OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crisip de Capadòcia

Crisip de Capadòcia (en llatí Chrysippus, en grec antic Χρυσίππος "Khrysippos") va ser un famós escriptor eclesiàstic grec del segle v.
Tenia dos germans, Cosme i Gabriel, i junts van estudiar a Síria. Crisip va ser ordenat i després nomenat ecònom del monestir de Laures, prefecte de l'església de la Resurrecció i custodi de l'església de la Santa Creu, càrrec que va ocupar durant deu anys. Va escriure diverses obres sobre temes eclesiàstics que s'han perdut, excepte una Homilia de Sancta Deipara, de la que se'n conserva una versió llatina i alguns fragments d'una petita obra titulada Encomium Theodori Martyris. El seu estil és elegant i concís.

## Referències

* ↑ Chrysippus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 701
# Confederació Regional del Treball de Catalunya

Confederació Regional del Treball de Catalunya (CRTC) fou una sindicat anarcosindicalista fundat a Barcelona el 1910 com a continuadora de la Confederació Regional de Societats de Resistència-Solidaridad Obrera. Heretà com a òrgan Solidaridad Obrera.
Després del segon congrés de Solidaridad Obrera celebrat a Barcelona l'cctubre de 1910, la CRTC actuà com l'organització regional de la CNT, tot i que els principals dirigents de la CNT foren els de la CRTC. El 1918, en el Congrés de Sants, la CRTC establí una nova organització en el si de la confederació, els Sindicats d'Indústria o Sindicats únics. La força que hi donà aquesta nova organització quedà palesa en la vaga de la Canadenca (gener-març 1919), que obligà al govern a intervenir, i fruit de la qual s'aconseguí el reconeixement legal de la jornada màxima de 8 hores de treball per a tot Espanya.
Entre 1919 i 1923 patí una onada d'empresonaments i més de 300 atemptats mortals contra els seus dirigents, cosa que minvà la seva capacitat d'acció. El 1923 fou il·legalizada per la dictadura de Miguel Primo de Rivera i la portà a sobreviure clandestinament. En caure la dictadura la CRTC es reorganitzà ràpidament i el juny de 1931 tenia 291.000 federats. Però patiria una gran escissió per la radicalització dels elements de la FAI i la imposició dels seus criteris a la CNT, des del Comitè Local de Barcelona i altres comitès locals. S'aixecaren veus discordants i a finals d'agost de 1931 trenta destacats militants varen fer públic un manifest (el Manifest Trentista) en què rebutjaven els mètodes de la FAI i la seva ingerència en els afers de la CNT.
El dirigents Faistes reaccionaren i l'abril de 1932 a Sabadell la mesa del Ple Regional no va acceptar les credencials dels delegats dels Sindicats de Girona, Lleida i Tarragona i se substituí el secretari general Emili Mira pel faista Alexandre Gilabert. Els sindicats de Sabadell van denunciar públicament que el Ple es desenvolupà sense seguir les normes confederals sobre votacions i el dia 24 de setembre el Comitè Regional expulsava la Federació Local de Sabadell. L'escissió s'havia confirmat i va ser alimentada amb noves expulsions individuals. Els dirigent de la FAI mantingueren el control de la CNT a Barcelona i també de la CRTC, però diverses federacions locals i sindicats de grans ciutats (Sabadell, Manresa i Mataró) formaren els Sindicats d'Oposició el juny de 1933.
La CRTC fou durant molts anys la delegació regional més nombrosa dins la CNT, però després de l'escissió va perdre pes en el conjunt estatal (de 296.000 que tenia el juny de 1931 passà a 195.000 el maig de 1936). El clima prebèl·lic del maig de 1936 propicià que una part dels sindicats escindits reingressessin a la CNT. La Federació Local de Sabadell i alguns altres sindicats s'adheriren a la UGT. Després de l'esclat de la guerra civil espanyola la CRTC quedà eclipsada per la CNT i La FAI.

