OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sigara böreği

El Sigara böreği (traduït literalment: “börek o burek de cigarreta”, per la seva forma; també conegut com a ‘cigarreta de pasta fil·lo’) és una varietat de börek típic de la cuina turca. Es pot considerar un meze.
El Sigara böreği es fa amb yufka com a massa per formar els sigara, i beyaz peynir i julivert picats com a ingredients bàsics pel farciment. Un cop enrotllats els "cigarrets", es fregeixen.
El sigara böreği és un tipus de menjar que s'ha popularitzat fora de Turquia; així, es pot trobar a diverses ciutats arran del món.

## Vegeu també

* Paçanga

## Referències

* ↑ «“Burek”». Mercat Abaceria. Arxivat de l'original el 2015-06-10. [Consulta: 10 juny 2015].
* ↑ Classic Turkish Cookery
* ↑ Turkey
* ↑ Sigara Böreği Tarifi
* ↑ Metrópoli, el suplemento de ocio de EL MUNDO
# Edward Loder

Edward Loder (Bath, Somerset, 10 de juliol de 1810 - Londres, 5 d'abril de 1865) fou un compositor i director d'orquestra anglès.
Fill d'una família de músics, no es dedicà a seguir en l'art musical fins molt tard, ja que al principi cursà medicina. El professor Ries fou un dels mestres que va tenir, i sota la seva direcció es perfeccionà en els coneixements musicals. El 1856 va perdre el senderi, i en aquest estat d'alienació mental, el sorprengué la mort.
Loder va escriure diverses obres per al teatre, entre elles:
* Nourjahad, (1834).
* Dice of Death, Francis I, (1838).
* The Night Dancers, (1846).
* Puck, (1848).
* Raymond and Agnes, (1855).
I d'altres que no foren mai representades com:
* Little Red Riding Hood,
* Pizarre,
* Leila,
* Sir Roger de Coverley,
A més és autor de la cantata The Island of Calypso, executada el 1851, i de les melodies vocals The brave Old Oah, Old House at Home, Invocation to the Deep, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum nú. 30, pàg. 1382 (ISBN 84-239-4530-8)
# Lorenzo Raimundo Parodi

Lorenzo Raimundo Parodi (Pergamino, 23 de gener de 1895-21 d'abril de 1966, Buenos Aires) va ser un destacat enginyer agrònom dedicat a la Botànica i en particular, a l'Agrostologia. Entre altres tingué per alumna la botànica Elisa G. Nicora.

## Algunes publicacions

* La Agricultura Aborigen Argentina, por Lorenzo R. Parodi. Universitat de Buenos Aires, ISBN 950-23-0733-X (950-23-0733-X)
* Enciclopedia Argentina de Agricultura y Jardinería, en tres toms. 1953
* Notas sobre las especies de Briza de la Flora argentina. a Revista de la Facultad de Agronomía y Veterinaria de la Universidad de Buenos Aires. 1920.
* Albert Spear Hitchcock (1865–1935). a Revista Argentina de Agronomía. 1936.
* El origen geográfico de algunas Gramíneas coleccionadas por Don Luis Née, en su viaje alrededor del mundo. a Revista Argentina de Agronomía. 1947.
* Robert Pilger (1876–1953). a Revista Argentina de Agronomía. 1953.
* Thaddaeus peregrinus Haenke a dos siglos de su nacimiento. a Anales de la Academia Nacional de Ciencias Exactas, Físicas y Naturales, Buenos Aires. 1964.

## Honors

L'eminent botànic ítalo-argentí Carlos Luis Spegazzini li va dedicar el gènere de cactàcies Parodia.
Altres noms de tàxons que li van ser dedicats són:
* Parodianthus Tronc.
* Parodiodoxa O.I.Schulz
* Bromus parodii Covas & Itria
La Societat Argentina de Botànica va crear el Premi Lorenzo R. Parodi en el seu honor. Aquest premi va ser creat el 1978 amb el propòsit d'encoratjar als joves que han decidit consagrar-se a la investigació.

## Referències

* ↑ Anales de la Societat Científica Argentina Band 96, S. 70, 1923
* ↑ «Premio Lorenzo R. Parodi». Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 2 octubre 2014].
* SORIANO, Alberto. 1975. Semblanza de Lorenzo R. Parodi. Conferencia de 1975. Anales de la Acad. Nac. de Agron. y Vet. Tomo XXIX (1974-1975) Nº 1.

