OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Santa Maria de les Garrigues

Casa Santa Maria de les Garrigues és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat de caràcter rural format per planta baixa i dos pisos. És de planta rectangular amb teulada a doble vessant i carener paral·lel a la façana principal. Aparell de carreus regulars ben alineats en filades. Presenta obertures a la façana disposades regularment. Llindes de pedra (la de la porta principal té la inscripció de 1703, any de reformes en l'estructura general de l'edificació) a les obertures de planta baixa i primer pis. La segona planta, sota teulada, mostra marcs en fusta original i aparell exterior arrebossat amb argila.

## Història

Fou documentada des del segle xi una antiga església romànica (Santa Maria de les Garrigues o de Vilosiu) que fou ensorrada i parcialment aprofitada per a construir-hi la casa actual cap a la fi de l'edat mitjana. L'any 1703 va haver-hi una important remodelació i reestructuració de l'edifici. Va tornar-se a retocar ja en ple segle xx. Històricament ha estat el centre de l'antiga parròquia de Vilosiu i dels masos propers i, per tradició oral, una de les cases més riques i importants de la zona. Va estar habitada regularment fins a començament de la dècada dels anys 70 d'aquest segle.

## Referències

* 1 2 «Casa Santa Maria de les Garrigues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].

### Bibliografia

* BURON, V; Inventari d'esglésies. El Berguedà
# Ħal Qormi

Ħal Qormi, també anomenada Qormi o Città Pinto, és una ciutat de Malta, situada en una zona propera a la capital. En el cens de 2005 tenia 16576 habitants, cosa que la fa la tercera ciutat més poblada del país, amb una superfície de 5,0 km².
El 1743 fou elevada a la categoria de ciutat pel Gran Mestre Manuel Pinto da Fonseca, d'aquí deu el seu sobrenom i també l'escut, inspirat en el del Mestre, amb cinc llunes creixents de gules.
La ciutat compta amb dues esglésies, una dedicada a Sant Jordi i l'altra dedicada a Sant Sebastià.

## Enllaços externs

* Consell municipal de Qormi Arxivat 2008-08-14 a Wayback Machine.
# Portada/efemèride setembre 16

Lauren Bacall
« 15 de setembre · 16 de setembre · 17 de setembre »
# Portada/efemèride setembre 21

Equip del Barça que va guanyar el Campionat de Catalunya de 1929.
« 20 de setembre · 21 de setembre · 22 de setembre »
# Castell de Montbui (muntanya)

La muntanya del Castell de Montbui és en el terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental, en territori del poble de Bigues.
Està situada al nord-oest del terme municipal, a ponent de Bigues i al sud-est de Sant Feliu de Codines, poble prop del qual es troba. El nom primigeni era, simplement, Montbui, però amb el pas del temps ha agafat el nom del castell que conté en el seu cim.
A part del castell, hi ha també l'església romànica de Sant Mateu de Montbui. Conté el vèrtex geodèsic 289113001.
# Plaça de la Pau (Amposta)

La plaça de la Pau és una plaça d'Amposta.

## Descripció

La plaça de la Pau és rectangular irregular i està situada prop de l'Ebre, a l'inici de l'avinguda de Sant Jaume. Hi conflueixen diversos carrers (de Sant Joan, de Corsini, de Jaume I, de Carles I, de Larraix i d'Europa).
El seu punt central, el que li dona la fesomia més característica, és la superfícies sobrealçada, situada més o menys al mig, de planta corba, allargada i irregular, uns 0,50m. sobre el nivell de la calçada i de la vorera circumdant, voltada per franges d'herba, amb arbres i plantes.
A l'extrem més ample d'aquesta superfície hi ha una font circular (als plànols apareix al mig exacte), voltada per un petit reixat metàl·lic. Al mig de la font i damunt d'un pedestal rectangular prismàtic d'un metre d'alçada s'aixeca l'estàtua d'una dona camperola o "Arrossera de l'Ebre", que recull arròs, recolzant gairebé un genoll a terra. Obra feta de pedra, és d'una mida una mica més gran que la natural, d'Innocenci Soriano-Montagut, ni molt detallista ni molt esquemàtica. Té una gran força, no exempta de delicadesa.