## Referències

* ↑ «Confederació Regional del Treball de Catalunya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Corymbia torelliana

Corymbia torelliana (prèviament conegut com a Eucalyptus torelliana) és un arbre de la família de les Mirtàcies, nadiu dels marges de la selva tropical al nord de Queensland, el qual mesura uns 30 m d'alçada, amb fulles que posseeixen venes laterals que formen un angle agut a l'extrem. Es distingeix pel color gris de l'escorça i pel fet que les fulles joves són molt més ovalades que les adultes. Les abelles en dispersen les llavors: el fruit d'aquest arbre posseeix una resina que les atreu molt, aconseguint que entrin al fruit per alimentar-se prenent les llavors i, així, dispersar-les fins a 200 m. A més, aquest mecanisme afavoreix la germinació de les llavors.
El nom "torelliana" li és atribuït en honor del comte Torelli, un senador italià que va fomentar el cultiu d'eucaliptus per a dessecar zones pantanoses a prop de Roma amb l'objectiu d'erradicar la malària.

## Referències

* ↑ «Corymbia torelliana» a EOL. Data consulta: 17 de gener de 2014.
* ↑ «Corymbia torelliana» a The Plant List. Data consulta: 17 de gener de 2014.
* ↑ Dukku, U.H. (2011). Eucalyptus torelliana: An important naturalized bee plant in northern Nigeria. Bee World 88(1):16-17.
# Portuguès de Daman i Diu

El portuguès de Daman i Diu, conegut pels seus parlants com a Língua da Casa (Daman) o Língua dos Velhos (Diu) és un crioll portuguès parlat al territori de Daman i Diu. Abans de l'annexió per l'Índia del territori, el crioll de Daman va passar per una profunda descriollització pel portuguès standard de Goa, un fenomen pel qual els criolls indoportuguesos reconvergiren a la normativa portuguesa.

## Orígens

El crioll de Daman és un descendent del crioll indoportuguès parlat originalment pels norteiros a la costa de Chaul, Baçaim, Bombai, Daman i Diu.
La llengua superstrat és el portuguès. El substrat del crioll de Daman és probable que sigui el konkani. També s'ha suggerit com a possible substrat el gujarati, però això és dubtós, ja que els gujaratis es van traslladar a només la regió després de l'arribada dels portuguesos.

## Indoportuguès de Diu

L'indoportuguès de Diu és parlat a Diu, Índia. Es tracta d'un crioll basat en el portuguès i el gujarati. És un membre de la família dels criolls indoportuguesos, particularment proper a la varietat de Daman. Hi ha una tradició oral considerablement vital en aquest idioma, amb cançons que regularment es canten a Diu, en altres parts de l'Índia i entre les comunitats indoportugueses a l'estranger.
Força parlat en el passat, es va documentar per primera vegada al segle xix per la iniciativa de Hugo Schuchardt. En l'actualitat, la llengua es parla de forma nativa per la majoria dels catòlics locals, que sumen al voltant de 180, però està potencialment en perill d'extinció per la pressió d'altres idiomes com el gujarati, anglès i portuguès estàndard.

## Nombre de parlants

L'herència portuguesa a Daman és més comuna i viva que a Goa i això va ajudar a mantenir la llengua viva. L'idioma és parlat per un nombre estimat de 2.000 damanesos. No obstant això, l'Associació Damanesa Indo-Portuguesa diu que hi ha entre 10.000 i 12.000 parlants de portuguès en el territori de 110.000 habitants. La missa dominical se celebra en portuguès. A més de la lingua da casa s'hi parlen el gujarati i el portuguès.

## Referències

* 1 2 3 Hugo Cardoso, The Death of an Indian-born Language, Open Magazine, October 30, 2010.
* ↑ Hugo Schuchardt, 1883 Kreolische Studien. III. Ueber das Indoportugiesische von Diu Arxivat 2014-12-23 a Wayback Machine., Sitzungsberichte der kaiserlichen Akademie der Wissenschaften zu Wien
* ↑ Hugo Cardoso, 2009 The Indo-Portuguese language of Diu, LOT publishers, [ISBN] 9078328878

