OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# International Commerce Centre

Internacional Commerce Center és un gratacel acabat el 2010 a Kowloon, Hong Kong. Forma part del complex Union Square i el nom formal del gratacel és Union Square Phase 7 Supera en altura al 2 International Finance Center, actual edifici més alt de la ciutat. Compta amb una altura total de 484 metres i 118 plantes. En el moment del seu acabament va esdevenir el segon gratacel més alt de Xinesa, per darrere del Shanghai World Financial Center, en Shangai, i en el cinquè del planeta.
El gratacel compta amb un hotel de superluxe de la cadena Ritz-Carlton en les últimes 15 plantes, convertint-se en l'hotel més alt del món.

## Galeria

* 25 de febrer de 2007.
* ICC en construcció a 31 de març de 2007.
* ICC en construcció a 16 de juliol de 2007.

## Enllaços externs

* Informació d'Emporis
* skyscrapercity
* web oficial

## Referències

* ↑ «International Commerce Centre - SkyscraperPage.com». [Consulta: 3 octubre 2007].
* ↑ «International Commerce Centre - www.shkp-icc.com - developer». [Consulta: 3 octubre 2007].
* ↑ http://skyscrapercenter.com/hong-kong/international-commerce-centre/137/ [consulta: 26 d'agost de 2014]
# Bend Over And Pray The Lord

Bend Over And Pray The Lord és l'àlbum de la banda Lordi. Va ser gravat el 1997 però no publicat fins a la primavera de 2012.

## Llista de Cançons

* Get Heavy
* Playing The Devil (Bend Over and Pray the Lord)
* Cyberundertaker
* Steamroller
* Almost Human
* Idol
* Paint In Blood
* Death Suits You Fine
* I Am The Leviathan
* Take Me To Your Leader
* Monstermotorhellmachine
* With Love And Sledgehammer
* The Dead Are The Family
* White Lightning Moonshine

## Referències

* ↑ «Lordi julkaisee arkistojen aarteita» (en finès). soundi.fi, 10-12-2012. [Consulta: 29 novembre 2014].
# Bez nazvaniya

Bez nazvaniya (rus: Без названия, català: Intitulat) és el cinquè disc del músic rus Nikolai Noskov, aparegut l'any 2012. L'àlbum va ser gravat a Alemanya estudi productor de platí Horst Schnebel. L'enregistrament es va dur a dos membres del grup De-Phazz. Per primera vegada en la gravació van participar Quartet Magnetic Fantasy, que ell va crear.

## Llista de cançons

* Без названия (Intitulat) — 4:09
* Озёра (llacs) — 5:09
* Ночь (Nit) — 4:41
* Я был один (Estava sol) — 4:06
* Исповедь (Confessió) — 4:24
* Мёд (Mel) — 4:16

## Referències

* ↑ «Николай Носков записывает «промежуточный» альбом». Newsmuz.ru.
* ↑ «Николай Носков сделал «Альбом без названия» с «Медом»». InterMedia.
* ↑ «Дорогами России». Profile. Arxivat de l'original el 2016-08-07. [Consulta: 23 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Творчество Arxivat 2016-08-29 a Wayback Machine.
# Bernat de Puigcercós

Bernat de Puigcercós (O.P.) (...Girona - 1342) fou un dominic català que visqué al s. XIV. Fou Inquisidor general de la Corona d'Aragó.
Ens ha arribat d'ell un petit tractat en llatí anomenat Quaestio disputata de licitudine contractus emptionis et venditionis censualis cum conditione revenditionis (Qüestió disputada sobre la licitud del contracte de compravenda de censals amb condició de reventa). Aquesta obra fou transcrita i editada per Josep Hernando i Delgado a partir del manuscrit nº 42 del Monestir de Sant Cugat del Vallès, que es troba a l'Arxiu de la Corona d'Aragó. En aquest tractat defensa la licitud dels censals i dels violaris, que serien els drets a percebre una renda a canvi d'una quantitat de diners, un altre tema molt debatut en la canonística medieval.
Aquesta obreta influí decisivament la postura favorable del franciscà Francesc Eiximenis a la licitud dels censals i violaris al seu Tractat d'usura.

