OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Skaun

Skaun és un municipi situat al comtat de Trøndelag, Noruega. Té 7.755 habitants (2016) i té una superfície de 224.17 km².
La ruta europea 539 travessa l'est del municipi. El municipi s'establí l'1 de gener del 1890 amb el nom de Børseskognen, que canvià l'1 de gener de 1965, quan se li posà el nom actual de Skaun.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 11 març 2016].
# Tribunal de Corts

El Tribunal de Corts és un òrgan judicial d'Andorra competent per a jutjar en primera instància els delictes majors i menors i les contravencions o faltes penals. Els delictes majors i menors són jutjats en composició col·legiada, i les faltes, en composició unipersonal. També resol les apel·lacions contra les resolucions dels batlles dictades en fase d'instrucció. El tribunal està format per un president i un mínim de quatre magistrats.
Fins al 1993, amb l'aprovació de la Constitució, el Tribunal de Corts tenia la consideració de Tribunal Suprem i, en conseqüència, jutjava en primera i única instància els delictes majors, i en segona i darrera els menors i les faltes. Estava format pels dos veguers, l'episcopal i el francès, i pel jutge d'apel·lacions en qualitat de magistrats. Aquests estaven acompanyats de dos representants del Consell General, els raonadors, que vetllaven per l'observança del costum i per la defensa dels encausats. També hi intervenien els batlles que havien actuat de jutges instructors, dos notaris i el nunci.

## Referències

* ↑ «Tribunal de Corts». Consell Superior de la Justícia. [Consulta: 20 juny 2022].
* ↑ Fiñana, Antoni «Les bases del sistema institucional actual andorrà». Andorra. Estat, Institucions, Societat, 1990, pàg. 12.
* ↑ «Tribunal de Corts». enciclopèdia.cat.
# Möriken-Wildegg

Möriken-Wildegg és una localitat del cantó suís d'Argòvia que es troba entre les ciutats d'Aarau i de Brugg. El poble compta amb uns pocs milers d'habitants i juntament amb el nucli de Möriken forma part del municipi Möriken-Wildegg.
El poble és conegut per allotjar el Castell de Wildegg, i també compta amb una fàbrica de ciment pertanyent a la cimentera suïssa Jura Ciment.
Immediatament al nord de Wildegg, trobem el poble de Holderbank. A principi del segle xx, aquest poble veié el naixement de Holderbank Cement, que al cap dels anys es transformaria en la multinacional suïssa Holcim, dedicada als materials de la construcció.
Al sud-oest de Wildegg trobem també la localitat de Lenzburg, on es troba el Castell de Lenzburg, un dels castells més ben preservats de Suïssa.
# Coll del Pal (Costoja)

El Coll del Pal és una collada situada a 881,2 m alt en el terme comunal de Costoja, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord), a prop del termenal amb Serrallonga. Està situat a la zona central del terme de Costoja, a l'est del poble de Vila-roja, al nord-est del Puig de Sant Miquel. És a la carena que separa les dues valls del terme de Costoja: la de la Ribera de Costoja i la de la Ribera de Vila-roja.

## Referències

* ↑ El Coll del Pal en els ortofotomapes de l'IGN
# Skunk Works

Skunk Works és el sobrenom donat al buró de disseny d'avions que opera per la companyia americana Lockheed Martin sota la nomenclatura oficial Advanced Development Programs (ADP), anteriorment Lockheed Advanced Development Projects. Famós per la seua filosofia de treball altament autònoma i secreta, Skunk Works és directament responsable del desenvolupament dels avions més moderns de la flota estatunidenca com ara: U-2, SR-71 Blackbird, F-117 Nighthawk, F-22 Raptor i F-35 Lightning II; sempre especialitzant-se en aplicacions d'alta tecnologia stealth. El seu èxit a dut a la utilització del pseudònim skunk works per qualsevol divisió empresarial encarregada d'operar en secret al marge de la burocràcia i administració internes.