## Enllaços externs

* Dialecto Indo-Português de Damão
# Portuguès de São Tomé i Príncipe

El Portuguès de São Tomé i Príncipe (portuguès português santomense o português de São Tomé) és un dialecte del portuguès parlat a São Tomé i Príncipe.
El dialecte conté moltes característiques arcaiques en la pronúncia, vocabulari, gramàtica i sintaxi. Era el dialecte dels amos de les "roças" i de la classe mitjana, però ara és el dialecte de les classes mitjana i baixa, ja que les classes altes usen la pronúncia padrão del portuguès europeu. Recentment les classes mitja i baixa estan usant aquesta pronúncia, malgrat que la pronúncia, gramàtica i sintaxi siguin similars als del portuguès brasiler.
São Tomé i Príncipe és el tercer país en l'ordre de percentatge de parlants de portuguès (després de Portugal i Brasil), amb més del 95% de la població parlant portuguès, i més del 50% de la població usant-la com primera llengua.
Del punt de vista de l'ortografia i de la gramàtica, São Tomé i Príncipe segueix les regles del portuguès europeu. El 17 de novembre de 2006, São Tomé i Príncipe va ratificar l'Acord Ortogràfic de 1990 i els dos protocols modificatius, sent el tercer país (després de Brasil i Cap Verd) a concloure tota la tramitació per a la seva entrada en vigor. Mentrestant, fins al moment, hi continuen en vigor les normes de l'Acord Ortogràfic de 1945.

## Referències

* ↑ Portuguès de São Tomé i Príncipe referència a Ethnologue (16th ed., 2009)
* ↑ Michaelis On-Line. «Santomense». Arxivat de l'original el 2016-03-02. [Consulta: 5 abril 2016].
* ↑ «Acordo Ortográfico ratificado por São Tomé e Príncipe». Arxivat de l'original el 2011-10-26. [Consulta: 5 abril 2016].

## Enllaços externs

* Português é crescentemente a língua materna Arxivat 2009-07-03 a Wayback Machine.
* Língua de São Tomé e Príncipe: Crioulo? Dialecto? Ou Português?
* O português em São Tomé e Príncipe Arxivat 2013-03-30 a Wayback Machine.
* Universo linguístico de São Tomé e Príncipe
* As Línguas de S. Tomé e Príncipe Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine.
# Can Castell (Pinell de Solsonès)

Can Castell és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès a la comarca catalana del Solsonès, amb què fou habilitada com a habitatge al segle x. Està situada a l'est de la rasa de l'Hostal, i a uns 630 de la masia de Moroia, i en direcció nord a uns 250 metres hi trobem la rasa de Cària.

## POUM

En el POUM del municipi de Pinell, es justifiquen les següents raons legals que n'aconsellen la recuperació i preservació:
* Paisatgístic: posició en el territori, visibilitat des dels recorreguts principals, integració en el paisatge.
* Mediambiental: l'estructura del medi rural del municipi es fonamenta en un sistema de masies gairebé equidistants que facilita l'explotació i control del medi. L'ocupació permanent de la masia facilitarà l'explotació agrícola i la preservació del medi. Primera residència.
* Històric: època de construcció segle .XVII. Raons històriques del seu enclavament i ús.
* Arquitectònic: Tipologia pròpia de la zona; elements constructius representatius.

## Referències

* 1 2 Antoni Bach i Riu. Consell Comarcal del Solsonès. Masies del Solsonès, abril 1995, p. 170. D.L. L-418/95.
* 1 2 «Casa: Can Castell» (pdf). Ajuntament de Pinell de Solsonès, 2009. Arxivat de l'original el 30 de desembre 2013. [Consulta: 30 desembre 2013].
* ↑ «Can Castell (Pinell de Solsonès)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# J. E. P. Aldous

J. E. P. Aldous (8 de desembre de 1853 - 23 de gener de 1934) va ser un organista, director d'orquestra, compositor i educador musical canadenc de naixement anglès. La seva producció compositiva inclou moltes peces curtes per a piano, orgue, cor i veu. També va compondre quatre operetes: Ptarmigan o A Canadian Carnival (publicat el 1895), A Golden Catch, Nancy o All for Love i The Poster Girl (publicat el 1902).
Algunes de les seves obres més conegudes són Preludi i Fuga per a orgue, les obres corals Grant, We Beseech Thee, Merciful Lord and Blessed Are the Dead That Die in the Lord, i lHimne Egipte, que s'ha reimprès diverses vegades.

