OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Commonspoly

Commonspoly és un joc de taula creat l'any 2015 amb l'objectiu de denunciar les dinàmiques especulatives i capitalistes del joc de taula Monopoly.

## Història

L'origen del joc és la celebració del festival ZEMOS98 a Sevilla l'any 2015, que es va centrar en els bens comuns. Durant setmanes es va estar treballant en un prototip del joc amb llicència lliure. L'objectiu del joc era reivindicar el fet que, quan Elizabeth Magie va idear The Landlord's Game, joc precursor del Monopoly, el seu objectiu era el d'explicar els efectes perversos del monopoli de les terres als més petits.
Al setembre de 2018 es va posar a la venda la primera versió i les 100 unitats es van vendre ràpidament. Més tard, al desembre va sortir una edició millorable, disponible també en pdf per a ser descarregada gratuïtament.

## Referències

* ↑ «Llega el Commonspoly: el Monopoly sin banca ni especulación urbanística donde cooperar es ganar» (en castellà). eldiario.es. Marta Barandela, 27-10-2018. [Consulta: 22 novembre 2018].
* ↑ «Vamos a jugar a imaginar los comunes en 2028» (en castellà). ZEMOS98, 15-10-2018. [Consulta: 22 novembre 2018].
* ↑ «Between random and democratic practices: the commons board game» (en anglès). Zemos 98. Carmen Lozano Bright, 10-06-2015. [Consulta: 22 novembre 2018].
# Les Sept Péchés capitaux

Les Sept Péchés capitaux és una pel·lícula d'esquetxos francesa estrenada el 1962. Dirigida per Édouard Molinaro, Jacques Demy, Roger Vadim i Jean-Luc Godard

## Argument

1. La còlera: la còlera s'apodera d'un home que ha trobat una mosca a l'escudella dominical. S'escampa a través del seu barri, la seva ciutat, el seu país i aviat el món sencer...
* Dominique Paturel: el marit
* Marie-José Nat: la jeune dona
* Perrette Pradier: la locutora
* Nane Germon: Una senyora al cafè
* Jean-Marc Tennberg: El gendarme
* Claude Mansard: L'home de la pipa
* Henri Guégan: Un busca-raons
2. L'enveja: Rosette és cambrera. Envejosa de l'actriu Rita Gerly, fa tot per seduir el seu amant. Algun temps després, havent aconseguit les seves ambicions, torna com a clienta a l'hostal...
* Claudine Auger: la nova cambrera
* Claude Brasseur: Riri
* Jacques Monod: Senyor Jasmin
* Dany Saval: Rosette, la cambrera
* Jean Murat: Monsieur Duchemin
* Geneviève Casile: Rita Gerly, l'actriu
* Paul Demange: Senyor Verdier
* Yves Gabrielli
* Gilles Guillot
* France Anglade
* Françoise Hamburger
* Colette Dorsay
3. La peresa: Eddie Constantine és abordat per una jove actriu que el porta a casa seva amb intencions ben definides. Però la peresa de l'heroi és tal que la moral serà estàlvia.
* Eddie Constantine: ell mateix
* Nicole Mirel: la jove actriu
4. La luxúria: Paul i Bernard busquen en les reproduccions del «Jardí de les delícies» de Jérôme Bosch, una definició de la luxúria. Bernard recorda la seva infantesa, quan confonia la luxúria amb el luxe.
* Laurent Terzieff: Bernard
* Jean Desailly: el pare de Bernard
* Micheline Presle: la mare
* Jean-Louis Trintignant: Paul
* Nicole Berger
* Stéfanie Danick
5. L'orgull: una dona deixa el seu amant per tornar amb el seu marit que l'enganya, cosa que el seu orgull admet malament.
* Jean-Pierre Aumont: el marit
* Marina Vlady: Catherine
* Sami Frey: l'amant
* Michèle Girardon: L'amant
* Berthe Granval: Una venedora
* Max Montavon: Henri, un empleat
6. La golafreria: Valentin assisteix a l'enterrament del seu pare, mort d'una indigestió, però els seus àgapes el faran arribar tard a l'àpat que segueix l'enterrament.
* Henri Virlogeux: Antonin
* Georges Wilson: Valentin
* Marcelle Arnold: L'esposa de Valentin
* Magdeleine Bérubet: La sogra
* Albert Michel: El «Suís» a l'església
7. L'avarícia: un grup de politècnics somien amb una nit d'amor amb Suzon, les tarifes de la qual són vertiginoses. Per reunir la suma necessària, organitzen una loteria que beneficiarà el feliç guanyador...
* Danièle Barraud: Suzon
* Jeanne Parez: La vestidora
* Claude Berri: André
* Jean-Claude Brialy: Arthur
* Jean-Pierre Cassel: Raymond
* Claude Rich: Armand
* Jacques Charrier: Antoine
* Claude Chabrol: El farmacèutic
* Sacha Briquet: Harry
* Jean-Claude Massoulier: Pierre
* André Josselin: Yvan
* Bernard Papineau: Albert
* Michel Benoist: Georges
* André Chanal: Jacques
* Serge Bento: Jean