## Origen del nom

Inicialment, el terme Skonk Works era emprat de forma extraoficial pels enginyers del buró en referència a les tires còmiques Li'l Abner creades per l'Al Capp durant els anys quaranta. En aquestes l'empresa fictícia es dedicava a dur a terme activitats de dubtosa legalitat com ara combustible dièsel a partir de soles de sabata, sknok és un mot anglès per la mofeta i era emprat per l'empresa en referència als fums tòxics emanats per la seua activitat.
Als anys seixanta, després d'una disputa legal amb l'autor, el nom fou alterat fins a l'actual Skunk Works.

## Referències

* ↑ «Skunk Works®». [Consulta: 6 maig 2019].
* ↑ Blank, Steve. «Why Corporate Skunk Works Need to Die» (en anglès). [Consulta: 6 maig 2019].
* ↑ «What is Skunkworks? Webopedia Definition» (en anglès). [Consulta: 6 maig 2019].
* ↑ «Wayback Machine», 26-02-2009. Arxivat de l'original el 2009-02-26. [Consulta: 6 maig 2019].
# Les Fétiches

Les Fétiches és una pintura de Lois Mailou Jones. Es troba en la col·lecció del Smithsonian American Art Museum a Washington D.C. als Estats Units. És una de les moltes obres amb màscares africanes i és una de les seves pintures més conegudes.

## Descripció

La pintura consta de cinc màscares africanes diferents pintades en estil modernista. Un fetitxe religiós vermell també està en primer pla. Les màscares i fetitxe semblen surar en la massa d'un llenç pintat negre.

## Història

Les Fétiches va ser completat per Jones el 1938 a París. Quan Jones anava a l'escola secundària, va conèixer Grace Ripley, una dissenyadora acadèmica i de vestuari. Jones treballava amb Ripley després de l'escola i els dissabtes, Jones es familiaritzaria amb vestits exòtics i màscares. Jones acredita el seu treball amb les màscares de Ripley com la inspiració per Les Fétiches i un interès continu en les màscares.
Quan Jones va morir el 1998, era en una petita selecció d'obres que es mostraven en una exposició commemorativa a la Corcoran Gallery of Art. Va ser adquirit per l'Smithsonian amb el finançament de la Sra. Norvin H. Green, Dr. R. Harlan i Francis Musgrave. Va ser incorporat a la col·lecció del museu l'any 1990.
La pintura es considera una obra seminal de Jones. Holland Cotter la defineix com "un emblema de la pròpia identitat negra nord-americana".

## Referències

* 1 2 «Les Fétiches». Smithsonian American Art Museum. [Consulta: 10 febrer 2017].
* 1 2 3 Cotter, Holland. «Lois Mailou Jones, 92, Painter and Teacher». Arts. New York Times. [Consulta: 10 febrer 2017].
* ↑ Rowell, Charles R. Callaloo, 12, 2, pàg. 357.
# Leeds International Classic 1996

La Leeds International Classic 1996 fou la 8a edició de la Leeds International Classic, antigament anomenada Wincanton Classic. La cursa es disputà el 18 d'agost de 1996, sent el vencedor final l'italià Andrea Ferrigato, que s'imposà en la meta de Leeds.
Va ser la setena cursa de la Copa del Món de ciclisme de 1996.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Andrea Ferrigato | Roslotto-ZG Mobili | 5h 43' 13" |
| 2 | Maximilian Sciandri | Motorola | + 01" |
| 3 | Johan Museeuw | Mapei-GB | + 20" |
| 4 | Lance Armstrong | Motorola | m. t. |
| 5 | Johan Museeuw | Mapei-GB | m. t. |
| 6 | Michele Bartoli | MG Maglificio-Technogym | m. t. |
| 7 | Davide Rebellin | Polti | m. t. |
| 8 | Andrea Tafi | Roslotto-ZG Mobili | m. t. |
| 9 | Marco Milesi | Brescialat | + 1' 01" |
| 10 | Stefano Colagè | Refin-Mobilvetta | + 1' 09" |

## Referències

* ↑ «Ferrigato vence en Leeds». , 19-08-1996 [Consulta: 27 juny 2015].