## Enllaços externs

* Homenatge de la FAUBA-UBA Arxivat 2007-11-23 a Wayback Machine.
# Sitacene

La Sitacene (en grec antic: Σιττακηνή, llatí: Sittacene) va ser una satrapia menor de la Pèrsia aquemènida, possiblement dins la satrapia de Babilònia.
La Sitacene estava situada a les zones a l'est del Tigris, a la rodalia del riu Fiscos (actual Nahr al-ʿUzaym), i cap al sud fins a la Susiana. El límit provincial amb la satrapia de Mèdia devia estar al Diyala superior i el Karkha. La regió prenia el nom de la ciutat de Sitace, que Plini el Vell situa entre la Calonítida (Hulwan), la Pèrsida i la Caracene, i entre l'Arbelítida i Palestina. Altres ciutats importants eren Sabata i Antioquia de la Sitacene.
Probablement, la Sitacene era el districte que més tard es va anomenar Apol·loniàtida, segons Estrabó, que tocava a la Susiana. Quint Curci Rufus l'anomena Satrapene. Segons Diodor de Sicília, amb els selèucides s'hi van establir colons de Beòcia.
A la inscripció de Bisutun s'esmenta una satrapia de nom Satagídia (en persa antic, Thataguš, 'país de les cent vaques'), que s'havia volgut identificar amb la Sitacene, però posteriorment s'ha comprovat que no era així.

## Referències

* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, VI, 27
* ↑ Smith, William (ed.). «Sittace». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 10 febrer 2022].
* ↑ Estrabó. Geografia, XI, 524
* ↑ Estrabó. Geografia, XI, 732
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XVIII, 110
* ↑ Smith, William (ed.). «Apollonia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 10 febrer 2022].
# Sitapur

Sitapur (hindi: सीतापुर, urdú: سیتا پور) és una ciutat i municipi, capital del districte de Sitapur a Uttar Pradesh, Índia, divisió de Lucknow. Està situada a la vora del riu Sarayan. El nom derivaria de la dona de Rama, Sita. Consta al cens del 2001 amb 151.827 habitants; la població un segle abans (1901) era de 22.557 habitants. Era una petita població quan fou seleccionada com a capital d'un districte. Després del motí, el 1858, va començar a créixer i ho va fer ràpidament. El 1868 fou constituïda en municipalitat.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* http://sitapureyehospital.com
* http://sitapur.nic.in/
* http://ietstp.ac.in Arxivat 2013-05-31 a Wayback Machine.
* http://shimt.org
# El Mediterrani i el món mediterrani en l'època de Felip II

El Mediterrani i el món mediterrani en l'època de Felip II (originalment La Méditerranée et le Monde Méditerranéen a l'époque de Philippe II) és una investigació original de l'historiador francès Fernand Braudel publicada per primera vegada el 1949.

## Obra

A la data és l'obra historiogràfica més important de la primera meitat del segle XX i és un paradigma en la investigació històrica. En ella, Braudel va deixar manifesta la seva teoria dels temps diferenciats o el que ell anomenava la longue durée (llarga durada).
L'obra va representar l'aparició d'un model explicatiu innovador en relegar l'estudi de la política, l'economia i cultura europea de finals del segle xvi amb el regnat de Felip II (molt curta durada) a segon pla i caracteritzar l'estudi sobre la base de les societats mediterrànies en una perspectiva global formades al llarg dels segles (mitjana durada) i determinant el desenvolupament de les mateixes en un context de l'entorn i l'ambient habitat per les societats (llarga durada).

## Rellevància

Representa a més una gran descripció literària del paisatge mediterrani durant el segle xvi on es posen a l'abast del lector tots els matisos per ambientar-se en l'època i entendre-la.
En l'obra, a més, es caracteritza una nova visió de l'espai temps en l'anomenada Història Global, que comporta l'explicació del temps a través de l'espai, el lloc on es desenvolupen les accions. I, paral·lelament, l'espai és explicat a través del context i de la consideració de tots els aspectes que l'envolten. És per això que l'espai a El Mediterrani no té fronteres que van a la costa, sinó que s'endinsen molt més enllà anant fins al Sàhara.

## Vegeu també

* Història de Catalunya
* Pierre Vilar
# Lo Molí (la Vilella Baixa)

El Molí, popularment Lo Molí, és un mas situat al municipi de la Vilella Baixa, a la comarca catalana del Priorat, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Sobre l'edificació preexistent d'un molí es bastí un edifici cap al 1900 de planta octogonal, semivolat sobre la paret que el suporta, destinat a allotjar part de les instal·lacions del molí. Està coronat per una barana calada, i hom accedeix al terrat per una escala de cargol. L'obra és feta amb materials de qualitat i està arrebossada i pintada de color vermell. Presenta una inspiració musulmana.