## Referències

* ↑ Robles, L. "Bernardo de Puigcercós OP, Economía y moral en la Edad Media". Lizargas, 2. 1970. Pp. 86, 124. (castellà)
* ↑ Michael A. Vargas. Taming a Brood of Vipers: Conflict and Change in Fourteenth-Century Dominican Convents. BRILL, 10 març 2011, p. 53–. ISBN 90-04-20315-X.
* ↑ Quaestio disputata de licitudine contractus emptionis et venditionis censualis cum conditione revenditionis. Bernat de Puigcercós. O.P. Introducció, transcripció i notes per Josep Hernando. Universitat de Barcelona Pp. 9-87. (castellà)
* ↑ Hernando i Delgado, Josep. “El Tractat d'usura de Francesc Eiximenis”. AST, 57-58 (1984-1985). Pp. 27 ss.
# Biodiversitat i conservació del medi a les Illes Balears

La biodiversitat i conservació del medi a les Illes Balears és el medi ambient, la biodiversitat i els esforços que es fan per a mantenir-los de la millor manera possible a les illes Balears.

## Influència de la insularitat sobre la fauna i la flora balear

S'ha de saber que fa uns sis milions d'anys les Illes Balears varen estar connectades amb les terres veïnes per la baixada del nivell de la mar. Aquest fet ens pot fer entendre l'origen de la fauna i de la flora de les Illes Balears, ja que arribaren animals de terres que l'envoltaren.
Més tard el nivell de la mar va augmentar i es va formar l'[arxipèlag]. Aquest fet va fer que tant la flora com la fauna evolucionàs de forma diferent que com ho feien a les terres veïnes. De vegades l'[evolució] produïda ha estat tan significativa que s'han creat tant endemismes de fauna com de flora.

## Biodiversitat a les Illes Balears

Així com per la seva situació geogràfica s'han format nous endemismes tant de fauna com de flora, també cal esmentar que les Balears compten amb una important diversitat d'ecosistemes i diversitat paisatgística.
Això fa que aquesta biodiversitat sigui per a les Illes Balears un important patrimoni a conservar, perquè les actuacions humanes sobre medis fràgils han posat en perill la diversitat biològica. Fins i tot cal dir que algunes espècies han desaparegut.

## Conservació del medi i la preservació de la biodiversitat

La conscienciació de la societat illenca ha fet que les Administracions competents hagin pres mesures amb la finalitat de conservar la natura de les Balears.
A les Illes es disposa:
* D'un parc nacional.
** Parc Nacional de Cabrera
* Set parcs naturals.
** Parc natural de l'Albufera de Mallorca
** Parc natural de s'Allbufera des Grau, Illa d'en Colom i cap de Favàritx
** Parc natural de Mondragó
** Parc natural de sa Dragonera
** Parc natural de la Península de Llevant
** Parc natural des ses Salines d'Eivissa i Formentera
** Parc natural de Cala d'Hort, cap Llentrisca i sa Talaia
* Reserves naturals.
** Reserva natural de l'Albufereta
** Reserva de la Biosfera de Menorca
** Reserva natural de la Trapa
* Dos monuments naturals.
** Monument Natural de les Fonts Ufanes
** Monument Natural des Torrent de Pareis, del Gorg Blau i de Lluc
* Quatre reserves marines.
** Reserva marina de la Badia de Palma
** Reserva marina del Nord de Menorca
** Reserva marina dels Freus d'Eivissa i Formentera
** Reserva marina del Migjorn de Mallorca
Els llocs que estan més amenaçats són les coves, els avencs, la franja litoral, els illots i les zones prop de les muntanyes. La serra de Tramuntana i les zones humides són prioritàries en la seva conservació perquè en elles hi trobam una major biodiversitat.

## Referències

* ↑ Ciències de la naturalesa 1 ESO. Projecte la casa del Saber. Santillana.

## Enllaços externs

* http://www.batiburrillo.net/2010/06/26/la-conservacion-del-medio-ambiente.htm Arxivat 2010-06-29 a Wayback Machine.
* http://www.caib.es/sacmicrofront/contenido.do?idsite=69&lang=CA&cont=850
* http://www.webverd.com/espais.htm Arxivat 2010-04-10 a Wayback Machine.
# Haplochromis phenochilus

Haplochromis phenochilus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord del llac Malawi (Àfrica).

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Haplochromis piceatus

Haplochromis piceatus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Victòria (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Haplochromis petronius

Haplochromis petronius és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes present al llac George (Uganda). Els mascles poden assolir els 8,8 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H.R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985
# Mas del Totosaus

El Mas del Totosaus és un edifici de la ciutat de Reus situat al Camí de Riudoms número 64.

## Situació

Segons explica Ramon Amigó, el mas estava rodejat d'una finca molt gran. Era a la banda sud del camí de Riudoms, i els terrenys arribaven fins a la vora est de l'avinguda de Misericòrdia (avui dels Països Catalans), i per l'altra banda fins als darreres de la Fàbrica Bertran, gairebé fins al Passeig de Prim. Actualment tota la zona està urbanitzada i amb algunes naus industrials.

