OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Orfit (cognom)

Orfit (en llatí Orfitus o Orphitus) va ser un cognom romà del període imperial. No es troba durant el període republicà. La seva ortografia correcta seria amb la lletra "f" segons les inscripcions. La majoria dels personatges amb aquest cognom només es coneixen per les referències dels Fasti i les inscripcions.
Alguns Orfitus van ser:
* Servi Corneli Orfit, cònsol el 51
* Corneli Escipió Orfit (Cornelius Scipio Orfitus) va ser un dels consols sufectes l'any 101, segons els Fasti
* Servi Salvidiè Orfit (Servius Salvidienus Orfitus) va ser cònsol l'any 110 junt amb Marc Peduceu Priscí i prefecte de la ciutat amb Hadrià i Antoninus Pius.
* Servi Escipió Orfit (Servius Scipio Orfitus) va ser cònsol el 149 junt amb Quint Noni Prisc. Probablement és el mateix Orfit que havia estat abans pretor urbà.
* Marc Gavi Orfit (Marcus Gavius Orfitus) va ser cònsol el 165 junt amb Luci Arri Pudent.
* Orfit (Orfitus) va ser cònsol el 172 junt amb Màxim
* Orfit Gavi (Orfitus Gavius) va ser cònsol el 178 junt amb Julià Ruf.
* Orfit (Orfitus) va ser cònsol el 270 junt amb Antioquià (o potser Atticià segons Trebel·li Pol·lió)

## Referències

* 1 2 3 4 5 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 43-44.
* ↑ un del tres darrers Orfits, no se sap quin, era amant de l'emperadriu Faustina, la dona de Marc Aureli
# Cantó de Montigny-lès-Metz

El cantó de Montigny-lès-Metz és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Metz-Campagne. Té 7 municipis i el cap és Montigny-lès-Metz.

## Municipis

* Augny
* Chieulles
* Mey
* Montigny-lès-Metz
* Saint-Julien-lès-Metz
* Vantoux
* Vany

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | M. Doerflinger | CD |
| 1973-1979 | Maurice Déro | UDR |
| 1979-1985 | Jean-Pierre Masseret | PS |
| 1985-1992 | Maurice Déro | RPR |
| 1992-1998 | Raymond Doerflinger | UDF |
| 1998-2011 | Jean-Luc Bohl | NC, després divers droite |
| 2011- | Lucien Vetsch | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 26.702 | 29.020 | 29.558 | 27.711 | 27.981 | 29.890 | 29.892 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||
# Aberdeen (Ohio)

Aberdeen és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.603 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Aberdeen tenia 1.603 habitants, 689 habitatges, i 436 famílies. La densitat de població era de 439 habitants/km².
Dels 689 habitatges en un 32,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,4% hi vivien parelles casades, en un 15,1% dones solteres, i en un 36,7% no eren unitats familiars. En el 31,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 24% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.202 $ i la renda mediana per família de 33.906 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.500 $ mentre que les dones 23.889 $. La renda per capita de la població era de 16.287 $. Aproximadament el 18,6% de les famílies i el 21,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Aberdeen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Aberdeen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Pamphorichthys araguaiensis

Pamphorichthys araguaiensis és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ «Pamphorichthys araguaiensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
* Index to Organism Names (anglès)
# La suerte dormida

La suerte dormida és una pel·lícula espanyola de 2003 dirigida per Ángeles González-Sinde.

## Argument

Amparo (Adriana Ozores) és una advocada que ha perdut al seu marit i al seu fill en un accident de cotxe, on ella era la conductora. Intenta tirar endavant seguint amb la mateixa rutina de sempre, però el dolor continua estant en el seu interior. Un dia ha de defensar un cas d'indemnització per la mort d'una persona. Al principi no vol saber res d'això, però a poc a poc es convertirà en una obsessió…

## Comentaris

És la primera pel·lícula de la directora, basada en fets reals. La història comença abans que la pel·lícula fos realitzada, quan un home mor a causa d'una hipotèrmia després de caure's en una mina de sepiolita. La família acudeix a un advocat que s'encarrega de portar el cas a judici. Temps després, l'advocat decideix contar-li la història del cas a Ángeles González-Sinde (directora de la pel·lícula). El fet que una ficció estigui basada en un fet real no canvia les coses; els fets reals són també històries, són construccions de la realitat que ens fem, són maneres de veure el que succeeix i, com tot, també tenen punt de vista. Un títol que es va remenar per a aquesta pel·lícula va ser:: "Historia de un avestruz en un campo de arena", encara que la mort sobtada de Dulce Chacón abans de l'estrena i amb la seva última novel·la "La voz dormida" recentment editada va portar a l'equip de la pel·lícula a canviar el nom en homenatge tant a la recentment morta Dulce Chacón, com a la seva última novel·la portada al cinema anys més tard per Benito Zambrano.

