OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ministeri de Finances de Letònia

El Ministeri de Finances de Letònia (en letó:Latvijas Republikas Finanšu ministrija) és la institució administrativa estatal de Letònia, reguladora al sector financer. Les seves tasques principals són el desenvolupament, organització i coordinació de la política financera i realitzar d'altres funcions legals de regulació externa. El Ministeri de Finances en l'àmbit polític està liderat pel Ministre d'Hisenda. Durant el primer govern provisional de Letònia va ser ministre de Finances Karl Puriņš (1918-1919), mentre que l'actual ministre d'Hisenda és John Reirs nomenat el 2014.
El Ministeri de Finances de Letònia es va establir el 19 de novembre de 1918, quan el Consell Popular va aprovar donar poders al Govern Provisional de Letònia.

## Edifici

L'edifici del Ministeri de Finances va ser especialment construït a Riga, al carrer Smilšu 1. Es va promoure un concurs de disseny el 1936, el primer lloc va ser guanyat per l'arquitecte Alexander Klinklāvs a qui es va confiar el desenvolupament i la gestió de projecte final. Les obres van durar des de 1937 fins a 1940 quan es va inaugurar l'ús parcial de l'edifici el 9 de febrer de 1940. Les obres van continuar fins al principi de la Segona Guerra Mundial quan van haver de ser suspeses i no van ser realitzades totalment en la seva original monumentalitat projectada.

## Vegeu també

* Govern de Letònia

## Referències

* 1 2 «Vēsture un ēka» (en letó). Latvijas Republikas Finanšu ministrija. [Consulta: 4 març 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial del Ministeri
# Vitry

«Vitry» té aquests significats:
* Vitry-aux-Loges, municipi francès al departament del Loiret
* Vitry-en-Artois, municipi francès al departament del Pas de Calais
* Vitry-en-Charollais, municipi francès al departament de Saona i Loira
* Vitry-en-Montagne, municipi francès al departament de l'Alt Marne
* Vitry-en-Perthois, municipi francès al departament del Marne
* Vitry-lès-Cluny, municipi francès al departament de Saona i Loira
* Vitry-Laché, municipi francès al departament de Nièvre (regió de Borgonya)
* Vitry-la-Ville, municipi francès al departament del Marne
* Vitry-le-Croisé, municipi francès al departament de l'Aube
* Vitry-le-François, municipi francès al departament de Marne (regió de Xampanya-Ardenes)
* Vitry-lès-Nogent, municipi francès al departament de l'Alt Marne
* Vitry-sur-Loire, municipi francès al departament de Saona i Loira
* Vitry-sur-Orne (fràncic lorenès Walléngen), municipi francès al departament de Mosel·la
* Vitry-sur-Seine, municipi francès al departament de la Val-de-Marne (regió de l'Illa de França)
* Cantó de Vitry-en-Artois, cantó francès al districte d'Arràs (departament del Pas de Calais)
* Cantó de Vitry-le-François-Est, cantó francès del departament del Marne al districte de Vitry-le-François
* Cantó de Vitry-le-François-Oest, cantó francès al districte de Vitry-le-François (departament del Marne)
* Cantó de Vitry-sur-Seine-Est, cantó francès al districte de Créteil (departament de Val-de-Marne)
* Cantó de Vitry-sur-Seine-Oest, cantó francès al districte de Créteil (departament de Val-de-Marne)
* Cantó de Vitry-sur-Seine-Nord, cantó francès al districte de Créteil (departament de Val-de-Marne)
* Districte de Vitry-le-François, districte del departament francès del Marne (regió de Xampanya-Ardenes)
* Senyoria de Vitry, jurisdicció feudal originada en la castellania de Vitry-le-François a Xampanya
* Philippe de Vitry (París, 1291 - Meaux, 1361), compositor, teòric musical, cantant, poeta, filòsof i bisbe
# Metodi II de Constantinoble

Metodi II de Constantinoble (grec antic: Μεθόδιος, llatí: Methodius) va ser patriarca de Constantinoble per poc temps, l'any 1240.
És probablement l'autor d'una obra titulada De Revelatione, que també s'atribueix a Metodi de Patara o Patarense. Va escriure una altra obra, Acnigmata, en iambes trístics.