## Història

La família Juncosa, en altres temps puixants propietaris a la Vilella Baixa, feu edificar la nova construcció a la fi del segle xix, sobre elements anteriors. La casa pairal dels Juncosa es troba al carrer de Sant Joan.

## Referències

* 1 2 3 «El Molí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].
# Lo Molinot (Vilanova de Segrià)

Lo Molinot és una obra de Vilanova de Segrià (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Molí en bon estat de conservació, de planta quadrangular, planta baixa i dos pisos, amb una coberta a dues aigües. A la façana principal es troba la porta d'accés, d'arc apuntat i adovellat; la resta d'obertures (les finestres) són de petites dimensions i de forma rectangular. A la planta baixa destaca una sèrie d'arcs apuntats de petites dimensions adovellats.

## Referències

* ↑ «Lo Molinot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Luis García de Valdeavellano

Luis García de Valdeavellano y Arcimís (Madrid, 19 d'agost de 1904 – Madrid, 29 de març de 1985) va ser un historiador espanyol, considerat una autoritat en l'edat mitjana i la Història de les Institucions.
Va fer estudis de dret, concloent en el seu doctorat (1931). Es va iniciar en la recerca històrica i el medievalismo gràcies al seu contacte amb Claudio Sánchez Albornoz, formant part des de 1928 del Centro de Estudios Históricos. Catedràtic d'Història del Dret en la Universitat de Barcelona (1933) i d'Història de les Institucions en la Universitat de Madrid (1954). Membre de la Reial Acadèmia de la Història (1960).
En la seva memòria s'ha fundat en la Universitat de Valladolid la Càtedra Luis García de Valdeavellano, per fomentar els estudis i recerques sobre Història d'Espanya, i de forma especial sobre la història de les seves institucions polítiques, econòmiques i socials.

## Obres

* «Economía natural y monetaria en León y Castilla durante los siglos IX, X y XI», Moneda y Crédito. Revista de Economía, vol. n.º 10, 1944.
* «Beneficio y Prestimonio. Dos documentos castellanos que equiparan ambos términos», Cuadernos de Historia de España, IX. Buenos Aires: 1948, págs. 154-160.
* Sobre los burgos y los burgueses en la España medieval. Madrid: Real Academia de la Historia, 1960. Discurso de ingreso en la Real Academia de la Historia.
* Orígenes de la burguesía en la España medieval. Ed. Espasa-Calpe, Madrid, 1969
* El mercado. Apuntes para su estudio en León y Castilla durante la Edad Media, Sevilla, Universidad, 1975.
* Estudios medievales de Derecho Privado. Sevilla: Publicaciones de la Universidad, 1977. ISBN 84-7405-033-2
* Historia de España antigua y medieval. Madrid: Alianza Editorial, 1980. ISBN 84-206-9100-3
* Historia de España. De los orígenes a la Baja Edad Media. Madrid: 1952. Reed. en Alianza Editorial, 1980. ISBN 84-206-8993-9
* Curso de Historia de las Instituciones españolas : De los orígenes al final de la Edad Media (1968) - Madrid : Revista de Occidente, 1968 - ed. post. Madrid : Alianza Editorial, 1982 - ISBN 84-206-8053-2. Reed. en Alianza Editorial, 1998. ISBN 84-206-8175-X
* El feudalismo hispánico y otros estudios de historia medieval. Barcelona: Crítica, 2000. ISBN 84-8432-145-2

## Referències

* ↑ «Académicos Numerarios - Relación de Medallas: 32». Real Academia de la Historia. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 9 març 2015].
* ↑ Pasamar Alzuria i Peiró Martín, 2002, p. 283.

## Bibliografia

* Pasamar Alzuria, Gonzalo; Peiró Martín, Ignacio. Diccionario Akal de Historiadores españoles contemporáneos. Ediciones AKAL, p. 283-284. ISBN 8446014890.
# Luis García Tevenet

Luís García Tevenet (Sevilla, 8 de maig de 1974), és un exfutbolista professional andalús, i posteriorment entrenador de futbol.