## Enllaços externs

* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a cyclingfever.com
# Salutació

La salutació o un salut és un gest o una expressió verbal (paraules) usada per a expressar afecte o respecte, generalment quan dues persones es veuen o se separen, o també per a fer notar que es tracta d'una trobada pacífica, o com a desig de salut o bon auguri.
Les salutacions es fan a totes les cultures i canvien segons la relació entre les persones que se saluden. Poden incloure un somriure o altra expressió facial, un o més petons, a la boca o a les galtes, tocar-se la mà, una abraçada, una reverència, una diversos mots, tocar-se o llevar-se el barret, moure el cap, agitar una o les dues mans, alçar un braç, posar la mà plana i de cantó sobre el front (salut militar), etc.
El mot català "salutació" prové del llatí salutatiōne, amb el mateix significat.
# Halfdan de Dublín

Halfdan (irlandès: Alband) va ser un cabdill nòrdic-gaèlic, monarca viking del regne de Dublín durant un breu període a la segona meitat del segle IX. Segons algunes fonts històriques, Halfdan era un quart germà, dels tres reis de Dublín que esmenta els Annals fragmentaris d'Irlanda: Auisle, Amlaíb Conung e Ivar de Dublín. Possiblement va co-regnar amb el fill del rei Auisle Mac Auisle, el nom propi del qual no apareix a les cròniques, durant les absències d'Halfdan en campanyes vikingues.
Els Annals d'Ulster [875] esmenten que va arribar al poder assassinant l'anterior rei de Dublín Eystein Olafsson:
| « | Oistín fill d'Amlaíb, rei dels escandinaus, va ser traït i mort per Albann. | » |

## Vegeu també

* Llista de reis de Dublín

## Referències

* ↑ Downham, 2007, p. 15-16.
* ↑ Woolf, 2007, p. 277-285.
* ↑ Annals d'Ulster, U875.4

## Bibliografia

* Downham, Clare. Viking Kings of Britain and Ireland: The Dynasty of Ívarr to A.D. 1014 (en anglès). Edinburgh: Dunedin, 2007. ISBN 1-903765-89-0.
* Woolf, Alex. From Pictland to Alba, 789–1070(The New Edinburgh History of Scotland) (en anglès). Edinburg: Edinburgh University Press, 2007. ISBN 0-7486-1234-5.
# Skvorin

Skvorin (en rus: Скворин) és un poble (un khútor) de l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 97 habitants.

## Referències

* ↑ «Газ пришел в хутор Ближнемельничный». Arxivat de l'original el 2018-01-04. [Consulta: 4 gener 2018].
# Tractat de Badajoz

Tractat de Badajoz té aquests significats:
* Tractat de Badajoz (1267), signat entre el Regne de Portugal i la Corona de Castella per definir les fronteres entre ambdós estats.
* Tractat de Badajoz (1801), signat entre Espanya i Portugal i que posà fi a la Guerra de les Taronges.
# Vimana

El vimana (en sànscrit: विमान vimāna) és un mític vehicle volador hinduista, descrit en l'antiga literatura de l'Índia. Es poden trobar referències sobre aquest artefacte ―fins i tot la seva utilització en la guerra― en textos hinduistes antics. Segons aquests textos, els vimanes, podien volar per l'aire fins a altres planetes.

## Relats en textos antics

En el Rigveda (el text més antic de l'Índia, de mitjan II mil·lenni aC) es diu que el déu del Sol viatja en un carruatge vimana lluminós (que és el mateix Sol). Altres déus volen en carruatges vimanes amb rodes, tirats per animals, generalment cavalls (encara que el carruatge del déu vèdic Pushan és tirat per cabres). En el Majabhárata (c. segle III aC) no els anomena. En el Ramaiana (c. segle III aC),
el Kirata aryuníia (c. segle VI dC), el Samarangana-sutradhara (c. segle XI) i el Bhágavata-purana (c. segle xii) es descriuen vimanes de diferents grandàries i formes, com un carro o carrossa dels déus, com un mític automòbil aeri, de vegades funcionant com un mer seient o tron fix, altres vegades movent-se per si mateix i transportant el seu ocupant a través de l'aire. Altres descripcions mostren el vimana més com una casa o palau (alguns textos n'esmenten un que tenia set pisos d'alçada).