## Notes

* ↑ Segons el DIEC trístic vol dir posat en tres rengles

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «3. Methodius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 27 setembre 2022].
# Jo, gran caçador

Jo, gran caçador (títol original en anglès, Eagle's Wing) és una pel·lícula de western d'Eastmancolor de 1979. És protagonitzada per Martin Sheen, Sam Waterston i Harvey Keitel. Va ser dirigida per Anthony Harvey, amb una història de Michael Syson i un guió de John Briley. Va guanyar el premi a la millor fotografia de la British Society of Cinematographers el 1979. S'ha doblat al català.

## Argument

La història té tres eixos argumentals que recorren simultàniament la pel·lícula: una diligència que porta una vídua rica a casa a l'hisenda de la seva família, un grup de guerrers indis que tornen al seu poble i dos comerciants de pells que esperen conèixer un grup diferent d'indis amb els quals comerciar. La partida de guerra ataca els altres indis i mata el seu líder, que posseeix un magnífic semental àrab blanc. White Bull (Waterston) intenta capturar el cavall, però és massa ràpid i s'allunya portant el cap mort. Pike (Sheen) i Henry (Keitel) esperen en va els comerciants i després són atacats pel grup de guerrers. Henry és assassinat, els indis prenen els cavalls del comerciant i Pike es queda sol amb una mula.
Viatjant sol, es troba amb el funeral del cap mort. Salva el semental blanc de la matança ritual, abandona la seva mula i continua els seus viatges. L'home medicina que condueix el ritual mor accidentalment mentre en Pike agafa el cavall. El grup de guerra troba la diligència, l'ataca, mata el conductor, el guàrdia i un dels passatgers, i després abandona White Bull per saquejar la diligència i els passatgers de tots els objectes de valor. White Bull reuneix un munt de joies i altres objectes valuosos, pren una noia blanca per a si mateix i deixa els altres supervivents al desert. Un dels supervivents, un sacerdot, agafa un cavall de la diligència i marxa per alertar la hisenda.
Aleshores, la història es converteix en una persecució a quatre direccions. Després de guanyar el semental blanc de Pike, el Whte Bull, la noia, el tresor i el semental continuen cap al poble natiu; Pike va darrere del semental; un grup de la hisenda es proposa recuperar els passatgers de la diligència i la noia, i membres de la tribu de l'home medicina busquen venjar la seva mort. Després d'una sèrie d'aventures d'anada i tornada, la pel·lícula acaba mentre White Bull marxa sol amb el semental mentre en Pike, totalment derrotat, s'aixeca i el mira anar; la noia encara està darrere de Pike, esperant que la rescatin.

## Repartiment

* Martin Sheen com a Pike
* Sam Waterston com a White Bull
* Harvey Keitel com a Henry
* Stephane Audran com la vídua
* John Castle com el sacerdot
* Caroline Langrishe com a Judith
* Jorge Russek com a Gonzalo

## Referències

* ↑ Briley, John «Letter to Editor». The Guardian, 13-06-1980, p. 12.
* ↑ «Eagle's Wing». Turner Classic Movies. [Consulta: 15 març 2016].
* ↑ Walker, Alexander «For whom the gong tolled». Evening Standard, 10-06-1980, p. 15.
* ↑ «Jo, gran caçador». ésAdir. [Consulta: 13 maig 2023].
# Joan I de Saxònia

Joan I de Saxònia (Dresden 1801 - Pillnitz 1873). Rei de Saxònia de la mil·lenària dinastia dels Wettin des de l'any 1854 i fins a la seva mort l'any 1873.
Nat a la ciutat de Dresden, capital del Regne de Saxònia, el dia 12 de desembre de 1873 sent fill del príncep Maximilià de Saxònia i de la princesa Carolina de Borbó-Parma. Joan era net per via paterna de l'elector Frederic Cristià I de Saxònia i de la princesa Maria Antònia de Baviera i per via materna del duc Ferran I de Parma i de l'arxiduquessa Maria Amàlia d'Àustria.
El 10 de novembre de l'any 1822, als 21 anys, es casà per poders amb la princesa Amàlia de Baviera, filla del rei Maximilià I Josep de Baviera i de la princesa Carolina de Baden. El matrimoni fou oficiat religiosament a la Catedral de Múnic el dia 22 del mateix mes.
La parella s'instal·là a Dresden i tingueren
# Ilitxovo

«Ilitxovo» té aquests significats:

## Rússia

* Ilitxovo (Leningrad), localitat de l'óblast de Leningrad, a Rússia
* Ilitxovo (Nóvgorod), localitat de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia

## Ucraïna

* Ilitxeve (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna
# Fontanills

Fontanills és un poble d'hàbitat dispers que centrava una antiga comuna actualment unida a Arles, de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord. Fou comuna independent des de la Revolució Francesa fins al 1823.
És situada al sud i sud-est d'Arles, a pràcticament tota la riba dreta del Tec.
El territori de la comuna de Fontanills tallava l'actual terme d'Arles en dos. El seu límit nord seguia la riba dreta del Tec, després seguia el termenal amb la comuna de Montferrer a l'oest. Al sud-oest, seguia els territoris aïllats d'Arles de Can Partera i del Pas del Llop. Al sud, vorejava la comuna de Sant Llorenç de Cerdans i a l'est la de Montalbà dels Banys, avui dia unida als Banys d'Arles.
El Tec constituïa el límit nord de la comuna, confrontant amb la d'Arles.

## Urbanisme
### Morfologia urbana

La comuna de Fontanills comprenia els llocs següents, alguns dels quals són actualment abandonats o en ruïnes:
* La Casa Nova de Sant Germà
* Lo Cortal de Rigall
* Falgars
* La Falgassa
* Fontanills
* El Mas de la Guèrdia
* El Guillat
* El Mas Lleganyós
* El Molí d'Amunt
* El Molí d'en Mossé
* El Molí de Sant Germà
* El Mas d'en Panna
* El Prat del Puig
* El Mas d'en Prats
* La Ria
* Rigall
* El Ripoll
* El Mas de la Santa Creu
* Lo Senyoral
* El Mas Torrent
* La Torre de Falgars
* La Torre de Fontanills
* Lo Ventós

## Etimologia

Fontanills és un diminutiu plural de font.

## Història

La comuna de Fontanills fou unida a Arles el 10 de març del 1823.

## Administració i política
### Cantó

El 1790, la comuna de Fontanills fou inclosa en el nou cantó d'Arles, del qual va formar part fins a la creació del Cantó del Canigó, el 2015, juntament amb Arles.

## Demografia

La població s'expressa en nombre de focs (f) o d'habitants (h).
Evolució demogràfica d'Arles entre 1359 i 1790 :
| 1378 | 1709 | 1720 | 1730 | 1755 | 1767 | 1774 | 1789 | 1790 | 1794 | 1795 | 1796 | 1800 | 1806 | 1820 |
| 8 f | 9 f | 10 f | 10 f | 23 f | 109 h | 20 f | 16 f | 101 h | 98 h | 21 h | 93 h | 93 h | 78 h | 105 h |
Font: Pélissier, 1986.
Nota: A partir del 1826, els habitants de Fontanills són incorporats al cens d'Arles.

## Cultura local i patrimoni

* La Santa Creu de Quercorb

## Vegeu també
### Vegeu també

* Antigues comunes de la Catalunya del Nord

### Enllaços externs

* Fitxa Cassini

## Bibliografia

* Becat, Joan. «8 - Arles». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Arles». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ L'antiga comuna de Fontanills en els ortofotomapes de l'IGN
* 1 2 3 Can Partère, Une vieille histoire
* ↑ Pyrénées catalanes
# Ministeri de Foment (desambiguació)

«Ministeri de Foment» té aquests significats:
* Ministeri de Foment d'Espanya
* Ministeri de Foment de Grècia
# Vila Nova da Barquinha

Vila Nova da Barquinha és un municipi portuguès, situat al districte de Santarém, a la regió del Centre i a la subregió de Médio Tejo. L'any 2004 tenia 7.878 habitants. Limita al nord amb Tomar i Abrantes, a l'est amb Constância, al sud amb Chamusca, al sud-oest amb Golegã, a l'oest amb Entroncamento i al nord-oest amb Torres Novas.

## Població

Població del concelho de Vila Nova da Barquinha (1849 – 2004) :
| 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 3034 | 4336 | 9011 | 6547 | 8167 | 7553 | 7610 | 7878 |

## Freguesies

* Atalaia
* Moita do Norte (Vila Nova da Barquinha)
* Praia do Ribatejo
* Tancos
* Vila Nova da Barquinha

## Vegeu també

* Castell d'Almourol.
# Arrunci (metge)

Arrunci (llatí: Arruntius) era un metge romà de la gens Arrúncia que va viure aproximadament a la meitat del segle i aC. Plini el Vell el menciona a la Naturalis Historia, i diu que guanyava molts diners com a metge i va arribar a guanyar fins a 250.000 sestercis anuals. Això indica la fortuna que podien obtenir els metges a inicis de l'imperi per la seva pràctica mèdica.