## Referències

* ↑ Les Sept Péchés capitaux a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ N'hi ha d'altres, de directors: Claude Chabrol, Philippe de Broca
# Llista d'abats de Santa Maria de Vilabertran

La llista d'abats de Santa Maria de Vilabertran comença amb el fundador del monestir Pere Rigald el 1069 i acaba amb el darrer quan el 1580 foren secularitzades totes les canòniques augustinianes per ordre del rei Felip II.

## Llista d'abats

* Pere Rigald (1069-1104)
* Arnau Adalbert (1105-1106)
* Berenguer (1107-1115)
* Pere Guillem (1120-1124)
* Ramon (1125-1127)
* Guillem (1127-?)
* Berenguer de Llers (1136-1142)
* Berenguer (1145)
* Pere Tarroja, posteriorment bisbe de Saragossa (1147-1152)
* Ramon d'Orusall (1162-1177)
* Ramon (1190-?)
* Guillem (1191-1194)
* Pere de Talamanca (1196-1201)
* Bernat (1203-1212)
* Pere de Soler (1214-1217)
* Arnau (1217-1218)
* Ramon (1220-1244)
* Guillem d'Empúries (1244-1257)
* Arnau de Darnius (1259-1285)
* Dalmau de Servià (1285-1308)
* Pere (1308-1312)
* Guillem de Seixà (1314-1319)
* Guillem de Pau (1322-1333)
* Ermengol de Vilaric (1333-1347)
* Dalmau de Rocabertí (1347-1348)
* Ramon d'Escales (1348-1377)
* Guillem (1379-1398)
* Gaufred de Vilaric (1403-?)
* Antoni Girgós (1410-1435)
* Pere Nadal (1440-1456)
* Guerau Berenguer de Cruïlles (1460-?)
* Gaspar de Cruïlles (1488-?)
* Berenguer de Cervelló (1534-1538)
* Pere Domènec (1545-1560)
* Cosme Damià Hortolà (1564-1568)
* Carles Domènec (1575-1580)

## Bibliografia

* Diversos autors, Catalunya Romànica, vol. 8, Empordà I. Enciclopèdia Catalana.
# Les Planes (Erinyà)

Les Planes, és una plana en part constituïda per camps de conreu del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en el territori del poble d'Erinyà. Són al sud-est d'Erinyà, a l'esquerra i a prop del riu de Serradell. Són a ponent de la carretera N-260, al sud-est de les Vies, al nord-est de Fraires i al nord de l'Acampador. Al sud-est de les Planes hi ha la Font del Tinet.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Les Planes (Guixers)

Les Planes, dita també les Planes de Canalda, és una masia actualment en procés de restauració del terme municipal de Guixers, malgrat que es troba ja a la conca de la Ribera Salada.
Situada a 1.344 m d'altitud, al bell mig d'un altiplà inclinat cap al sud que s'aixeca al SW de Coll de Jou, entre la rasa de Coll de Jou (a 233 m a vol d'ocell cap a l'est) i la rasa de Puig-arnau (a 421 m a vol d'ocell cap a l'oest).

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Aquesta és la denominació que figura al padró municipal
# Lliga Juvenil Comunista dels Estats Units

La Lliga Juvenil Comunista dels Estats Units d'Amèrica (en anglès: Young Communist League USA, abreujat en YCLUSA) era una organització política juvenil que estava vinculada al Partit Comunista dels Estats Units (CPUSA). Fou membre de la Federació Mundial de la Joventut Democràtica i va editar la revista Dynamic.