### Ramaiana

A les pàgines del Ramaiana ―gran poema èpic hinduista del segle III aC atribuït el poeta Valmiki― es troben al·lusions a carros voladors que haurien estat utilitzats en el curs de les guerres entre els déus del panteó hinduista. El dimoni Rávana posseïa un pushpaka (vimana de flors) amb el qual podia volar.

### Samarangana sutradhara

El Samara-angana-sutradhara és una obra enciclopèdica sobre l'arquitectura clàssica hinduista (vastu shastra) escrita per Paramara Bhoja de Dhar, que va viure entre el 1000 i el 1055 dC. En 83 capítols es tracten temes com el planejament urbanístic, l'arquitectura de cases i temples, l'escultura decorativa i mudras (diferents posicions de les mans i les cames), els cànons de la pintura artística i un capítol (el 31) dedicat a les iantras (‘màquines'). Aquest capítol dels iantras ha atret l'atenció de les pseudociències i la ufologia en particular. L'escriptor suís Erik von Daniken, en el seu llibre Erinnerungen an die Zukunft (Records del futur, de 1968) comenta: «En el Samarangana sutradhara hi ha capítols complets dedicats a descriure aeronaus que escupen foc i mercuri per la cua» (pàg. 72).

## Altres esments en textos sànscrits

* El nau-vimana que apareix en el Raghu-vamsa (16.68) podria ser un vimana amb forma de nau.
* Textos de l'Índia tardans: altres vehicles voladors; de vegades s'utilitza com una manera poètica d'esmentar vehicles comuns terrestres.
* En alguns llenguatges moderns de l'Índia ―per exemple en guyaratí― la paraula vimania significa ‘avió’.
* A principis del segle xx, un mèdium hinduista va escriure en sànscrit un text suposadament antic (encara que ple d'errors de concepte i anacronismes): el Vaimanika-shastra ('escriptura sobre els vimanas').

## Referències

* ↑ Mukunda 1974
* ↑ Dutt, Manatha Nath (translator), Ramayana, Elysium Press, Calcutta, 1892 and New York, 1910.
# Llenguat

El llenguat és un formatge artesanal del Pallars. Juntament amb el tupí de la mateixa comarca, és uns dels pocs formatges d'origen autènticament català.
El llenguat es prepara amb mató fermentat en un recipient de terrissa. Normalment fet amb llet d'ovella, es pot fer també amb una barreja de llet de cabra amb llet de vaca. Després de ficar el mató al recipient es va remenant cada dos dies amb una barra, deixant que fermenti durant sis mesos. Originalment el llenguat era un formatge d'aprofitament de les restes d'altres formatges que havien fermentat accidentalment durant la cura, o que no havien sortit com s'esperava. Normalment s'elaborava a partir del serrat, el formatge més corrent i consumit al Pallars.
El llenguat és un formatge de color marró clar amb una consistència pastosa i de gust i olor molt fortes. Es menja en porcions petites amb pa de pagès, i s'acompanya amb vi negre.

## Vegeu també

* Formatge serrat
* Cuina del Pallars

## Referències

* ↑ «Terrisses». Arxivat de l'original el 2008-04-12. [Consulta: 16 febrer 2009].
* ↑ Diari d'una aprenent de cuina
* ↑ El Rebost de la Montse - El formatge

## Enllaços externs

* Formatges catalans
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Halfway (Maryland)

