i per la que va ser diputat a les Corts Valencianes a les eleccions de 1987 i 1991 i senador designat per aquestes. En la seua etapa al Senat, abandonaria la formació regionalista en setembre de 1992, en ser expulsat juntament amb son pare pel nou president del partit, Vicent González Lizondo. A partir d'eixe moment, Miquel Ramon entraria a militar a Esquerra Nacionalista Valenciana. Dins d'ENV va formar part de les infructuoses reunions entre Rafael Blasco, Pepa Chesa i Vicent González Lizondo per tal de formar la Convergència Democràtica Valenciana. Poc després, quan, segons paraules seues Hèctor Villalba tornà a marcar les diferències en els partits centralistes, va tornar a militar a Unió Valenciana. Posteriorment, tornaria a abandonar UV pel pacte que aquesta formació va signar amb el PP l'any 2004, pel qual José María Chiquillo va ser triat com a senador del PP. Més endavant, durant un breu període, va tornar a militar en Unió Valenciana en l'etapa presidida per José Manuel Miralles.
Per a les eleccions municipals espanyoles de 2011 va ser el cap de llista d'Units per València a l'Ajuntament de València, sense obtenir representació al consistori.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Entrevista amb Ramon del 18 de maig de 2011 a valencianisme.com [Consulta: 15 d'agost de 2011]
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-06-02. [Consulta: 1r juny 2015].
* ↑ Vicent Flor i Moreno en Cap a una Valencia Lliure, Joventut Valencianista, 1994. pg.54, ISBN 84-604-7499-2
* ↑ 1982-1997 Unio Valenciana - 15 anys fent valencianisme. Josep Maria Chiquillo, 1997. ISBN 84-87398-17-0
* ↑ Fitxa seua al senat [Consulta: 15 d'agost de 2011
* ↑ «Miquel Ramón i Quiles deja UV por pactar con el PP» (en castellà). Diario Crítico CV, 04-02-2004.
* ↑ ´Mi aspiración es que en el Ayuntamiento de Valencia vuelva a hablarse valenciano´ entrevista amb Miquel Ramon a Levante-EMV del 10 de març de 2011 (castellà)

## Enllaços externs

* Perfil a Facebook
# Miquel Pérez-Sánchez Pla

Miquel Pérez-Sánchez Pla (Barcelona, 8 de març de 1950) és un arquitecte i poeta català.
Arquitecte (1975) per l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona i doctor arquitecte (2008) per la Universitat Politècnica de Catalunya amb la tesi doctoral: La Gran Piràmide, clau secreta del passat. L'Atlàntida o els orígens de la Civilització Occidental i que obtingué la qualificació d'Excel·lent Cum Laude. Ha estat professor responsable de l'assignatura Metarquitectura i Cosmologia a l'ETSAB de la UPC (2010-11), on va exposar les seves troballes sobre la Gran Piràmide de Kheops. Ha publicat dos llibres sobre la Gran Piràmide i els orígens de l'antic Egipte en els quals resumeix la seva tesi doctoral (2015-16). Ha publicat cinc llibres de poesia (1987-2000), i una antologia poètica (2002) a la Universitat de les Illes Balears (UIB). El 2002 publica una antologia poètica, Els quatre elements. Antologia. A 2014 publica Fuego Húmedo, una traducció al castellà del llibre de 1996.

## Referències

* ↑ «Miquel Pérez-Sánchez Pla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ La Gran Piràmide, clau secreta del passat, Miquel Pérez Sánchez. La Gran Pirámide. Clau secreta del passat (tesi). Biblioteca Rector Gabriel Ferraté: Universitat Politècnica de Catalunya, 2008.
* ↑ «La Gran Pirámide. Clave secreta de la Atlántida» (en castellà). Larousse Editorial, 2016. Arxivat de l'original el 2020-09-26. [Consulta: 25 setembre 2020].
* 1 2 Miquel Pérez-Sànchez. Els quatre elements (Antologia). Universitat de les Illes Balears - Sa Nostra Obra Social i Cultural, 2002.
* ↑ «Nota en prensa de Fuego Húmedo».
# Model de Held-Hou

El model de Held-Hou és un model per a la circulació de Hadley de l'atmosfera que existiria en absència de turbulència atmosfèrica. El model va ser desenvolupat per Isaac Held i Arthur Hou el 1980.
L'essència del model és que l'aire que surt de la superfície a l'equador conserva el seu moment angular mentre es mou cap als pols. Aquesta distribució del vent, al seu torn, determina la distribució de la temperatura, que determina l'extensió latitudinal de la circulació al requerir conservació de l'energia. Això contrasta amb la concepció original de George Hadley de la circulació, que segons ell arribava fins als pols. La circulació de Hadley té un efecte de refredament a prop de l'equador i un efecte d'escalfament a latituds més altes dins de la cèl·lula de Hadley. Aquest transport d'energia es pot convertir en un transport de massa, per determinar la força de la circulació, mitjançant la normalització per l'estabilitat vertical adequada. S'han estudiat els efectes de la humitat i les estacions sobre el model.
L'atmosfera terrestre viola els supòsits subjacents del model: el moment angular no es conserva i l'atmosfera tropical no es tanca energèticament. Com a tal, el model Held-Hou és un model conceptual que no fa prediccions quantitativament precises de la sensibilitat de la circulació de Hadley als canvis en els paràmetres atmosfèrics.

## Referències

* ↑ Chan i Shepherd, 2014, p. 985-1001.
* ↑ Held i Hou, 1980, p. 515.
* ↑ «The Hadley circulation» ( PDF) (en anglès).
* ↑ Schneider, 2006, p. 655-688.
* ↑ «Radiative Forcing Held and Hou Model» ( PDF) (en anglès). UCI ESS.

## Bibliografia

* Chan, Ian H.; Shepherd, Theodore G. «Diabatic balance model for the equatorial atmosphere» ( PDF) (en anglès). Journal of the Atmospheric Sciences, 71(3), 2014. Bibcode: 2014JAtS...71..985C. DOI: 10.1175/JAS-D-13-0224.1.
* Held, Isaac M.; Hou, Arthur Y. «Nonlinear Axially Symmetric Circulations in a Nearly Inviscid Atmosphere» (en anglès). Journal of the Atmospheric Sciences. American Meteorological Society, 3, 1980. Bibcode: 1980JAtS...37..515H. DOI: 10.1175/1520-0469(1980)037<0515:NASCIA>2.0.CO;2. ISSN: 1520-0469.
* Schneider, Tapio «The General Circulation of the Atmosphere» (en anglès). Annual Review of Earth and Planetary Sciences, 34, 2006. Bibcode: 2006AREPS..34..655S. DOI: 10.1146/annurev.earth.34.031405.125144.