## Referències

* ↑ YCLUSA. «Dynamic Magazine Spring 2008 Double Issue!» (en anglès americà), 01-05-2008. [Consulta: 12 març 2023].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de la YCLUSA (anglès)
# Lliga dels Pirineus d'handbol femenina 2009

La Lliga dels Pirineus d'handbol femenina 2009 va ser la desena edició d'aquesta competició internacional oficial d'handbol co-organitzada per la Ligue du Languedoc Roussillon de Handball i la Federació Catalana d'Handbol.
En aquesta edició disputada els dies 5 i 6 de setembre al Gimnàs Henri Ferrari de la ciutat occitana de Frontinhan hi van participar la selecció catalana, el Club Handbol Amposta, el Sun Al Bouillargues i el Jacou-Clapier-Le Cres.

## Resultats

| X Lliga dels Pirineus femenina • Frontinhan - 2009 | X Lliga dels Pirineus femenina • Frontinhan - 2009 | X Lliga dels Pirineus femenina • Frontinhan - 2009 | X Lliga dels Pirineus femenina • Frontinhan - 2009 | X Lliga dels Pirineus femenina • Frontinhan - 2009 | X Lliga dels Pirineus femenina • Frontinhan - 2009 | X Lliga dels Pirineus femenina • Frontinhan - 2009 | X Lliga dels Pirineus femenina • Frontinhan - 2009 | X Lliga dels Pirineus femenina • Frontinhan - 2009 |
| Semifinals | Semifinals | | | Final | Final |
| 5 de setembre · 16:00 | 5 de setembre · 16:00 | 5 de setembre · 16:00 | 5 de setembre · 16:00 | 5 de setembre · 16:00 | 5 de setembre · 16:00 |
| Sun Al Bouillargues | | |
| Jacou-Clapier-Le Cres | | |
| | | | | 6 de setembre · 12:00 | 6 de setembre · 12:00 |
| | | | | Sun Al Bouillargues | 21 |
| | | | | CH Amposta | 30 |
| | | | | Tercer lloc | Tercer lloc |
| 5 de setembre · 18:00 | 5 de setembre · 18:00 | | | 6 de setembre · 10:00 | 6 de setembre · 10:00 |
| Catalunya | 27 | | | Jacou-Clapier-Le Cres | 31 |
| CH Amposta | 35 | | | | Catalunya | 35 |

## Classificació final

Classificació final :
| 1r | CH Amposta |
| 2n | Sun Al Bouillargues |
| 3r | Catalunya |
| 4t | Jacou-Clapier-Le Cres |

## Referències

* ↑ http://llrhb.org/documents/upload/Divers/ligue_pyrenees_feminine_2009.pdf Arxivat 2009-08-31 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.fchandbol.cat/publico/verNoticia.asp?IdNoticia=817 Arxivat 2010-06-18 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.fchandbol.cat/publico/verNoticia.asp?IdNoticia=826
* ↑ http://www.elpunt.cat/noticia/article/8-esports/56-mes-esport/78098-triomf-sublim-i-a-la-final.html

## Vegeu també

* Lliga dels Pirineus d'handbol femenina
# Collar ossi

Un collar ossi és una estructura òssia present a la part posterior del cap de molts gèneres de dinosaures del subordre dels marginocèfals. El collar ossi està constituït per l'os parietal allargat i flanquejat per un escatós també allargat i, a vegades, envoltat per epoccipitals, que li donen un aspecte irregular. En alguns ceratòpsids com el triceratop, pentaceratop i torosaure, l'extensió de l'os parietal és molt llarga.
L'ús del collar ossi en els dinosaures es desconeix en certa manera: podria haver estat emprat en la termoregulació o com a mecanisme de defensa. Tanmateix, durant les lluites pel territori, els triceratops que competien impactaven els seus caps amb les seves allargades banyes i el collar ossi podria haver servit com a escut.

## Referències

* Weldon Owen Pty Ltd. (1993). Encyclopedia of animals - Mammals, Birds, Reptiles, Amphibians. Reader's Digest Association, Inc. ISBN 1-875137-49-1.
# Libertad y Cambio

Libertad y Cambio fou un sector polític del Partit Colorado de l'Uruguai.
Durant els darrers anys de la dictadura (1973-1985), el dirigent polític Enrique Tarigo Vázquez es va oposar a la reforma constitucional impulsada pels militars. Des d'aquest moment, es va veure envoltat per polítics de diferents sectors i corrents del partit. El 1982 va aparèixer l'agrupació Libertad y Cambio, que va guanyar les eleccions.
El 1984, Tarigo va ser candidat a la vicepresidència del país, al costat de Julio María Sanguinetti Coirolo. El seu sector, amb la Llista 85, va obtenir un suport força destacat amb setanta mil vots i cinc llocs de representació al parlament. En les eleccions de 1989, tot just van assolir retenir una banca per a Luis Hierro López, futur vicepresident de la República durant el govern de Jorge Batlle Ibáñez. Posteriorment, aquesta agrupació es va dissoldre.