## Premis
### Premis Goya 2004

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor director novell | Ángeles González Sinde | Guanyadora |
| Millor actriu protagonista | Adriana Ozores | Nominada |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actriu | Adriana Ozores | Nominada |
| Millor actor secundari | Pepe Soriano | Guanyador |
* Premis Turia al millor treball novell (2003)

## Referències

* ↑ Ángeles González-Sinde debuta con una intriga de "abogados", El País, 21 de novembre de 2003
* ↑ La voz dormida a Fotogramas
* ↑ 'La suerte dormida '. Ángeles González-Sinde dirigeix a Adriana Ozores en una pel·lícula inspirada en un cas real d 'accident laboral, Fundació Factor Humà, 5 de desembre de 2003
* ↑ La suerte dormida Arxivat 2020-02-24 a Wayback Machine. a labutaca.net
* ↑ La suerte dormida al web dels Premis Goya
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 2003». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-10-20. [Consulta: 9 febrer 2020].
* ↑ «Premios 2003 del Círculo de Escritores Cinematográficos (CEC)». Cómo hacer cine, 09-12-2003. Arxivat de l'original el 2009-07-11. [Consulta: 9 febrer 2020].
* ↑ La cineasta Ángeles González Sinde al frente de Cultura, Levante EMV, 7 d'abril de 2009
# Mantidactylus grandidieri

Mantidactylus grandidieri és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus grandidieri. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Cantó de Montivilliers

El cantó de Montivilliers és un cantó francès del departament del Sena Marítim, situat al districte de Le Havre. Té 11 municipis i el cap és Montivilliers.

## Municipis

* Cauville-sur-Mer
* Épouville
* Fontaine-la-Mallet
* Fontenay
* Manéglise
* Mannevillette
* Montivilliers
* Notre-Dame-du-Bec
* Octeville-sur-Mer
* Rolleville
* Saint-Martin-du-Manoir

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1951-1964 | Bernard Dairaine | RPF, després Divers droite |
| 1964-1982 | Jacques Eberhard | PCF |
| 1982-1988 | Michel Vallery | PS |
| 1988-1991 | Michel Adam | Divers droite |
| 1991- | Daniel Fidelin | UDF, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 15.706 | 16.451 | 19.246 | 29.736 | 33.442 | 34.212 | 35.136 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Víctor Pey Casado

Víctor Pey Casado (Madrid, 31 d'agost de 1915 – Santiago de Xile, 5 d'octubre de 2018) fou un enginyer, professor i empresari xilè, d'origen català.

## Biografia

Fill de Segimon Pey i Ordeix, de Sant Vicenç de Torelló (Osona), i de Manuela Casado, nascuda a Valladolid. Va lluitar a la Guerra Civil espanyola en la columna anarquista de Buenaventura Durruti al front de Osca. Però al cap de pocs dies, convocat a Barcelona, fou nomenat assessor tècnic al Departament Siderometalúrgic de la Comissió d'Indústries de Guerra de Catalunya.
Després de la caiguda de Barcelona, juntament amb el seu germà creuà els Pirineus. Van ser apressats i ingressats al camp de concentració de Perpinyà, on es trobaren amb la seva mare i la seva germana. Finalment, el 4 d'agost de 1939, des de Paulhac, s'embarcà junt amb la seva família en el vapor Winnipeg cap a Valparaíso, Xile, i després a Santiago, on es va exiliar.
A Xile treballà com a topògraf, després va ser copropietari amb el seu germà d'una empresa d'enginyeria que desenvoluparia projectes de gran envergadura –cases, obres públiques, camins, ports–,fou conseller del president Salvador Allende i amic personal de Pablo Neruda, a qui ajudà a exiliar-se a França quan aquest va ser perseguit pel govern. Va dirigir durant anys el diari Clarín, fins que fou clausurat i expropiat per la dictadura militar arran del cop d'estat de Xile de 1973, durant el qual s'hagué d'exiliar a Veneçuela.
Fortament compromès amb el seu país d'acollida i amb la democràcia, fou el gran impulsor, juntament amb Joan Garcés, del judici a Pinochet.
El 2015, coincidint amb el seu centenari, va ser homenatjat per la Universitat de Xile, poc abans de morir, als 103 anys a Santiago, amb el reconeixement de bona part de la classe política i intel·lectual del país.