## Referències

* ↑ W.A.G., Arruntius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 353
# Jo, jo, jo... i els altres

Jo, jo, jo... i els altres (en italià, Io, io, io… e gli altri) és una pel·lícula de comèdia italiana del 1966 dirigida per Alessandro Blasetti i amb un repartiment format per Gina Lollobrigida, Silvana Mangano, Vittorio De Sica, Walter Chiari, Nino Manfredi, Marcello Mastroianni i Caterina Boratto. Alessandro Blasetti va guanyar el David di Donatello al millor director als David di Donatello 1966. Ha estat traduïda al català.

## Sinopsi

Sandro (Walter Chiari) és periodista a Roma. Està organitzant una enquesta sobre l'egoisme dels seus conciutadans, ajudat pel seu amic Peppino (Marcello Mastroianni). Així contactarà amb diversos personatges de la vila : una diva (Silvana Mangano), un polític corrupte (Vittorio Caprioli)...

## Repartiment

* Gina Lollobrigida - Titta
* Silvana Mangano - Silvia
* Walter Chiari - Sandro
* Vittorio De Sica - Comandador Trepossi
* Nino Manfredi - 'Millevache'
* Marcello Mastroianni - Peppino Marassi
* Caterina Boratto - Luigia, cunyada de Peppino
* Vittorio Caprioli - Polític
* Elisa Cegani - Minyona de Peppino
* Andrea Checchi - Home resant
* Umberto D'Orsi - Home al tren
* Graziella Granata - Noia al tren
* Marisa Merlini - Dona al telèfon
* Paolo Panelli - Fotògraf
* Mario Pisu - Guanyador de la 'Capranica'
* Salvo Randone - Viatjant amb un menú
* Luisa Rivelli - Dona ballant
* Maria Grazia Spina - Neboda de Peppino
* Saro Urzì - Segon home resant
* Franca Valeri - Periodista
* Sylva Koscina - L' 'Estrella'
* Marina Malfatti - Dansaire
* Mario Scaccia - Periodista
* Lelio Luttazzi - Director
* Carlo Croccolo - Home al tren

## Referències

* ↑ «NY Times: Me, Me, Me... and the Others». NY Times.com. Arxivat de l'original el 2012-10-21. [Consulta: 22 març 2009].
* ↑ Enrico Lancia. I premi del cinema. Gremese Editore, 1998. ISBN 8877422211.
* ↑ Jo, jo, jo... i els altres a esadir.cat
# Òpera tibetana

L'òpera tibetana (lhamo en tibetà) és una representació cantada que té una història de 600 anys, uns 400 anys més antiga que l'Òpera de Beijing. La posada en escena d'aquesta òpera compta amb màscares de colors vius, danses primitives, cants i vestuaris colorits.

## Vegeu també

* Música tibetana
* Dungchen

## Referències

* ↑ «Protección del patrimonio cultural intangible en el Tibet CCTV-International». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 15 desembre 2017].
* ↑ «Ópera tibetana--CRI Online en español». [Consulta: 15 desembre 2017].
# Platja de l'Alguer (Llançà)

La platja de l'Alguer , o dels Alguers, és una platja del municipi de Llançà (Alt Empordà), situada en un entorn urbanitzat entre la platja Sota del Parador i la platja d'en Jordi, enclotada entre els penya-segats i la carretera N-260. Orientada l'est, té una longitud de 27 m i una amplada mitjana de 9 m, de sorres gruixudes, graves i còdols, i un pendent d'entrada a l'aigua moderat. S'hi accedeix pel camí de ronda.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 «Platja de l'Alguer». Ajuntament de Llançà.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». @sigte_udg.
# Fort Oest

Fort Oest (títol original en anglès: Station West) és una pel·lícula dels Estats Units del 1948, dirigida per Sidney Lanfield. Ha estat doblada al català

## Argument

El tinent Haven, dels serveis secrets de l'exèrcit americà, està encarregat d'investigar sobre l'homicidi de dos soldats, transportadors d'un carregament d'or. Arribat d'incògnit a una petita ciutat del Far West, no triga a conèixer Charlene, bonica i misteriosa jove, sota l'encant de la qual cau.