## Trajectòria esportiva

Tevenet es va formar a les categories inferiors del Sevilla FC i va debutar amb el primer equip de la màxima categoria el 2 de gener de 1994, en un partit contra la Reial Societat. Eixa temporada va fer altres onze actuacions i va realitzar un gol. Els anys següents es va fer un lloc en l'equip sevillà, però no aconseguia entrar en una davantera dominada per la parella Suker-Moya.
Amb una edat tardia, 23 anys, fitxa per l'Atlético de Madrid i passa a jugar amb l'equip filial. S'hi està dues temporades i a la segona té puntuals aparicions en el primer equip, sense marcar cap gol.
El 1999 fitxa per Las Palmas, de Segona Divisió, on passa una temporada, després la qual torna a Sevilla i un any després, de nou a l'equip insular, aquesta vegada a Primera divisió. Juga 28 partits i marca 5 gols. Deixa l'equip groc i s'incorpora a un altre Segona, el Poli Ejido. Una temporada més tard, es desplaça a altra formació andalusa, l'Algesires.
Finalment, la 2004-2005 és la seua darrera campanya a Primera, amb el Numància de Sória, i signa els seus millors nombres: 30 partits i sis gols. L'equip baixa a Segona i Tevenet aguanta un any abans de canviar d'aires, cap a la UE Lleida primer i l'Oriola després, ja a Segona B, on penja les botes a mitjan temporada 2008-2009 per a fer-se càrrec de l'Oriola com a entrenador..

## Equips

* Sevilla B - 1992 - 1994
* Sevilla FC - 1994 - 1997
* Atlético B - 1997 - 1999
* UD Las Palmas - 1999 - 2000
* Sevilla FC - 2000 - 2001
* UD Las Palmas - 2001 - 2002
* Poli Ejido - 2002 - 2003
* Algeciras CF - 2003 - 2004
* CD Numancia - 2004 - 2006
* UE Lleida - 2006-2007
* Oriola CF 2007 - 2009
# Luci Marci Filip

Luci Marci Filip és el nom dels següents personatges:
* Luci Marci Filip (amic de Filip V), romà que va establir llaços d'hospitalitat amb Filip V de Macedònia
* Luci Marci Filip (cònsol 91 aC), tribú de la plebs el 104 aC i cònsol el 91 aC
* Luci Marci Filip (cònsol 56 aC), cònsol el 56 aC
* Luci Marci Filip (tribú), tribú de la plebs el 49 aC
# Signabøur

Signabøur [ˈsɪgnaˌbøːvʊɹ] és un poble de l'illa de Streymoy, a les illes Fèroe. Forma part del municipi de Tórshavn, capital de l'arxipèlag. L'1 de gener de 2021 tenia 145 habitants.
La localitat es troba a la costa oriental de Streymoy, a l'interior de la badia coneguda amb el nom de Kollafjørður i davant del poble que porta el mateix nom. El lloc surt per primer cop a la documentació el 1584. Entre els anys 1913 i 2001 va formar part del municipi de Kollafjørður, juntament amb el veí poble de Oyrareingir.
El Kollfjarðartunnilin, túnel que connecta Kollafjørður amb Kaldbaksbotnur, té la boca molt a prop de Signabøur.

## Estació balenera

Entre 1903 i 1920 hi va haver l'estació balenera Verdande. Hans Albert Grøn en va ser el promotor. Verdande havia estat una antiga empresa balenera instal·lada a Finnmark, Noruega. Grøn havia previst de posar en marxa la companyia per a la caça de balenes a les Shetland, però per alguna raó la companyia va acabar a Signabøur. Per a la caça de balenes, la companyia es va fer amb dues embarcacions baleneres de la companyia de Grøn a Finnmark anomenats, Nordkap i Nordkyn; a les Fèroe aquestes embarcacions van ser rebatejades amb els noms de Dimon i Kolter. Als vaixells Dimon (1903-1912) i Kolter (1903-1912) s'hi van unir el Hvalen (1908-1911) i el Skjold (1909). El 1907 un dels vaixells va ser envestit per una balena ferida i gairebé es va enfonsar. Tanmateix van aconseguir remolcar-lo fins a Signabøur per a reparar-lo.
L'estació balenera va tancar el 1920. Verdande es va vendre aquell mateix any i el material que en va sortir va servir per a la construcció de diverses cases noves a Kollafjørður.