## Referències

* ↑ (castellà) El Mundo: "Defensor de la impunidad militar"
* ↑ (castellà) Entrevista a Enrique Tarigo (1927-2002)

## Vegeu també

* Ope Pasquet Iribarne
# Matteo Zennaro

Matteo Zennaro (Mestre, 30 d'abril de 1976) és un esportista italià ja retirat que va competir en esgrima, especialista en la modalitat de floret.
Va participar en els Jocs Olímpics de Sidney 2000, i hi va obtenir una medalla de bronze en la prova per equips (juntament amb Daniele Crosta, Gabriele Magni i Salvatore Sanzo).
Va guanyar una medalla de plata en el Campionat Mundial d'Esgrima de 1999 i tres medalles en el Campionat d'Europa d'esgrima entre els anys 2000 i 2004.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2000 | Sydney ( Austràlia) | 3 | Floret per equips |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 1999 | Seül ( Corea del Sud) | 2 | Floret individual |
| Campionat d'Europa ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2000 | Funchal ( Portugal) | 3 | Floret per equips |
| 2002 | Moscou ( Rússia) | 1 | Floret per equips |
| 2004 | Copenhaguen ( Dinamarca) | 3 | Floret per equips |

## Referències

* ↑ «Matteo Zennaro» (en anglès). olympedia.org. OlyMADMen. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «ZENNARO Matteo» (en anglès). Federació Internacional d'Esgrima. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ George Masin. «Fencing World Championships» (en anglès). Comitè Olímpic Nord-americà, 17-10-2011. Arxivat de l'original el 3/12/2018. [Consulta: 3 agost 2021].
# Portada/article setembre 5
## David (Donatello)

El David de Donatello és una escultura exempta en bronze de 158 cm, realitzada cap a l'any 1440 (o cap al 1430 segons alguns experts) per encàrrec de Cosme el Vell, que la volia situar als jardins del seu palau a Florència. Actualment es troba al Museu del Bargello. És una escultura representativa del quattrocento italià, inspirada en l'època clàssica i amb una composició clarament praxiteliana; encara que tracta un tema bíblic, a l'escultura es pot observar la gran semblança que té amb un heroi de l'antiguitat clàssica. És la primera estàtua exempta de l'escultura renaixentista que es va realitzar en bronze tota nua.
# Three UK

Hutchison 3G UK Limited, més simplement coneguda com 3 UK (Three UK), és un proveïdor de serveis d'Internet i telecomunicacions britànic amb seu actualment a Reading, Anglaterra. És una filial de CK Hutchison Holdings, que opera sota la marca global "3". Three és el quart operador de xarxa mòbil més gran del Regne Unit, amb 13,3 milions de subscriptors al juliol del 2020.
La companyia es va llançar el 3 de març de 2003 com la primera xarxa comercial 100% 3G del Regne Unit. Proporciona serveis 3G, 4G i 5G (determinades àrees) mitjançant la seva pròpia infraestructura de xarxa.

## Referències

* ↑ «Three | Phones, Broadband & SIM Only deals» (en anglès). [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ «Home | Three.com». [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ «Home | Three Brand Central». [Consulta: 1r febrer 2022].