## Història

Anteriorment, al solar ocupat per la plaça de la Pau hi havia uns sequers d'arròs i, a la vora del riu, es trobava la primera resclosa de l'antic canal de navegació Amposta-Sant Carles de la Ràpita, precisament la que connectava directament amb el riu.

## Referències

* ↑ «Plaça de la Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Casal de Cervera

El Casal de Cervera és un edifici noucentista de Cervera (Segarra) fundat el 1925, obra de l'arquitecte Joaquim Vilaseca i Rivera. Està inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici precedit per la petita plaça de Santa Anna, a la que s'obren dues portes amb escalonada. Quatre columnes de fust llis, molt esveltes, suporten la terrassa de la primera planta. També a la planta baixa, que està dedicada a bar i cinema, hi ha un gran finestral. A la planta superior hi ha la terrassa, a la que es surt per cinc portes, tres d'arc de mig punt a la part central i una a cada costat amb un frontó suportat per mènsules. A sobre presenta motllures rectangulars.
Remata la construcció una gran cornisa i una balustrada superior.

## Referències

* ↑ «Casal de Cervera». Catalunya.com. Arxivat de l'original el 2023-11-19. [Consulta: 19 novembre 2023].
* 1 2 3 «Casal de Cervera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Carna (Hèbrides)

Càrna (pronunciat [kʰaːrˠnə] en gaèlic) és una petita illa de les Hèbrides Interiors, situada al nord-oest d'Escòcia. Es troba al Loch Sunart, enfront de la península Ardnamurchan i just a l'oest de l'illa d'Oronsay.
# Portell de la Costa

El Portell de la Costa és un portell que es troba a l'extrem sud de la Serra de Son Torrella, a la Serra de Tramuntana de Mallorca. Es troba a 933 m d'altitud i permet el pas de la Vall de Sóller a la Coma de Son Torrella. Està a la frontera dels termes municipals de Fornalutx i Escorca. El camí que hi accedeix des de la Vall de Sóller, que rep el nom de camí de na Martorella o de sa Costa, parteix de la carretera de Monnàber i passa vora la font de na Martorella

## Referències

* ↑ Mallorca Altiva. Jesús García i Pastor. Palma, 1995. p. 127.
# Portella d'Orlú

La Portella d'Orlú és una collada de muntanya situada a 2.278,6 metres d'altitud del límit dels termes comunals de Formiguera, de la comarca del Capcir, a la Catalunya del Nord i d'Orlun, del País de Foix, al Llenguadoc occità.
Rep el nom de portella perquè situada al peu d'unes formacions rocoses, on s'obre com una porta. Està situada a la zona nord-oest del terme de Font-rabiosa i al nord-est del d'Orlun. És al nord-est del Coll de Terrers i al sud-oest del Pic de Baixollada.

## Referències

* ↑ La Portella d'Orlú en els ortofotomapes de l'IGN
# Portrait of Hell

Portrait of Hell (地獄変, Jigoku-hen) és una pel·lícula jidaigeki (drama d'època) japonesa de 1969 dirigida per Shiro Toyoda i protagonitzada per Tatsuya Nakadai i Kinnosuke Nakamura. Es basa en el relat curt de 1918 Hell Screen de l'escriptor Ryūnosuke Akutagawa.