## Referències

* ↑ «Statistical Database» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 4 agost 2019]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* ↑ «Heimabeiti» (en feroès). Arxivat de l'original el 2015-07-15. [Consulta: 30 setembre 2019].
* ↑ (en anglès) The Whaling Station við Áir. MENTAMÁLARÁÐIÐ, 2007.
* ↑ Jacobsen, Helgi. Hvalurin er Mín (en feroès). Forlagið Ritstarv, 2007. ISBN 978-99918-816-0-7.
* ↑ «1912 Hvb/DS DIMON» (en anglès). skipshistorie.net. [Consulta: 22 octubre 2019].
* ↑ «Informasjon om Hvalen» (en norueg). Lardex. [Consulta: 22 octubre 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.
* Llista de túnels de les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* torshavn.fo - Pàgina municipal (en feroès i anglès)
* visittorshavn.fo (en feroès, danès i anglès)
# Dunn

Dunn és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 9.196 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dunn tenia 9.196 habitants, 3.797 habitatges i 2.422 famílies. La densitat de població era de 572,7 habitants per km².
Dels 3.797 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,6% hi vivien parelles casades, en un 19,8% dones solteres, i en un 36,2% no eren unitats familiars. En el 32,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 23,5% de 45 a 60 i un 18,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.550 $ i la renda mediana per família de 39.521 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.029 $ mentre que les dones 21.961 $. La renda per capita de la població era de 19.178 $. Entorn del 19,6% de les famílies i el 23,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dunn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dunn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Hèrnia umbilical

Una hèrnia umbilical és un tipus d'hèrnia on la paret abdominal darrere del melic està danyada. Pot fer que el melic bombi cap a l'exterior: la protuberància conté greix abdominal de l'epipló major o, ocasionalment, de parts de l'intestí prim. La protuberància sovint es pot pressionar cap enrere a través del forat de la paret abdominal i pot "sorgir" quan es tus o s'actua d'una manera que augmenti la pressió intraabdominal. El tractament és quirúrgic i la cirurgia es pot realitzar per motius estètics i/o relacionats amb la salut.
# AO Iōnikos Nikaias

L'Athlītikos Omilos Iōnikos Nikaias (grec: Αθλητικός Όμιλος Ιωνικός Νίκαιας) és un club esportiu grec de la ciutat de Níkea.

## Història

El club va néixer el 1965 per la fusió dels clubs AE Nikaia (fundat el 1948) i Aris Nikaia.
Entre els anys 1989 i 2007 Ionikos passà 16 de 18 temporades a primera divisió. També fou finalista de la Copa grega, i participà en la Copa de la UEFA.

## Palmarès

* Segona divisió grega:
** 1993-94
* Quarta divisió grega:
** 2012-13
* Copa del Pireu:
** 1978

## Evolució de l'uniforme

| 1965 | 1978 | 1980 | 1989 | 1991 | 1993 | 1997 |
| 1999 | 2001-03 | 2004 | 2005 | 2007-09 |

## Referències

* ↑ «History». Ionikos F.C.. Arxivat 2009-04-21 a Wayback Machine.
* ↑ «Name changes». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Greece-Final Tables 1959-1999». rsssf.com, 03-08-2003.
* ↑ «Greece −1997/98». rsssf.com.
* ↑ «Greece 1998/99». rsssf.com.
* ↑ «Greek Cup Finals». Hellenic Football Federation.
* ↑ «UEFA Europa League Season 1999-2000 First Round». UEFA.com.

## Enllaços externs

* (grec) Ionikos F.C.
* (grec) Rangers Arxivat 2009-07-27 a Wayback Machine.
* (grec) Neapolis Public Stadium
# Jonquièiras (Tarn)

Jonquièiras (en francès Jonquières) és un municipi francès, de la regió d'Occitània i del departament del Tarn.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 320 | 333 | 339 | 433 | 450 | 460 | 482 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Pierre Lencou | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Can Duran (Maçanet de Cabrenys)

Can Duran és una casa eclèctica de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat al costat de l'església, de planta irregular, determinada per la curvatura de la plaça del Castell i l'absis de l'església. Disposa de planta baixa i dos pisos. Respecte als pisos observem una tipologia clàssica d'edifici plurifamiliar del segle passat, amb grans balcons individuals amb baranes de ferro forjat dividits per bandes verticals i horitzontals que, alhora, serveixen per estructurar els murs de les façanes. També s'utilitzen certs detall ornamentals en aquestes obertures -sobretot les que miren a migdia- com són senzilles pilastres i grans mènsules decorades amb motius vegetals. A la planta baixa s'ha mantingut el mateix esquema encara que enlloc de balcons s'han obert finestres. La coberta és a dues aigües, sustentada per cairats de fusta.

## Referències

* ↑ «Can Duran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2017].
# Novossemiónovka

Novossemiónovka (en rus: Новосемёновка) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 11 habitants. Pertany al districte municipal de Gorokhovets.

## Referències

* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии. Вып. 5: Шуйский и Ковровский уезды/сост. В. Березин. Вязниковский и Гороховецкий уезды/сост. В. Добронравов. - 1898». Arxivat de l'original el 2018-10-26.