## Al voltant de la pel·lícula

* Fort Oest és l'únic western rodat per Dick Powell
* Raymond Burr (actor famós per les sèries de televisió Ironside / Perry Mason ) interpreta aquí un advocat covard i jugador.
* Agnes Moorehead, que ha actuat en pel·lícules com Ciutadà Kane o Dark Passage, ha rodat igualment en la sèrie de televisió Bewitched (Embruixada) on feia el paper d'Endora.

## Repartiment

* Dick Powell: Tinent Haven, serveis secrets de l'exèrcit
* Jane Greer: Charlene/Charlie
* Agnes Moorehead: Madame Mary Caslon
* Tom Powers: Capità George Isles
* Gordon Oliver: Prince
* Steve Brodie: sotstinent Stellman
* Guinn 'Big Boy' Williams: Mick Marion
* Raymond Burr: Mark Bristow, advocat
* Regis Toomey: Jim Goddard, conductor, investigador de la Wells Fargo
* Olin Howlin: El cuiner
* John Berkes: Sam, el pianista sord
* Charles Middleton: El xerif
* Grant Withers (no surt als crèdits): Whitey

## Referències

* ↑ esadir.cat. Fort Oest. esadir.cat.
* ↑ «Station West». The New York Times.

## Enllaços externs

* Fitxa a Gloubik
# Fosfowalpurgita

La fosfowalpurgita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la walpurgita.

## Característiques

La fosfowalpurgita és un fosfat de fórmula química (BiO)₄(UO₂)(PO₄)₂·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2001. Cristal·litza en el sistema triclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fosfowalpurgita pertany a «08.EA - Uranil fosfats i arsenats, amb proporció UO₂:RO₄ = 1:2» juntament amb els següents minerals: ortowalpurgita, walpurgita, hal·limondita, parsonsita, ulrichita i lakebogaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Smrkovec, a la localitat de Březová, dins el districte de Sokolov (Regió de Karlovy Vary, República Txeca). També ha estat descrita a Jáchymov, al districte de Karlovy Vary, també a la República Txeca, així com a la mina Krönung, a la localitat de Frohnau (Saxònia, Alemanya). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Phosphowalpurgite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 agost 2021].
# Ministeri de Jesús

El Ministeri de Jesús comprèn el període de la vida de Jesús des del seu baptisme fins a l'inici de la Passió. En aquests anys (uns tres segons les narracions dels evangelis), va reunir els apòstols i va ensenyar el seu missatge, que suposa l'inici de la religió del cristianisme. Aquest ministeri, d'acord amb la doctrina cristiana oficial, es caracteritza per combinar l'exemple vivent (un model d'ètica per als seus deixebles), predicació activa (incloent el recurs de la paràbola per fer més comprensible l'ensenyança a gent de diversa condició) i l'execució de miracles per mostrar el seu caràcter diví. Es pot dividir el ministeri segons els indrets que va recorrent, així els estudiosos parlen del ministeri a Galilea, el viatge cap al sud i el ministeri a Jerusalem i els seus voltants.

## Ministeri a Galilea

El baptisme de Jesús suposa l'inici de la seva etapa pública o adulta i ell mateix assegura que ve a continuar la tasca de Joan Baptista. Els primers passos els dona al voltant del llac de Galilea, després a Canaan i Natzaret. Posteriorment viatja a Cafarnaüm, on pronuncia el Sermó de la muntanya amb el parenostre. En aquesta etapa del ministeri selecciona els dotze apòstols i arriba fins a Sidó.

## El viatge al sud

Mentre viatja cap a la capital, continua ensenyant els deixebles i la gent que visita les bases de la seva doctrina. També prediu en repetides ocasions la seva mort, per complir amb la profecia de l'Antic Testament. Recorre Caesarea Philippi i a la muntanya té lloc l'anomenada transfiguració de Jesús. Posteriorment comença a descriure com ha de ser l'església, abans d'arribar a la ciutat de Jerusalem.

## Ministeri final

A Jerusalem comencen els fets que després constituiran la Setmana Santa. El fet més destacat és la diferenciació explícita del judaisme, amb els enfrontaments que portarien als sacerdots a donar suport a la seva detenció. Al Mont de les Oliveres parla sobre la fi dels temps, relacionant-los amb la seva imminent mort, que tem. El Sant Sopar és l'episodi que posa fi al seu ministeri.