Halfway és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 10.065 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Halfway tenia 10.065 habitants, 4.275 habitatges, i 2.851 famílies. La densitat de població era de 828,6 habitants/km².
Dels 4.275 habitatges en un 26,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,2% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 29,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,2% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 23,5% de 45 a 60 i un 21,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.892$ i la renda mediana per família de 51.143$. Els homes tenien una renda mediana de 36.847$ mentre que les dones 26.008$. La renda per capita de la població era de 21.518$. Entorn del 4,3% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Halfway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Halfway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Els Cetrons

Els Cetrons va ser una colla de grallers del Vendrell, en actiu a finals del segle xix i principis del segle xx. El grup estava format Pau Domingo Vidal («Cetró»), que feia de gralla segona, n'era el cap de colla i qui donava nom al grup; Jaume Figueres i Almirall, com a primera gralla i baix; i Macari Domingo i Tort («Macari»), com a primera gralla. Aquest últim era el nebot i deixeble de Pau Domingo («Cetró») que el feu entrar a la colla el 1903. La colla es va dissoldre a mitjans dels anys deu, quan Pau Domingo («Cetró») va morir i Macari Domingo, quan va tornar de fer de soldat, va deixar el grup i es va integrar als Felius. Només hi ha documentada una actuació del grup a Igualada els dies 23, 24 i 25 d'agost de 1907, tot i això, sembla que va ser una colla de força qualitat a l'època, ja que és descrita en una de les cartes relatives al contracte d'aquesta actuació com: «és de lo milloret que corre».

## Referències

* 1 2 Arroyo i Julivert, Salvador «Els grallers del Vendrell: dels primers noms a les primeres colles (1784-1926)» (en línia). Miscel·lània penedesenca, 1995, pàg. 199-237 [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ Arroyo i Julivert, Salvador «Els grallers del Vendrell: Les colles de la Renaixença Castellera (1926-1936)» (en línia). Miscel·lània penedesenca, 1994, pàg. 593-634 [Consulta: 31 juliol 2021].
# Nancy De Benedetto

Nancy De Benedetto és professora a la Università di Bari i traductora. Va abordar els estudis de llengua i literatura catalanes des del començament de la seva formació, que es va desenvolupar entre Nàpols i Barcelona. Es va doctorar amb una tesi sobre la producció narrativa de Llorenç Villalonga i, de fet, amb els seus treballs de traducció posteriors, va romandre molt lligada a Mallorca, perquè va traduir, a part del mateix Villalonga, al seu germà Miquel, autor de Miss Giacomini, Blai Bonet i Antoni Lluc-Ferrer. És autora i editora de diversos estudis sobre literatura catalana i ha realitzat dos reculls de ressenyes i contes fets amb la intenció de presentar i promoure una visió de conjunt d'autors de llengua catalana al públic italià. Així recordem el número monogràfic de la revista Ex-libris, de 1998, dedicada a autors traduïts a Itàlia, i Il mare tra noi, antologia de relats d'autors de llengua catalana, publicada per l'editorial Pironti de Nàpols l'any 2008. Durant molts anys ha estat membre de la junta de l'AISC (Associazione Italiana di Studi Catalani) i s'ocupa actualment d'un projecte de catalogació de literatura catalana, espanyola i hispanoamericana traduïda a l'italià al segle XX (CLECSI).

## Referències

* ↑ «Nancy De Benedetto». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Santa Maria de Gaià

Santa Maria de Gaià és una obra del municipi de Gaià (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de tres naus amb la façana principal orientada a ponent i amb un gran campanar de planta quadrada adossat al mur de tramuntana i que en la seva part baixa origina una de les naus laterals de l'església. Coberta a doble vessant, el carener és perpendicular a la façana on s'obra un òcul i s'organitza la façana amb una porta amb grans dovelles i coronada per un frontó triangular.