## Història

Aquest mas el va encarregar Josep Totosaus, casat amb Elvira Figueras, a l'arquitecte Pere Caselles cap a l'any 1900, després de comprar els terrenys. Josep Totosaus tenia una merceria al carrer del Metge Fortuny, un negoci que anava a més. Però l'any 1902 es va morir, i la seva dona va decidir tirar endavant amb la construcció del mas. Pere Caselles va dissenyar un mas de planta rectangular, amb soterrani, planta baixa i un pis amb una torre lateral, un projecte que no es va arribar a realitzar. El fill, Pere Totosaus, que era arquitecte encara que no tenia titulació a l'estat espanyol, va simplificar el projecte, definint un mas d'una sola planta i eliminant alguns elements modernistes que havia proposat Per Caselles, i la torre i el pis superior. Es va convertir en un mas d'estiueig per a la família.
Durant la guerra civil Pere Totosaus va ser perseguit per la FAI per les seves idees conservadores, tot i que era nacionalista català radical, i li van confiscar el mas, li van saquejar el domicili i li van destruir la seva biblioteca. El va recuperar a la postguerra, fins que a la seva mort, els hereus van vendre's els terrenys i finalment el mas. Quan el nou propietari va morir, el mas va quedar abandonat fins que l'Ajuntament de Reus el va comprar, el va rehabilitar i el destina a un nou Servei d'Atenció i Orientació a les Famílies (SOAF).
La rehabilitació ha consistit en assegurar l'estructura de l'edifici i adequar els seus punts d'accés a tota mena d'usuaris. S'han restaurat també els paviments, la fusteria i les façanes, respectant l'estructura dels murs i adaptant l'interior als nus usos al que es destina.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 595. ISBN 8486387655.
* ↑ Amorós, Xavier. "Els noucentistes reusencs que he conegut" A: El noucentisme a Reus: ideologia i literatura. Reus: Centre de Lectura, 2002. Pàg. 21-22. ISBN 848787343X
* ↑ Pérez, Mònica. «Los secretos del Mas Totosaus de Reus, al descubierto». diaridetarragona.com. Diari de Tarragona. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ Amorós, Xavier. "Temps estranys I" A: Obra completa III. Reus: l'Ajuntament, 2009. Pàg. 506. ISBN 9788489688353
* ↑ «L'Ajuntament culmina la rehabilitació patrimonial del Mas Totosaus». Notes de premsa. Ajuntament de Reus. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ «L'Ajuntament de Reus finalitza les obres de rehabilitació del Mas Totosaus». diarimes.com. Diari Mes. [Consulta: 12 octubre 2023].
# Ein Guedi

Ein Guedi (en hebreu עין גדי) és un oasi situat a Israel en la ribera oest de la Mar Morta, prop de Masada i de les coves de Qumran. La aridesa i la calor extrema prevalen en aquesta regió desèrtica durant la major part de l'any. Les deus perennes d'aigua potable (ein significa "font") que flueixen des dels alts cingles del Desert de Judea han fet possibles l'assentament i l'agricultura des de temps antics. Les seves coordenades són 31° 27′ N, 35° 23′ E﻿ / ﻿31.450°N,35.383°E﻿ / 31.450; 35.383.
Ein Guedi és esmentat en moltes fonts històriques i s'esmenta diverses vegades en escriptures bíbliques, per exemple, en el Càntic dels Càntics (en hebreu שִׁיר הַשִּׁירִים, Shir Hashirim): "Ram de flors a les vinyes d'En-Guedi és el meu estimat per a mi." (Càntic dels Càntics 1:14). David es va amagar de Saúl en les seves coves: "Quan Saúl va tornar de perseguir als filisteus, el van avisar: «David està en el desert d'En-Guedi»." (I Samuel, 24:1).
S'han descobert abundants troballes en les excavacions arqueològiques realitzades a partir de 1960, que han permès esbossar la llarga història d'aquest singular indret.
A l'àrea existeix un qibuts fundat en 1956, que forma part del Consell Regional de Tamar i que està situat a un quilòmetre de l'oasi, ofereix diverses atraccions turístiques i aprofita el clima local i l'abundància d'aigua mineral natural per conrear productes fora d'estació. Abans de la fundació del qibuts, l'àrea de Ein Guedi no havia estat habitada permanentment des de feia 500 anys.