## Referències

* ↑ Gálvez, Julio. Winnipeg: Testimonios de un exilio (en castellà). Renacimiento, 2014. ISBN 978-84-16246-00-7.
* ↑ Ekaizer, Ernesto «Tribuna | Víctor cumple 100 años» (en castellà). El País [Madrid], 30-08-2015. ISSN: 1134-6582.
* 1 2 3 Ferrer, Consuelo «"El español más chileno del mundo": Políticos despiden a Víctor Pey, fallecido director del diario Clarín». Emol.com [Santiago], 06-10-2018.
* ↑ «El doble exili de Víctor Pey». El 9 Nou.
# Rádio Nacional de Angola

Rádio Nacional de Angola (RNA) és una empresa de radiodifusió pública de la República d'Angola, fundada l'octubre de 1977, i que té la seu a Luanda. RNA opera cinc estacions de ràdio a la capital (Canal A, Rádio N'Gola Yetu, Rádio Luanda, Rádio FM Estéreo, Rádio 5, Rádio Cazenga, Rádio Escola i Rádio Viana), divuit estacions regionals (una per província) i una estació de ràdio internacional (Serviço Internacional). Una xarxa d'emissores li permet cobrir tot el país en freqüència modulada (61 freqüències FM, principalment a les grans ciutats), en ona mitjana (23 freqüències) o en ona curta (10 freqüències). RNA també controla trenta centres de transmissió i un centre de formació.
Com a estació de servei públic, la RNA té com a objectiu garantir la llibertat d'expressió i el dret a la informació i difondre els diversos aspectes del poble angolès, la seva cultura i hàbits. Les emissions es fan majoritàriament en portuguès, però també té programes en les llengües nacionals del país (kikongo, kimbundu, chokwe, umbundu, kwanyama, lingala etc). L'emissió del Servei Internacional de la RNA és transmès en portuguès, anglès i francès.

## Referències

* ↑ ANGOP. «Rádio Nacional de Angola “apaga” hoje 38 velas», 05-10-2015. Arxivat de l'original el 2015-10-08. [Consulta: 2 juny 2017].
* 1 2 3 4 5 ANGOP. «Rádio Nacional de Angola comemora 37 anos de existência», 04-10-2013.

## Enllaços externs

* Rádio Nacional de Angola - Lloc web oficial
# Manuel Carbonell i Villar

Manuel Carbonell i Villar (Alacant, 1856 — Buenos Aires, 1928) fou un baríton valencià que va treballar a Europa i Amèrica. Fou conegut per la seva interpretació de Carmen de Bizet. Va ser professor de cant i va fundar una acadèmia a Buenos Aires.

## Referències

* ↑ «Biografia a aportes.catalunyatango.com». Arxivat de l'original el 2012-04-02. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Manuel Carbonell i Villar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Can Tamís

Can Tamís és una masia de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia gran de quatre cossos i tres plantes. Té diferents annexos a ambdós costats que serveixen d'habitatges i per guardar-hi els animals. A la façana principal hi ha un portal d'arc de mig punt adovellat; les finestres de la planta baixa i de la primera planta tenen els emmarcaments de pedra granítica, mentre que les de la segona planta són d'obra més moderna. Tant a la planta baixa com al primer pis, els llindars de les portes tenen festejadors. La coberta és a dues aigües.
La segona planta es va construir a final del segle xix.

## Història

Aquest edifici antigament era de tres cossos i dues plantes. Durant el segle xix s'hi van fer reformes i es va afegir un pis més a la construcció.
De la propietat, que ocupava una gran extensió al veral del Massorrà, l'any 1843 se'n va segregar una peça de terra amb casa, venuda per 800 lliures catalanes a Josep Ferrer i Sastre.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Tamís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Les germanes alemanyes

Les germanes alemanyes (títol original en alemany: Die Bleierne Zeit, traducció literal: El temps plumbós) és una pel·lícula alemanya dirigida per Margarethe von Trotta, estrenada l'any 1981. El seu títol original és una cita del poeta Hölderlin que evoca el color gris d'un cel cobert (Der Gang aufs Land, v. 5-6 : « Trüb ists heut, es schlummern die Gäng und die Gassen und fast will / Mir es scheinen, es sei, als in der bleiernen Zeit. »).Ha estat doblada al català.
El drama s'inspira en la biografia de les germanes Christiane i Gudrun Ensslin. Christiane fou una periodista i activista dels drets de la dona, fundadora de la revista feminista Emma. Gudrun, per contra, fou cofundadora de l'organització de lluita armada RAF. La pel·lícula va representar el primer èxit internacional de Margarethe von Trotta, que fou la primera directora en guanyar el Lleó d'Or, el premi principal de la Mostra de Venècia.