## Argument

La història, ambientada en l'era Heian, representa el conflicte entre el pintor coreà Yoshihide (Tatsuya Nakadai) i el seu patró japonès, el cruel i egoista daimyo Hosokawa (Kinnosuke Nakamura).
Horikawa exigeix que Yoshihide decori les parets del seu nou temple amb una imatge de Buda, però Yoshihide es nega, insistint que no pot pintar el que no veu. En el regne de Hosokawa, Yoshihide no pot veure res més que el patiment dels camperols. Crea diverses imatges espantoses que semblen tenir algun tipus de poder màgic (per exemple, una pintura d'un home mort pels soldats de Hosokawa al principi de la pel·lícula desprèn la pudor d'un cadàver podrit.) Tots aquests horroritzen Horikawa, i ell exigeix que les pintures siguin destruïdes.
Al final, Yoshihide demana que se li permeti representar l'infern en una pantalla per a la paret del temple, i Horikawa està d'acord. Yoshihide només demana que pinti un element en el centre de la seva pintura: un carro ardent amb Horikawa en ell. Hosokawa està d'acord amb això, però per proporcionar un model per a l'escena, té a la filla de Yoshihide, Yoshika (Yoko Naito), encadenada al carro. Yoshihide mira amb horror mentre la seva filla és cremada viva, abans de continuar pintant la seva obra mestra.
Abans que es publiqui la pintura completada, Yoshihide es penja. Quan Hosokawa mira la pantalla, s'horroritza en veure's retratat a l'infern. El clímax de la pel·lícula és lleugerament vague, però el públic és dut a creure que Horikawa queda atrapat en el seu propi infern privat a través del poder del retrat.

## Repartiment

* Yoko Naito en el paper de Yoshika
* Tatsuya Nakadai en el paper de Yoshihide
* Kinnosuke Nakamura en el paper de Hosokawa

## Referències

* ↑ «Portrait of Hell». FilmAffinity. [Consulta: 27 novembre 2016].
* ↑ «Portrait of Hell». MUBI. [Consulta: 27 novembre 2016].
* ↑ «地獄» (en japonés). Japanese Movie Database. [Consulta: 27 novembre 2016].
* ↑ Stuart Galbraith IV. The Toho Studios Story: A History and Complete Filmography. Scarecrow Press, 16 de maig de 2008, p. 259. ISBN 978-1-4616-7374-3.
* ↑ «Portrait of Hell (1969)». Toho Kingdom, 01-09-2008. [Consulta: 27 novembre 2016].
* ↑ Jigokuhen a Internet Movie Database (anglès)
# Prat Parcerís

El prat Parcerís és un prat alpí del vessant meridional del Serrat de la Sella situat al sud-oest de la Roca de Migdia, dins el terme del poble de La Coma, al municipi de La Coma i la Pedra (Solsonès).

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Polipèptid inhibidor gàstric

El polipèptid inhibidor gàstric (habitualment abreviat com a GIP, de l'anglès Gastric inhibitory polypeptide), o pèptid inhibidor gàstric, també conegut com a polipèptid insulinotròpic dependent de la glucosa (també abreujat com GIP), és una hormona inhibidora de la família de les secretines. Tot i que és un inhibidor feble de la secreció d'àcid gàstric, la seva funció principal és estimular la secreció d'insulina.
El GIP, juntament amb el pèptid similar al glucagó tipus 1 (GLP-1), pertany a una classe de molècules anomenades incretines.

## Referències

* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000159224 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000014351 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Glucagon-like peptide 1(GLP-1) in biology and pathology». Diabetes/Metabolism Research and Reviews, 21, 2, 2005, pàg. 91–117. DOI: 10.1002/dmrr.538. PMID: 15759282.
* ↑ «Discovery of gastric inhibitory polypeptide and its subsequent fate: Personal reflections». Journal of Diabetes Investigation, 7 Suppl 1, 2016, pàg. 4–7. DOI: 10.1111/jdi.12480. PMC: 4854497. PMID: 27186348.
* ↑ «Overview of incretin hormones». Hormone and Metabolic Research, 36, 11–12, 2004, pàg. 742–6. DOI: 10.1055/s-2004-826157. PMID: 15655702.
# Ruta Artà - Lluc

El GR-222 o ruta Artà-Lluc és el segon sender de gran recorregut de l'illa de Mallorca (Illes Balears), creat pel Consell Insular de Mallorca i homologat provisionalment per la Federación Española de Montañismo y Escalada. Té tan sols 54,3 km oberts i senyalitzats, dels 134 prevists, que han d'enllaçar les serres de Llevant amb la Serra de Tramuntana, a través del Pla de Mallorca. Els trams oberts i senyalitzats corresponen a part de l'etapa 1 entre el Coll des Racó i Cala Estreta, part de l'etapa 2, entre S'Arenalet i Betlem, part de l'etapa 3 entre la Betlem i les Cases de Son Serra de Marina i de l'etapa 5 entre Inca i Caimari i entre el Mirador de ses Rotes i Lluc, a més de la variant entre la Colònia de Sant Pere i Ca'n Picafort.