## Referències

* ↑ Alister E. McGrath, Christianity: an introduction, 2006
* ↑ Douglas Redford, The Life and Ministry of Jesus: The Gospels, 2007
# Hasan Khan

Hasan Khan fou sobirà farúquida de Khandesh, fill i successor de Miran Muhammad Shah II quan aquest va morir el 1576. Era menor d'edat i fou proclamat per la noblesa del país, però fou deposat immediatament pel seu oncle Raja Ali Khan, germà de Miran Muhammad Shah II que va agafar el nom de Adil Shah IV.

## Bibliografia

* Abu l Fazl, Ain-i-Akbari, Vol. II, traducció de H.S. Jarrett, revisió de J.N. Sarkar, editat per The Asiatic Society, Calcutta, 1949, reimprès 1993.
* H. Beveridge, The Akbarnama of Abu'l Fazl, Vol. III, editat per The Asiatic Society, Calcutta, 1939, reimprès 2000
* Radhey Shyam, The Kingdom of Khandesh, editat per Idarah-i-Adabiyat-i-Delli, Delhi, 1981
# Argyroneta aquatica

Argyroneta aquatica (llatí "teranyina platejada aquàtica") és una espècie d'aranya que viu totalment sota l'aigua dolça. És l'única espècie dins el gènere Argyroneta.
Argyroneta aquatica es troba al centre i nord d'Europa fins a la latitud 62° N i al nord d'Àsia. És l'única aranya que viu tota la seva vida sota l'aigua però respira aire que atrapa en una bombolla sostinguda pels pèls del seu abdomen i de les cames.
Al Japó es troba la subespècie Argyroneta aquatica japonica.
Les femelles fan una campana amb la seva teranyina que omplen d'aire i des d'on també digereixen les preses que capturen, fan les mudes, s'aparellen i on crien la descendència. Només ocasionalment surten a la superfície per renovar la seva provisió d'aire. Els mascles també fan bombolles amb teranyines però són més petites encara que els mascles, a diferència de la major part de les aranyes, són més grossos que les femelles.
S'alimenten d'insecctes i crustacis poden mossegar la pell dels humans i fer una inflamació local i febre. Són depredats per granotes i peixos.
El mecanisme exacte de la seva manera de respirar sota l'aigua encara està en estudi. L'any 2011 es va proposar que utilitzen la bombolla de la cambra d'aire com una brànquia per extreure l'oxigen dissolt en l'aigua

## Referències

* ↑ Norman I. Platnick. «Fam. Cybaeidae Banks, 1892d: 95». The World Spider Catalog, Version 11.0. American Museum of Natural History, 27-03-2010. [Consulta: 30 agost 2010].
* 1 2 Schütz, D., and Taborsky, M. «Adaptations to an aquatic life may be responsible for the reversed sexual size dimorphism in the water spider, Argyroneta aquatica» (PDF). Evolutionary Ecology Research, 5, 1, 2003, pàg. 105–117. Arxivat de l'original el 2008-12-16 [Consulta: 9 juny 2011].
* ↑ Ross Piper (2007), Extraordinary Animals: An Encyclopedia of Curious and Unusual Animals, Greenwood Press.
* ↑ Chandramita Bora. «Water Spider».
* ↑ Científicas, SINC Servicio de Información y Noticias «¿Cómo respiran las arañas bajo el agua?» (en castellà). agenciasinc, 09-06-2011.

## Enllaços externs

* http://mmem.spschools.org/grade5science/wetland/waterspider.html Arxivat 2010-05-07 a Wayback Machine.
* http://www.bbc.co.uk/nature/13614742 Arxivat 2018-09-12 a Wayback Machine.
# Preben Elkjær Larsen

Preben Elkjær Larsen (nascut l'11 de setembre de 1957 a Copenhaguen) és un antic jugador de futbol danès.

## Palmarès

* Copa alemanya de futbol: 1977 i 1978, amb 1. FC Köln
* Lliga alemanya de futbol: 1977/78, amb 1. FC Köln
* Lliga italiana de futbol: 1984/85, amb Hellas Verona
* Futbolista danès de l'any: 1984

## Enllaços externs

* (italià) PrebenElkjaer.com Arxivat 2012-06-28 a Wayback Machine.
* (danès) Perfil a la selecció Arxivat 2011-02-22 a Wayback Machine.
* (danès) Perfil al Vejle Boldklub Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Preben Elkjær-Larsen - Century of International Appearances». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 11 juliol 2012].