## Biografia i carrera

Nascut a Sheffield (Anglaterra), Aldous va començar la seva carrera com a organista a la capella de l'ambaixada britànica a París. Va emigrar al Canadà el 1877 a l'edat de 23 anys per assumir el càrrec d'organista-mestre de capçalera a l'Església Presbiteriana Central de Hamilton, Ontario. Va marxar d'allí uns anys més tard per assumir una successió de llocs similars a l'església, primer a St. Thomas, Ontario i després a Hamilton a les esglésies de St Mark i St Thomas. El 1884 va tornar al presbiterià central on va romandre diversos anys.
Aldous va fundar el Hamilton Orchestral Club, una de les primeres orquestres de la ciutat, el 1884, servint com a primer director del conjunt. Des de 1882-1885 va ser el cap del programa de música al "Brantford Ladies College" i des de 1885-1888 va treballar amb la mateixa capacitat al "Woodstock Baptist College". El 1898 va fundar la "Hamilton School of Music", servint com a primer director de l'escola del 1889 al 1908. També va ensenyar a la facultat del "Royal Hamilton College of Music", del qual es va convertir en codirector amb Bruce Carey i W. H. Hewlett el 1907. Entre els seus alumnes destacats hi havia Mona Bates i Ada Kent.
El 1890, Aldous es va convertir en el director de la Hamilton Philharmonic Society després de la sortida de Clarence Lucas. El 1894 fou nomenat president de la Canadian Society of Musicians i el 1896 esdevingué examinador de la Universitat de Toronto. També va col·laborar amb articles al "Organist's Quarterly Journal" i al violí durant la seva carrera. Va morir el 1934 a Hamilton a l'edat de 80 anys.

## Notes

* 1 2 3 4 Frederick A. Hall. "J. E. P. Aldous". The Canadian Encyclopedia. Retrieved 25 April 2010.
# Can Torrents

«Can Torrents» té aquests significats:
* Can Torrents (Castellar del Vallès), masia a Castellar del Vallès
* Can Torrents (Cunit), disseminat a Cunit
* Can Torrents (Gavà), masia de Gavà
* Can Torrents (Palau-solità i Plegamans), masia a Palau-solità
* Can Torrents (Parets del Vallès), casa a Parets del Vallès
* Can Torrents (Sant Boi de Llobregat), casa a Sant Boi de Llobregat
* Can Torrents (Sant Feliu de Codines), casa a Sant Feliu de Codines
* Can Torrents (Sant Quirze Safaja), masia a Sant Quirze Safaja
* Can Torrents (Santa Pau), casa a Santa Pau
* Can Torrents (Viladecans), masia a Viladecans
* Can Torrents de Ferran, masia d'Olèrdola
* Can Torrents de les Oliveres, casa de Gelida
* Can Torrents del Vi, casa de Folgueroles
# Cantó de Montpeller-7

El cantó de Montpellier-7 és un cantó francès del departament de l'Erau, a la regió del Llenguadoc-Rosselló. Forma part del districte de Montpeller, compta amb una part de la ciutat de Montpeller.
# Ichthyscopus barbatus

Ichthyscopus barbatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 41 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical que viu entre 10 i 50 m de fondària a la plataforma continental.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: el sud d'Austràlia (des del sud d'Austràlia Occidental fins al sud de Nova Gal·les del Sud).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Mees, G. F., 1960. The Uranoscopidae of Western Australia (Pisces, Perciformes). Journal of the Royal Society of Western Australia v. 43 (pt 2): 46-58.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ May, J.L. i J.G.H. Maxwell, 1986. Trawl fish from temperate waters of Australia. CSIRO Division of Fisheries Research, Tasmània. 492 p.
* ↑ May, J.L. i J.G.H. Maxwell, 1986.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Ichthyophis tricolor

Ichthyophis tricolor és una espècie de cecília de la família dels ictiòfids. És endèmica de la serralada dels Ghats Occidentals (sud de l'Índia), on viu a altituds d'entre 0 i 1.200 msnm. El seu hàbitat natural és el subsòl dels boscos tropicals semiperennes, els camps de conreu i les plantacions de cautxú. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, tricolor, significa 'tricolor' en llatí.