## Argument

Han estat educades durant els anys de plom de la immediata post-guerra. Juliane la rebel ha esdevingut periodista. La seva germana, abans la més submisa, s'ha enfonsat en el terrorisme. Juliane avui no pot creure que la seva germana s'ha suïcidat en la cel·la de la seva presó.

## Repartiment

* Jutta Lampe: Juliane
* Barbara Sukowa: Marianne
* Rüdiger Vogler: Wolfgang
* Doris Schade : La mare
* Vérénice Rudolph: Sabine
* Luc Bondy: Werner
* Franz Rudnick: El pare

## Premis

* Lleó d'or a la Mostra de Venècia
* Premi David di Donatello a la millor directora d'una pel·lícula estrangera

## Referències

* ↑ Excursió al camp. Avui fa un dia rúfol, carrers i carrerons dormisquegen, i gairebé em sembla com si fos que tornem a ser a l'edat de plom. [Traducció feta per a aquesta entrada de l Wikipedia per Schwermut.
* ↑ esadir.cat. Les germanes alemanyes. esadir.cat.
* ↑ «Die Bleierne Zeit». The New York Times.
# Jamlitz

Jamlitz (baix sòrab: Jemjelnica) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Brandenburg. Forma part de l'Amt Lieberose/Oberspreewald. Comprèn els districtes de Leeskow, Ullersdorf i Mochlitz.

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 1875 | 1 087 |
| 1890 | 967 |
| 1910 | 900 |
| 1925 | 987 |
| 1933 | 844 |
| 1939 | 787 |
| 1946 | 1 566 |
| 1950 | 1 451 |
| 1964 | 1 105 |
| 1971 | 1 069 |
| 1981 | 852 |
| 1985 | 816 |
| 1989 | 748 |
| Any | Població |
| 1990 | 738 |
| 1991 | 724 |
| 1992 | 719 |
| 1993 | 719 |
| 1994 | 705 |
| 1995 | 701 |
| 1996 | 691 |
| 1997 | 684 |
| 1998 | 668 |
| 1999 | 669 |
| Any | Població |
| 2000 | 672 |
| 2001 | 658 |
| 2002 | 663 |
| 2003 | 645 |
| 2004 | 631 |
| 2005 | 617 |
| 2006 | 611 |
| 2007 | 615 |
| 2008 | 600 |
| 2009 | 602 |
| Any | Població |
| 2010 | 598 |
| 2011 | 583 |
| 2012 | 570 |
| 2013 | 553 |
| 2014 | 550 |
| 2015 | 534 |
| 2016 | 531 |
| 2017 | 523 |
| 2018 | 526 |
| 2019 | 519 |
| Any | Població |
| 2020 | 512 |

## Referències

* ↑ Les fonts de dades es poden trobar en els Wikimedia Commons Population Projection Brandenburg at Wikimedia Commons
# Roc de Cardeniu

El Roc de Cardeniu és una muntanya rocosa de 1.601,2 m alt del límit dels termes comunals d'Estoer i Vallestàvia, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És al sud-oest del Coll de la Gallina i al nord-oest de la Collada del Teixó, a prop i a ponent de la Coma.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «63 - Estoer». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «186 - Vallestàvia». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Estoer i Vallestàvia». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Roc de Cardeniu en els ortofotomapes de l'IGN
# Lluís Tudó i Pomar

Lluís Tudó i Pomar (Barcelona, 26 de maig de 1894 - Barcelona, 17 de juny de 1975) fou un futbolista català de la dècada de 1910, àrbitre i dirigent esportiu.