## Enllaços externs

* Three UK - Lloc web oficial
# Martín Codax

Martín Codax (o Martim Codax) va ser un joglar gallec, possiblement de Vigo, per les contínues referències a aquesta ciutat en els seus poemes, d'entre mitjans del segle xiii i començaments del segle xiv. Tot just existeixen dades sobre la identitat del personatge.
El corpus literari atribuït es limita a 7 cantigas d'amigo que figuren en els cancioneiros de lírica galaicoportuguesa i en el Pergamí Vindel, en el qual figura el seu nom com a autor de les composicions. El descobriment d'aquest pergamí va ser fruit de l'atzar: va succeir quan Pedro Vindel a principis del segle xx el va trobar en la seva biblioteca, servint de folre a un exemplar del De officiis de Ciceró. Els poemes de Martín Codax que figuren en el pergamí són els següents (sense títol, se citen pel seu primer vers):
* Ondas do mar do Vigo
* Mandad'ei comigo ca ven meu amigo
* Mia yrmana fremosa treides comigo
* Ay Deus se sab'ora meu amado
* Quantas sabedes amar amigo
* En o sagrad' e Vigo (Sols text, sense notació musical)
* Ay ondas que eu vin veer
Gràcies al pergamí Vindel, es conserva també la notació musical d'aquestes composicions. Se li va dedicar el Dia de les Lletres Gallegues de l'any 1998 (juntament amb Xohán de Cangas i Mendinho).

## Referències

* ↑ «Martín Codax». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ Avenoza, Gemma «Review of Medieval Galician-Portuguese Poetry: An Anthology. Garland Library of Medieval Literature, 87». Romance Philology, 48, 3, 1995, pàg. 340–347. ISSN: 0035-8002.
* ↑ Ferreira, Manuel Pedro «Codax revisitado». Anuario de estudos literarios galegos, 1998, 1998, pàg. 157–168. ISSN: 1133-4533.
* ↑ Ferreira, Manuel Pedro «Martin Codax: a história que a música conta» (en portuguès). Medievalista. Online, 24, 01-12-2018. DOI: 10.4000/medievalista.1700. ISSN: 1646-740X.
* ↑ Monteagudo Romero, Henrique «O son das ondas: Martin Codax e o pergamiño Vindel». Maremagnum: publicación galega sobre os trastornos do espectro autista, 19, 2015, pàg. 77–82. ISSN: 1698-5966.
* ↑ Guerra, Alexandre Rodríguez; Freixedo, Xosé Bieito Arias. «Introducción». A: Pergamiño Vindel E Martin Codax (en anglès). John Benjamins Publishing Company, 2018, p. ix-xvi. ISBN 978-90-272-6358-2.

## Vegeu també

* Cantiga d'amigo.

## Enllaços externs

* Portal de Martin Codax a la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes
# Colibrí de flancs blancs

El colibrí de flancs blancs (Oreotrochilus leucopleurus) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae).

## Descripció

* Colibrí relativament gran amb una llargària de 13 cm.
* Mascle amb parts superiors gris olivaci amb lluentor verdosa. Gola verda. Pit i abdomen blanc amb una gran taca central blau fosc. Plomes centrals de la cua blau fosc i externes blanques.
* Femella amb parts superiors gris olivaci i inferiors blanquinoses. Gola pigallada de verd brillant.

## Hàbitat i distribució

Habita zones rocoses dels Andes del sud-est de Bolívia, oest de l'Argentina i centre de Xile.
# Ishkibal

Ishkibal o Iškibal va ser el quart rei de la I Dinastia del País de la Mar que va governar la part sud de Mesopotàmia cap a l'¡any 1640 aC fins al 1626 aC aproximadament. La cronologia es discuteix.
Es creu que va governar durant quinze anys. Només es coneix a partir de llistes i cròniques de reis posteriors. El seu nom probablement és accadi. Va succeir a Damiq ilishu.

## Referències

* ↑ Boivin, Odette. The first dynasty of the Sealand in Mesopotamia. Boston: Walter de Gruyter Inc., 2018, p. 34, 39. ISBN 9781501516399.
# Territori de les Terres i Protectorats del Txad

El Territori de les Terres i Protectorats del Txad fou el nom donat per les autoritats franceses als seus dominis al que avui dia és el Txad. Després dels primers reconeixements encarregats per Émile Gentil, va quedar constituït el setembre de 1900 i va durar fins al 5 de juliol de 1902, agafant aleshores el nom de Circumscripció de les Terres i Protectorats del Txad fins al 29 de desembre de 1903. Donat la conflictivitat de la regió, i la resistència trobada, fou considerat un territori militar i el nombre de 1903 fou convertit en el Territori Militar del Txad (a vegades anomenat simplement Territori del Txad).