## Referències

* ↑ Dutta, S.; Bhatta, G.; Gower, D.; Wilkinson, M.; Oomen, O. V. «Ichthyophis tricolor» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2004. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2004.RLTS.T59637A11974386.en. [Consulta: 18 febrer 2021].
# Cantó de Pontvallain

El cantó de Pontvallain és un cantó francès del departament de Sarthe, situat al districte de La Flèche. Té 9 municipis i el cap es Pontvallain.

## Municipis

* Cérans-Foulletourte
* Château-l'Hermitage
* La Fontaine-Saint-Martin
* Mansigné
* Oizé
* Pontvallain
* Requeil
* Saint-Jean-de-la-Motte
* Yvré-le-Pôlin

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1956 | Marcel Basille | SFIO |
| 1956-1976 | Gustave Leroy | SFIO, després divers gauche |
| 1976-1993 | Roland Boussard | Divers droite |
| 1993- | Gérard Véron | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.034 | 7.727 | 8.332 | 9.519 | 9.502 | 9.931 | 12.343 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Pollancre perera

Pollancre perera (Populus simonii) és un pollancre d'ús ornamental originari de la Xina.
Arriba a mesurar fins a 15 m d´alçada i té la copa estreta i l'escorça llisa de color gris verdós. Les branques són primes i penjants. Les fulles tenen forma romboide amb el marge finament asserrat, mesuren entre 5 i 12 cm de longitud i de 3 a 8 cm d'alçada, i tenen l'anvers de color verd fosc lluent i el revers més blanquinós.
L'època de floració es concentra entre els mesos de març i maig.

## Referències

* 1 2 3 «Populus simonii Carrière». [Consulta: 18 gener 2021].
# Pollacra goleta

Una pollacra goleta o goleta pollacra és un vaixell de vela de dos pals (trinquet i major) o, de vegades, tres (mitjana). És semblant al bergantí però se'n diferencia perquè els pals són de dues peces (mascle i masteleret) i no porten cofa però sí creueta. El trinquet hissa veles quadres i el major i de mitjana les hissen de tall (cangrea i, eventualment, escandalosa). Les vergues superiors es poden arriar des de coberta i els mariners poden recollir les veles recolzant els peus sobre les vergues inferiors. En canvi, en un bergantí cada vela cal recollir-la pujant fins a la verga corresponent (que és fixa i no es pot abaixar) i recolzant els peus sobre el marxapeus que penja de la verga. L'aparell de pollacra goleta, doncs, necessita menys tripulants que un bergantí i, en aquest sentit, el fa més avantatjós.
Entre d'altres pollacres goleta, destacà el Maria Assumpta, construït a Badalona el 1858 i naufragat a Cornualla el 1995.

## Referències

* ↑ Fabra, Pompeu. Diccionari general de la llengua catalana .... Llibreria Catalònia, 1932, p. 1345.
* ↑ «Pollacra goleta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «pollacra». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Pons, J.M.. Curso metódico de Arquitectura Naval aplicada à la construccion de los buques mercantes, etc (en castellà). J. Tauló, 1856, p. 1-PA126.
* ↑ Jaime Pérez, Ricard. Diccionari de l'aparell i del velam en els grans velers. Barcelona: Museu Marítim de Barcelona, DL 2006, pàg. 193. ISBN 978-84-934431-1-5.
* ↑ Anglès, Palemó; Janer, Estanislau «La pollacra masnovina Maria Assumpta, 133 anys de navegació (1858-1991)». La Roca de Xeix, número 2. Ajuntament del Masnou [el Masnou], 01-09-1991.
# Plana del Danubi