## Referències

* ↑ «Ruta Artà-Lluc GR 222. Què és la Ruta Artà-Lluc GR 222?». Pedra en sec i senderisme. Consell de Mallorca. [Consulta: 10 novembre 2016].
* ↑ «GR222. Rutas de gran recorrido, de Llevant a Tramuntana». Diario de Mallorca, 19-03-2015 [Consulta: 10 novembre 2016].
# Pans & Company

Pans & Company és una companyia de menjar ràpid del sector dels entrepans. La marca ofereix menjar mediterrani amb un servei ràpid. Forma part de The Eat Out Group que compta amb Bocatta, FresCo, Rib's, Burger King, Abbasid Döner Kebab, Krunch i Dehesa Santa Maria. Pans & Company és una cadena de restauració ràpida que ofereix una àmplia varietat de tipus de pans i combinacions d'ingredients. També ofereix amanides, diferents tipus de patates fregides, pastes variades, cafès, refrescos, etc.

## Història

Inicia la seva història a Barcelona l'any 1991, amb l'objectiu de transformar un producte tan típicament català com l'entrepà de pa amb tomàquet en un producte de menjar ràpid. L'any 2003 es crea el grup Eat out, que engloba des de llavors totes les marques del restaurant. El 2005, Pans & Company renova tant la seva imatge corporativa com la seva proposta gastronòmica, que qualifica com menjar ràpid a la carta. Redissenya el seu logotip i renova la seva imatge.

## Referències

* ↑ Pans & Company inaugura un nou restaurant a Barcelona

## Enllaços externs

* Pans & Company - Lloc web oficial
# Wood Lake (Nebraska)

Wood Lake és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 72 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wood Lake tenia 72 habitants, 36 habitatges, i 24 famílies. La densitat de població era de 86,9 habitants per km².
Dels 36 habitatges en un 25% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,1% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 30,6% no eren unitats familiars. En el 30,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 25% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,4% tenia menys de 18 anys, un 1,4% entre 18 i 24, un 16,7% entre 25 i 44, un 27,8% de 45 a 60 i un 34,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 59 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.375 $ i la renda mediana per família de 28.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.083 $ mentre que les dones 38.750 $. La renda per capita de la població era de 15.063 $. Aproximadament el 46,4% de les famílies i el 44,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wood Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wood Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Enrique Paternina

Enrique Paternina (Logronyo, 1866-1910) fou un pintor espanyol.
Va estudiar a la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando de Madrid. El 1887 va viatjar a Itàlia, va recórrer el país i es va instal·lar a la capital. Un any més tard es va incorporar a l'Associació Artística Internacional de Roma. La seva obra més cèlebre, La visita de la mare, va guanyar la medalla de segona classe a l'Exposició Nacional de Belles Arts (Madrid) de 1892, i també el mateix guardó a l'Exposició Artística de Bilbao d'aquell any. Es va presentar a la III Exposició de Belles Arts i Indústries Artístiques de Barcelona el 1896, en la qual també va participar Picasso amb La Primera Comunió. La seva obra es va centrar en la temàtica social, sense menystenir el paisatge i el gènere costumista.

## Referències

* ↑ Ddaa. Ciència i caritat al descobert. Barcelona: Museu Picasso, 2010 (Col·lecció Focus). DL B-43956-2010. ISBN 978-84-9850-277-0.
# Empidonax

Empidonax és un gènere d'ocells de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per 15 espècies:
* Empidonax virescens - mosquer verdós.
* Empidonax flaviventris - mosquer ventregroc.
* Empidonax flavescens - mosquer groguenc.
* Empidonax difficilis - mosquer del Pacífic.
* Empidonax occidentalis - mosquer dels barrancs.
* Empidonax albigularis - mosquer gorjablanc.
* Empidonax traillii - mosquer dels salzes.
* Empidonax alnorum - mosquer dels verns.
* Empidonax fulvifrons - mosquer pit-rogenc.
* Empidonax atriceps - mosquer capnegre.
* Empidonax wrightii - mosquer gris.
* Empidonax minimus - mosquer menut.
* Empidonax hammondii - mosquer de Hammond.
* Empidonax oberholseri - mosquer fosc.
* Empidonax affinis - mosquer dels pins.
# Pathankot