## Parc Nacional Ein Gedi

El Parc Nacional d'Ein Guedi va ser creat en 1972 i és una de les reserves naturals més importants d'Israel. El parc se situa a la frontera aquest del desert de Judea, en la costa de la Mar Morta, i cobreix una àrea de 6.250 acres (25 km²).
Al Parc Nacional Ein Guedi flueixen dos torrents amb aigua pura al llarg de tot l'any, Nahal David (rierol de David) i Nahal Arugot (rierol de Arugot). Els torrents de Shulamit i d'Ein Guedi també flueixen en la reserva. Junts, les deus generen aproximadament tres milions de metres cúbics d'aigua per any, gran part de la qual es fa servir per l'agricultura, o es envasada pel consum directe.
El parc és un santuari natural per a molts tipus d'espècies vegetals i animals. La vegetació inclou plantes i arbres de regions tropicals, desèrtiques, mediterrànies i d'estepes, tals com acàcies, ginjolers, i pollancres. Existeixen moltes espècies diferents d'aus residents, a les quals s'afegeixen més de 200 espècies durant els períodes de la migració a la regió.
En l'estiu de 2005, gairebé dos terços de l'oasi es van incendiar després que a un turista li caigués un cigarret encès sobre la vegetació seca del parc.

## Enllaços externs

* Wikimedia Commons acull una categoría multimèdia sobre Ein Guedi.
* Israel Nature & National Parks Protection Authority (anglès)
* Imatges de la sinagoga d'Ein Guedi (anglès)
# El Clarín

El Clarín va ser una revista taurina editada per l'Editorial Carceller entre 1922 i 1934. Editada a la Ciutat de València i en castellà, el primer número va aparèixer el 18 de març de 1922, amb el subtítol de semanario taurino defensor de la verdad. Constava de 8 pàgines, incloent text, dibuix i fotografia. Durant tota la seua trajectòria va rebre acusacions de donar tractes de favor a alguns toreros en les seues cròniques a canvi de publicitat o diners.
El seu preu era de 10 cèntims de pesseta, venent 6.000 exemplars del primer número en dos hores. En 1924 va augmentar el preu a 15 cèntims, provocant una caiguda de vendes. Amb la incorporació de publicitat va baixar de nou el preu, arribant a vendes mitjanes de més de 20.000 exemplars, i superant els 25.000 a mitjans de la dècada de 1920, fet que li va valdre ser la revista líder del sector per davant de Reclam, l'altra gran revista valenciana de toreig.
En 1926 tenia agents de venda a Espanya, sud de França, nord d'Àfrica i Amèrica. L'èxit del setmanari va fer que en 1924 Carceller traslladara l'editorial a un local de 400 metres quadrats al carrer Doctor Moliner de València, encara que sols tres anys abans, en 1921, haguera adquirit una impremta al carrer de la Unió Ferroviària. El local de Doctor Moliner seria ampliat en 1926, i en 1927 adquireix una màquina impressora alemanya per valor de 52.000 pessetes per a imprimir exemplars de la revista, que se situava en unes xifres de 22.000 exemplars impresos. A més dels números ordinaris, publicava números mensuals de 32 pàgines a un preu de 60 cèntims, i almanacs anuals a preu d'una pesseta, amb làmines a color.
La redacció estava composta pel mateix Carceller, Micó i Eladio Miragaya com a redactor en cap. Este últim abandonaria la publicació en 1934, sent substituït pel madrileny Alberto Escobar, fundador de La Verdad Taurina, que en maig de 1935 compraria la capçalera quan Vicent Miguel Carceller abandonara el negoci editorial per a dedicar-se al teatre i cinema.

## Bibliografia

* Laguna Platero, Antonio. Carceller, el éxito trágico del editor de La Traca (en castellà). València: El Nadir, 2015, p. 195. ISBN 978-84-92890-94-1.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Laguna Platero, 2015, p. 118.
* 1 2 3 Laguna Platero, 2015, p. 119.
* 1 2 3 Laguna Platero, 2015, p. 121.
* 1 2 Laguna Platero, 2015, p. 120.
* ↑ Laguna Platero, 2015, p. 122.
* ↑ Laguna Platero, 2015, p. 134-135.
# El doble