La plana del Danubi o plana danubiana (en búlgar: Дунавска равнина, búlgar: Дунавска равнина Dunavska ravnina) constitueix la part septentrional de Bulgària, situada al nord dels Balcans i al sud del Danubi. Limita a l'oest amb el riu Timok i a l'est amb la mar Negra. La plana cobreix una àrea de 31.523 km², i mesura uns 500 km de llargada i 120 km d'amplada.
El relleu de la plana és muntanyenc, amb nombroses valls, altiplans i rius. El clima és d'una temperatura marcadament continental, amb una feble influència del Mar Negre a l'est. Les precipitacions són en mitjana de 450 a 650 mm l'any. Els rius més importants són el Danubi, l'Ìskar, el Yantra, l'Osam, el Vit, el Rusenski Lom, l'Ogosta i el Lom.
Les principals ciutats de la regió són Varna, Russe, Plèven, Dòbritx, Xumen, Veliko Tàrnovo, Vratsa, Vidin, Montana, Lom, Silistra, Targòvixte i Ràzgrad.

## Minerals

A la plana del Danubi hi ha una gran varietat de minerals, com ara:
* Lignit (límit entre Lomski i Mareshki)
* Argila ignífuga (Plevensko)
* Petroli, (Dolen i Goren Dabnik, Pleven; s.Tyulenovo a Shabla)
* Manganès (Obrochishte, Carkva, Ignatievo)
* Coure (Belogradchik)

## Referències

* ↑ VV. AA.. Balgarska entsiklopediya A-YA (en búlgar). IK Trud, 2002.
# Polypedates eques

Polypedates eques és una espècie d'amfibi que viu a Sri Lanka.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K., de Silva, A. & Wickramasinghe, D. 2004. Polypedates eques. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 d'abril del 2008.
# Masia d'Olzinelles

La Masia d'Olzinelles és un edifici del municipi de Sant Fruitós de Bages (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un Mas d'estructura rectangular, amb coberta a doble vessant i carener paral·lel a la façana. L'edifici es troba unit mitjançant un pont cobert a l'església de Sant Jaume d'Olzinelles. La façana principal, encarada al nord, és la que presenta més interès per haver estat menys reformada.
Els baixos, sense obertures, només contenen el gran portal d'entrada, de mig punt i adovellat. La primera planta, destinada a habitatge, té nombroses obertures, de mida i distribució irregular, majoritàriament adovellades, algunes amb decoració de tradició gòtica.
A les golfes, més baixes, les obertures són més escasses, també adovellades, i de mida més petita. La façana de migdia ha estat molt reformada.
S'hi accedeix per un portal adovellat rectangular. Nombroses obertures han estat convertides en balcons. S'han adossat cossos al cantó oest i nord-oest, avui en molt mal estat. A la teulada, hi ha una torreta d'1,5 m aproximadament, amb una petita obertura las quatre vents.

## Història

El mas havia format part de la sagrera de Sant Jaume d'Olzinelles, documentada des del segle xi, es trobava unit a aquesta església pel cantó del Llevant. Després la casa va conèixer un progressiu creixement que es plasmà en l'ampliació d'aquesta i, de fet, mirant-la de llevant a ponent es poden distingir les quatre ampliacions.
Al segle xviii va viure un dels seus moments de màxima esplendor. Avui, resta deshabitat i, en espera del seu torn per ésser restaurada, se li han tapiat les portes d'entrada.
Al llarg de la Guerra Civil Espanyola (1936-1939), aquesta Masia va passar a ser gestionada per l'Exèrcit Republicà. Concretament, podria haver estat una base d'operacions de les FARE (Forces Aèries de la República Espanyola), emprada com a punt de suport i avituallament dels aeròdroms de combat de Santpedor i de Sallent. El punt logístic d'aquests camps aeris, actualment, està en discussió per alguns historiadors i arqueòlegs, atès que algunes fonts de memòria oral apunten a Santa Maria de Claret com a veritable enclavament de les FARE.
"Els veïns del poble, uns cops mencionen Santa Maria de Claret i d'altres Mas Olzinelles com a magatzem dels equips i del combustible dels aparells. Ells no es fiquen d'acord, i nosaltres no podem saber amb exactitud quin dels dos punts va ser realment la base operativa de Santpedor." (García Cádiz, 2017).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Masia d'Olzinelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2015].
* ↑ García Cádiz, Carlos. La guerra aèria al 1938-1939: Prospecció i estudi de l'Aeròdrom de Santpedor (tesi). Santpedor: Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), 2017, p. 27.