## Trajectòria

Començà a les categories inferiors del Futbol Club Barcelona i entre 1912 i 1918 jugà amb el primer equip en 65 partits, la majoria no oficials. Guanyà una Copa d'Espanya (1913), dos Campionats de Catalunya (1913, 1916) i una Copa dels Pirineus Orientals (1913). Als anys vint exercí d'àrbitre. Fou vocal de la directiva blaugrana entre el maig del 1933 i el juliol del 1934. Fou el fundador i el primer president (1946-61) de l'Agrupació d'Antics Jugadors del FC Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Lluís Tudó i Pomar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
# Omphisa

Omphisa és un gènere d'arnes de la família Crambidae descrit per Frederic Moore el 1886.

## Taxonomia

* Omphisa anastomosalis (Guenée, 1854)
* Omphisa caustalis Hampson, 1913
* Omphisa fuscidentalis (Hampson, 1896)
* Omphisa illisalis (Walker, 1859)
* Omphisa leucostolalis Hampson, 1918
* Omphisa repetitalis Snellen, 1890
* Omphisa robusta Janse, 1928
* Omphisa vaovao Viette, 1973
* Omphisa variegata Kenrick, 1912

## Espècies antigues

* Omphisa ingens Hampson, 1899

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 7 març 2019].
* ↑ Pitkin, Brian; Jenkins, Paul. «Omphisa Moore, 1886» (en anglès). Butterflies and Moths of the World. Londres: Natural History Museum, 05-11-2004.
# Uiútnoie

«Uiútnoie» té aquests significats:

## Crimea

* Uiútne (Nijniohirski), localitat de la República Autònoma de Crimea
* Uiútne (Saki), localitat de la República Autònoma de Crimea

## Rússia

* Uiútnoie (Omsk), localitat de l'óblast d'Omsk, a Rússia
# Joeiria turcmana

La joieria turcmana és un tipus de joieria originària de diverses cultures turcmanes de l'Àsia occidental i central. Aquestes joies van ser dissenyades per raons cosmètiques i espirituals i la quantitat de joies que usava una persona per adornar-se s'ha equiparat amb el rang d'aquesta mateixa persona en la societat.

## Història

Un poble seminòmada, les diverses tribus turcmanes sovint van entrar en contacte amb centres urbans a l'Orient Mitjà. Els joiers turcomans es van beneficiar d'aquests intercanvis, el que va permetre que el coneixement de l'elaboració de joies s'estengués a ells. La joieria turca no és homogènia, ja que van existir variacions importants entre els artesans de les diferents tribus turcmanes. El conjunt de plata amb pedres precioses es va convertir en la variant més àmpliament produïda dins de la joieria turcmana. La seva tradició sostenia que les pedres precioses eren beneficioses per a la salut humana, i moltes tribus creien fermament que les joies posseïen poders màgics. Els temes representats en la joieria van ser variats; algunes peces representaven animals i motius florals, mentre que d'altres mostraven imatges de muntanyes sagrades dels turcomans o models de decoració geomètrica. Se creu que diferents gemmes tenien diferents efectes en els seus usuaris. La cornalina i la plata s'usaven per protegir-se de la mort i la malaltia, mentre que la turquesa s'usava com un símbol de puresa.

## Rol social

La joieria va ser utilitzada com una forma d'establir el rang en la societat turcmana. Segons la historiadora de l'art Layla Diba, la joieria turcmana va ser creada i utilitzada per tots els rangs de la societat turcmana, des de Kans fins aquells de «nivell de subsistència». Es creia que, en usar joies amb pedres precioses al principi de la seva vida, una dona jove podria augmentar la seva fertilitat. Després de donar a llum, una dona disminuiria lentament la quantitat de joies que usava a mesura que envellia. Els vestits també es van fer amb dissenys per complementar l'estil de les joies de l'usuari.
La indústria de la fabricació de joieria turcmana continua vigent avui. A causa del cost dels metalls preciosos i les pedres precioses, algunes joies substitueixen gemmes per grans de vidre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Art, Author: Department of Islamic. «Turkmen Jewelry | Essay | Heilbrunn Timeline of Art History | The Metropolitan Museum of Art». [Consulta: 29 novembre 2017].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Welcome». [Consulta: 29 novembre 2017].
* 1 2 Makarechi, Kia «Layla Diba's New Book Uncovers A World Of Treasure In Turkmen Jewelry» (en anglès). Huffington Post, 05-01-2012 [Consulta: 29 novembre 2017].
# Xenòfant

Xenòfant és el nom dels següents personatges:
* Xenòfant de Rodes, militar rodi.
* Xenòfant d'Atenes, artista atenenc
* Xenòfant de Tassos, escultor grec