El doble (en rus: Двойник) és la segona novel·la de Fiódor Dostoievski, escrita l'any 1846, poc després de Pobra gent. Aquesta novel·la no va tenir una gran acollida entre el públic rus pel fet que la veien com un intent mal aconseguit de copiar Gógol, ja que ambdós tractaven el tema d'un funcionari públic colpejat per la maquinària de l'estat i l'alta societat. Com sol succeir amb els grans escriptors, no es va valorar en la seva mesura el tractament psicològic que abordava l'autor. El 1861, revisaria l'obra i faria una nova versió que integraria dins les seves Obres completes del 1866.
En El doble Dostoievski descriu la vida d'un funcionari de l'estat, Yakov Petrovich Goliadkin, que, en ser rebutjat en un dinar que oferia el seu cap per l'aniversari de la seva filla, la seva personalitat es "parteix" i enfronta una despietada lluita interna que enfronta a un (super) Goliadkin amb la realitat, amb el Goliadkin de carn i ossos.
Principalment l'obra del doble conté aspectes burocràtics, existencialistes i, especialment, s'aborda el tema de la llibertat en un to irònic i malvat, fins i tot la seva contrapart al doble no és més que la seva llibertat manifestada en el desig, el desenfrenament, l'engany i altres barbaritats, i al voltant del desenvolupament de l'obra es veu manifestat com l'individu és condemnat, no pels seus actes, sinó pels altres, en aquest cas pel doble.

## Referències

* ↑ Fedor Dostoïevski. Le Double, Actes Sudnot, Col. Babel, 1998. Nota del traductor André Markowicz, p. 279-280
# El diable i jo

El diable i jo (original: Angel on My Shoulder) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Archie Mayo, estrenada el 1946. Ha estat doblada al català.

## Argument

Mort quan surt de la presó pel seu vell còmplice Smiley Williams, el gàngster Eddie Kagle es troba a l'infern. Allà, accepta la proposició de Nick, un agent del diable, per tornar a la terra a la pell del jutge Fredrick Parker, el seu sòsia. Però mentre és inicialment incitat a venjar-se de Smiley i a seguir les instruccions de Nick, Eddie es transforma sota l'aspecte del jutge, enamorant-se de passada de Barbara Foster, la promesa d'aquest...

## Repartiment

* Paul Muni: Eddie Kagle / Jutge Fredrick Parker
* Anne Baxter: Barbara Foster
* Claude Rains: Nick
* Onslow Stevens: Dr. Matt Higgins
* George Cleveland: Albert
* Erskine Sanford: El pastor
* Marion Martin: Sra. Bentley
* Hardie Albright: Smiley Williams
* James Flavin: Bellamy
* James Dundee: Un gàngster
I, entre els actors que no surten als crèdits:
* Noble Johnson: Un agent de l'infern
* George Meeker: M. Bentley
* Sarah Padden: Agatha

## Referències

* ↑ esadir.cat. El diable i jo. esadir.cat.
* ↑ (en anglès) The New York Times.
# El diable a les quatre

El diable a les quatre (títol original en anglès: The Devil at 4 O'Clock) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Mervyn LeRoy, estrenada el 1961. Ha estat doblada al català.

## Argument

A l'illa volcànica polinèsica francesa (fictícia) de Talua, el pare Matthew Doonan ha caigut en desgràcia amb el governador i els habitants, per haver afavorit la construcció d'un hospital de nens, al peu del volcà, per tal de cuidar la lepra (assumpte prohibit) de la qual són atesos. Ha de cedir aviat el lloc al seu successor, el pare Joseph Perreau. Però quan el volcà es desperta i l'evacuació de l'illa comença, el pare Doonan torna una última vegada a la leproseria, per tal d'intentar salvar els nens i el personal de l'hospital. No volent ningú acompanyar-lo, aconsegueix tanmateix acomiadar tres presidiaris fugitius (amb l'esperança per a ells d'una rebaixa de pena), Harry, Charlie i Marcel. Tallada l'única carretera d'accés, l'únic mitjà per a ells de tornar és un paracaigudes...

## Repartiment

* Spencer Tracy: El pare Matthew Doonan
* Frank Sinatra: Harry
* Kerwin Mathews: El pare Joseph Perreau
* Jean-Pierre Aumont: Jacques
* Grégoire Aslan: Marcel
* Alexander Scourby: El governador
* Barbara Luna: Camille
* Cathy Lewis: La infermera en cap
* Bernie Hamilton: Charlie
* Martin Brandt: El Doctor Wexler
* Lou Merrill: Aristide Giraud
* Marcel Dalio: Gaston
* Tom Middleton: Paul, el copilot
* Ann Duggan: Clarisse
* Louis Mercier: El caporal
* Michèle Montau: Margot
* Eugene Borden: un ciutadà

## Crítica

"Atractiu film, un dels precursors del cinema catastrofista. Un volcà amenaça un hospital infantil. Tracy està molt bé, com sempre. Molt entretinguda

## Referències

* ↑ esadir.cat. El diable a les quatre. esadir.cat.
* ↑ «The devil at four o'clock». The New York Times.
* ↑ Morales, Fernando. El País. . El País.