## Història

Els orígens de l'església de Santa Maria de Gaià, són tan antics com el mateix "Castrum Gailani" del s.X. No en queden restes d'aquesta primera edificació, però la documentació ens en parla. Durant el s.XII sabem que l'església de Gaia tenia com a sufragànies a Sant Miquel de Terradelles i a St. Esteve de Vilaramó. L'actual església fou bastida l'any 1694 en un moment de gran prosperitat en el camp català; a Gaia es construïren moltes masies i s'ampliaren d'altres en aquesta època.
Prop de l'església s'aixeca el gran casal barroc de la Rectoria, amb decoració d'esgrafiats a les façanes.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria de Gaià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
* ↑ «Església de Santa Maria de Gaià – Gaià / Bages». Catalunya Medieval. [Consulta: 23 desembre 2015].
# Collet de Terra Negra

El collet de Terra Negra és el coll on conflueixen els termes municipals de Caldes de Malavella, Tossa de Mar i Vidreres (La Selva) i Llagostera (Gironès). En un determinat punt, coincideixen alhora els quatre termes. Actualment, hom hi ha erigit una fita simbòlica. El Collet de Terra Negra (anomenat erròniament alguna vegada l'Atalaia o Talaia) és el punt nord-oest d'entrada a la vall de Tossa, mitjançant la carretera GI-681 i lloc de naixença de la Riera de Tossa. A Terra Negra es troba la Pedra del Pelegrí, una roca des d'on cada any, des de temps immemorial, el Pelegrí de Tossa es dirigeix als seus acompanyants exclamant per tres vegades el tradicional Ep! Ei! Hi som tots? abans d'abandonar el terme de Tossa en direcció a Santa Coloma de Farners.

## Referències

* ↑ «Collet de Terra Negra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Salvi Gascons i Bassas: "Tossa i el seu Pelegrí". Ed. Selecta, Barcelona, 1982
# Hans Michael Beuerle

Hans Michael Beuerle (* 15 de juny de 1941 en Berlin; † 15 de gener de 2015 in Friburg de Brisgòvia) va ser un director de cor i d'orquestra alemany.

## Vida

El pare de Beuerle era el músic d'esglèsia Herbert Beuerle. Les primeres influències musicals a casa dels seus pares van ser principalment a través de la música barroca, tant vocal i com instrumental. Durant el batxillerat a Frankfurt va estudiar violí i música de cambra al Hoch’sche Konservatorium. Va continuar els seus estudis a l'Escola Superior de Música de Frankfurt, graduant-se en violí i direcció. A la Goethe-Universität va estudiar musicologia, germanística i filosofia. Obtingué el doctorat l'any 1975 amb una tesi sobre les composicions a cappella de Johannes Brahms tutelada pel professor Ludwig Fischer.
Durant els seus estudis a Frankfurt va assumir el 1966 la direcció d'un cor d'estudiants, que acabà convertint-se en el Kammerchor Frankfurt. El 1973 començà a impartir classes com a assistent a l'Escola Superior de Música de Trossingen, i el 1977 es va convertir en catedràtic de l'Escola Superior de Música de Karlsruhe. Des del 1980 fins a la seua jubilació el 2006 va ser catedràtic de direcció coral i orquestral a l'Escola Superior de Música de Friburg de Brisgòvia.
Adicionalment va ser director artístic del Freiburger Bachchor i del Freiburger Bachorchester des del 1983 fins a la seua mort.
El Kammerchor Frankfurt canvià la seua seu el 1991, passant a anomenarse Anton-Webern-Chor Freiburg i convertint-se en un ensemble vocal professional.
Beuerle va morir en gener de 2015 als 73 anys, després d'una neumonia severa que es va desenvolupar durant la fase d'assajos per a una interpretació de l'Oratori de Nadal de Johann Sebastian Bach que acabaria sent la seua última actuació.

## Distincions honorífiques

* 2011: Verdienstkreuz am Bande de la República Federal d'Alemanya

## Referències

* ↑ Der Dirigent Hans Michael Beuerle ist tot, Badische Zeitung, 16. Januar 2015.

## Bibliografia

* Walter Habel (editor): Wer ist wer?, volum 29. Schmidt-Römhild, 1990.

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2018-07-17 a Wayback Machine. en la web de l'Anton-Webern-Chor Freiburg
* Biografia en la web del Freiburger Bachchor