Pathankot (en panjabi: ਪਠਾਨਕੋਟ, en hindi: पठानकोट) és una ciutat i municipalitat del districte de Gurdaspur al Panjab.
Segurament formà part del regne de Dahmeri, que en temps ja històrics incloïa bona part de Gurdaspur i Kangra, i que tenia per capital a Nurpur a la regió de Kangra; Pathankot hauria estat un lloc de certa importància i el clan rajput dels pathània va agafar el nom de la ciutat. Des d'antigament va estar governada per rajputs entre els quals van destacar Raja Bakht Mai, que durant el seu regnat va traslladar la capital Dhameri i a lluitar per Sikandar Suri (1555) a Mankot; Bas Deo, que es va rebel·lar contra Akbar; Suraj Mal que es va rebel·lar contra Jahangir; i Jagat Singh que es va rebel·lar contra Shah Jahan i va acompanyar a Dara Sikoh a Kandahar. L'estat rajput de Pathankot fou ocupat per Ranjit Singh de Lahore el 1815. El 1849 va passar als britànics amb l'annexió del Panjab. El 1867 es va crear la municipalitat.

## Referències

* ↑ History of the Panjab Hill States By J. Hutchison, J.P. Vogel, Asian Educational Services, p. 213

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Aristànder

Aristànder és el nom dels següents personatges:
* Aristandre de Telmessos, endeví d'Alexandre el Gran
* Aristànder de Paros, escultor grec
# Cuxhaven

Cuxhaven és una ciutat i capital del districte de Cuxhaven a la Baixa Saxònia, Alemanya. La ciutat inclou el punt més septentrional de la Baixa Saxònia. Es troba a la costa del Mar del Nord i a la desembocadura del riu Elba al Mar de Wadden. Cuxhaven s'estén al llarg de 14 km d'est a oest i de 7 km de nord a sud. La ciutat té 49.093 habitants i és un destí turístic molt popular a la costa del Mar del Nord.
De 1394 a 1937 pertanyia a la ciutat hanseàtica d'Hamburg. El 1937, sota el règim nazi, Hamburg va haver de cedir Neuwerk i Cuxhaven a Prússia en aplicació de la Llei de l'àrea metropolitana d'Hamburg, excepte l'Amerikahafen (port d'Amèrica), que va quedar com un exclavament hamburguès. El 1961, després del Pacte de Cuxhaven Hamburg va cedir aquest exclavament a la Baixa Saxònia en bescanvi de l'illa de Neuwerk.

## Edificis d'interés

* Torre Friedrich Clemens Gerke. Torre de comunicacions de 230 metres d'alçària.
* Wasserturm. Dipòsit d'aigua.
* Schloss Ritzebüttel. Palau nobiliari.

## Referències

* ↑ «Cuxhaven». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Staatsvertrag mit dem Lande Niedersachsen über die Neuordnung der Rechtsverhältnisse in Cuxhaven und im Gebiet der Elbmündung vom 3. Oktober 1961» (en alemany). Hamburgisches Gesetz und verordnungsblatt (HmbGVBl), 1961, pàg. 317. (text de la llei d'Hamburg)
# Pans de Turquia

Els pans de Turquia més típics i comuns són francala, somun i tava ekmeği; i també existen els pans plans, especialment a les zones rurals o acompanyant les varietats de kebabs en els restaurants.

## Pans regulars
### Francala

El francala és el pa més comú a les ciutats i pobles de Turquia. El seu nom ve de l'Italià. Possiblement significa 'pa francès' i apareix en el Seyahatname (1680), d'Evliya Çelebi. A vegades, quan té una forma més allargada, semblant al pa baguette, se l'anomena baston francala o simplement baston ('bastó').

### Somun

El somun és un pa rodó, semblant a un hemisferi. La paraula té origen grec tot i que existeix en turc des d'abans del segle xv.