## Comissionats

* Émile Gentil 29 de maig de 1900 - 2 de juliol de 1902
* Félix Robillot (suplent de Gentil) 25 d'agost de 1900 - 8 de març de 1901
* Georges Matthieu Destenave (suplent de Gentil) 8 de març de 1901 – 15 de juliol de 1902

## Administradors

* Victor Emmanuel Étienne Largeau 8 d'agost de 1902 – 19 d'octubre de 1902
* Alfred Fourneau 19 d'octubre de 1902 - novembre de 1903

## Comandants militars

* Victor Emmanuel Étienne Largeau novembre de 1903 – 17 de juliol de 1904
* Henri Joseph Eugène Gouraud 17 de juliol de 1904 - 11 d'agost de 1906

## Referències

* Worldstatesmen, per Ben Cahoon
# Territori del Nord

El Territori del Nord (Northern Territory en anglès) és un territori federal d'Austràlia. La seva capital és Darwin. També hi ha altres grans ciutats com Alice Springs, Katherine i Tennant Creek.
El Territori del Nord té grans àrees desèrtiques i llocs importants com l'Ulurú, una gran roca que és sagrada pels aborígens australians. D'altra banda, el Parc Nacional de Kakadu, amb una gran biodiversitat, és Patrimoni de la Humanitat.

## Enllaços externs

* Territori del Nord - Lloc web oficial
# Thiar

La mansio de Thiar va ser una vila urbana romana situada al peu de la Via Augusta, i que servia com lloc de vigilància romana, entre altres usos.
La mansio de Thiar es troba reflectida en l'Itinerari de Antoninus (401, 4) situant-la entre Illici i Carthago Spartaria. Actualment, la població del Pilar de la Foradada, al Baix Segura, ocupa la ubicació on es trobava aquesta vila.

## Referències

* ↑ García Samper, María. "Canteras romanas de piedra en el sur costeron alicantino". Caesaraugusta, 78. 2007
# Torre del Barco

La torre del Barco és una casa de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa és edificada sobre un desnivell força pronunciat. Té una paret mitgera fins a mitjana alçada i per l'altra banda un passadís de pedra d'un dos metres d'amplada la separa la casa veïna. Està construïda amb totxana i ciment i recoberta d'un arrebossat de ciment pintat de color verd. Consta de planta baixa, pis i soterrani. En aquest hi ha el garatge. A cadascun dels pisos hi ha un gran terrat. La supressió de tot element decoratiu i la funcionalitat amb què estan pensats els espais és propi de l'arquitectura racionalista.

## Història

El fet que aquesta casa sigui coneguda com la "Torre del Barco" es deu al fet que, vista des de l'exterior, la disposició espacial dels terrats sembla la de les terrasses d'un vaixell.

## Referències

* 1 2 «Torre del Barco». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Torre de ràdio de Dudelange

La Torre de Ràdio de Dudelange o el Transmissor de Dudelange (en luxemburguès: Sender vun Diddeleng) és un estructura d'acer elevada i independent que funciona com a torre de transmissió de ràdio FM i televisió i assoleix una alçada de 285 metres a prop de Dudelange (Luxemburg). La torre de ràdio de Dudelange es completà el 1957. El 31 de juliol del 1981, un avió militar belga s'estavellà contra la torre. Les restes de la torre en caure mataren una parella en una casa propera.

## Referències

* ↑ «Informació sobre la torre» (en anglès). [Consulta: 4 setembre 2014].
# Formicaïta

La formicaïta és un mineral de la classe dels compostos orgànics. Rep el seu nom de la seva composició química: un format de calci.

## Característiques

La formicaïta és una substància orgànica de fórmula química Ca(HCOO)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1998. Cristal·litza en el sistema tetragonal. Es troba e forma de cristalls tabulars, de fins a 30μm, també en agregats col·loformes o compactes. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la formicaïta pertany a «10.AA - Sals d'àcids orgànics: formats, acetats, etc» juntament amb els següents minerals: dashkovaïta, acetamida, calclacita, paceïta i hoganita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de bor de Solongo, a l'altiplà de Vitim, Buriàtia (Rússia), on sol trobar-se associada a altres minerals com: calcita, lizardita, frolovita, pentahidroborita, hexahidroborita i vimsita. També ha estat descrita al dipòsit de bor de Titovskoe, a Sakhà, i al dipòsit de coure i bor de Novofrolovskoye, a l'óblast de Sverdlovsk, tots dos indrets també a Rússia.

## Referències

* ↑ «Formicaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 octubre 2016].
* 1 2 «Formicaite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 31 octubre 2016].