### Tava ekmeği

El seu nom significa 'pa de safata', ja que cada tava ekmeği s'enforna individualment en un motlle rectangular, o safata de pa. Al fons de la safata sempre s'hi col·loca una mica d'oli perquè el pa no s'hi enganxi.

## Pans plans

* Bazlama
* Lavaş - Versió turca de lavash. Fet a la planxa, no en un "tandoor", és més gruixut que la yufka i més prim que el pide.
* Pide
* Tandır ekmeği
* Yufka o "sac ekmeği"

## Pa de blat de moro

El mısır ekmeği, o 'pa de blat de moro', es fa amb farina de blat de moro i és tipic de la Regió de la Mar Negra; es menja especialment amb els plats de peix, com el hamsi tava.

## Referències

* ↑ http://www.tdk.gov.tr/index.php?option=com_gts&kelime=FRANCALA Arxivat 2015-01-29 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.nisanyansozluk.com/?k=francala&lnk=1
* ↑ http://www.tdk.gov.tr/index.php?option=com_gts&kelime=SOMUN Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.nisanyansozluk.com/?k=somun1&lnk=1

## Vegeu també

* Açma
* Bescuits a la cuina turca
* Gastronomia de Turquia
* Gözleme
* Pa de Vakfıkebir
* Ramazan pidesi
* Simit
# Pazuki

Pazuki o Bazukiyyun fou un grup tribal autònom kurd. Existien al segle xv i fins almenys el segle xvii.
Els Pazuki vivien a la frontera entre l'Imperi Otomà i Pèrsia, sota sobirania persa i s'havien separat de la tribu Suwaydi. Estaven dividits en dues branques Khalid-beghlu (establerta a les regions de Khnis, Malazgird i Uhkan al territori de Mush) i Sheker-beghlu (establerta a Bidlis). Eren feudataris dels emirs o prínceps de Bidlis. La primera branca fou fundada per Hysayn Ali Bek. El 1499 un descendent d'aquest va donar suport als safàvides.
A l'inici del segle xvi es van fer independents i es van aliar al sultà otomà Selim I (1512 a 1520), però aviat fou capturat pels perses i executat. Els Suwaydi es van apoderar de part de les seves terres. La família va conservar el poder tribal.
El sobirà en temps de Tahmasp I era Kilidj Beg, al que es va donar en feu Zagam, prop de Tblisi. Després els Pazuki van emigrar i es va unir a la tribu dels Donboli (Dumbuli) i va reconèixer la sobirania otomana, establint-se a Alashkert on es van multiplicar.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, V, 461
# Maria de la Mercè Goberna i Bulart

Maria de la Mercè Goberna i Bulart, religiosa y compositora que va prendre el nom de Maria del Sagrari quan va professar com a monja.

## Biografia

Filla del compositor Robert Goberna i Franchi (Barcelona, 1858-1934) i de Mercè Bulart i Capella.
Va realitzar estudis de piano i va professar com a religiosa a la Congregació de la Sagrada Família de Sabadell. Aquesta congregació pertanyia el Col·legi Sagrada Família, on el seu pare va exercir com a professor de música. Va escriure algunes composicions musicals que es conserven dins del Fons Robert Goberna de la Biblioteca de Catalunya.

## Obra

* La Verge bressant (1916)
* Trisagio a la Santísima Virgen (1920)
* Himno a la Sagrada Familia (1943)
* Himno a Maria Medianera de todas las gracias (1943). Lletra: Joaquim Torné Amenos, prevere.
* Padre Nuestro

## Homenatges

El seu pare li dedicà nombroses composicions, entre les quals destaquen Mercedes (1900), Contemplación (1901), Tot breçant (1902) i Vocació (1903). També el compositor Nadal Puig i Bellera li va dedicar l'obra Dols recort (1903)

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia de la Música. 3. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2000.
* ↑ Fons Robert Goberna de la Biblioteca de Catalunya.

## Enllaços externs

* Mercè Goberna dins l'exposició «Compondre en clau femenina», àmbit 1. Biblioteca de Catalunya, Sala d'Exposicions, 2024.