OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Trau (grup de música)

Trau és una banda de pop-rock de Sant Boi de Llobregat considerats un referent de l'escena mod catalana. Format a l'estiu del 2012, va néixer amb la intenció de provar de fer grans cançons, navegant dins de la influència del pop minimalista i cru, el rock i la psicodèlia dels 1960 i 1970, sense perdre de vista la perspectiva actual, influïts per The Beatles, The Kinks, The Beach Boys, The Byrds, The Who, The Zombies, Wilco, Pau Riba, Sisa, Bob Dylan, Os Mutantes i Rolling Stones.
El seu repertori és un recull de temes propis cantats en català amb un so de pop psicodèlic, barreja la melancolia amb el sentit de l'humor, amb la senzillesa característica pop, inspirades en el seu imaginari local.

## Discografia
### EP (2013)

Autoeditat
* Borinot de bardissa
* Somni de festa major
* 85 estels
* L'últim tren
* Cant de quan la sang ens bull

### Déu vos guard (2015)

Editat per Discmedi
* Borinot de bardissa
* I és vostè!
* Blau, net i clar
* 85 estels
* Somni de festa major
* Fills de 7 pares
* Cant de quan la sang ens bull
* Faig tronar
* Remei
* No et posis vermella
* Grans mags
* El jardiner verd
* Canto per tu

### Dones i homes del cap dret (2018)

Editat per Satelite k
* Un nou dia
* Panys vermells
* I arriba el moment
* Or
* Podrint pomes
* Aneu a Plutó
* Dalt de l'arbre
* Aquells dos ulls ben morts
* Truqueu a la porta
* Dimensions
* Corbs i hackers
* Beneit del cabàs
* Temps de coda

### 33/45 (2020)

Editat per U98 Music
* Anirem a sopar
* Cantar t'és aliment
* Segueixo caminant
* Diana amb potes
* Vuits entre els teus peus
* Tant de bo mai més hagi de posar-me jersei
* Gel que ja no torna
* L'astronauta i la mula
* El far
* Viure en Pau
* D'excursió amb propulsió

## Premis

* Premi Sona9 el 2014 en una final disputada entre Pantaleó i Manuela Kant i presentada a la Sala Apolo.
* Premi Enderrock al grup revelació el 2015.

## Referències

* ↑ Barrull, Jaume «Minimalisme "mod" del Baix Llobregat». Lectura. Suplement dominical del Segre, 04-10-2020, pàg. 34.
* ↑ «Sona 9 - Trau». Enderrock.cat. [Consulta: 27 febrer 2016].
* ↑ González, Joan. «TRAU: Un grup amb estil propi». La Tornada. Arxivat de l'original el 2016-03-02. [Consulta: 27 febrer 2016].
* ↑ Garrigós, Jordi. «Trau, pop inspirat en els 60 a l’Altaveu». Ara, 07-09-2018. [Consulta: 9 agost 2022].
* ↑ «La revolució sonora per minut de Trau». Enderrock. [Consulta: 18 setembre 2020].
* ↑ «Trau guanya el concurs de maquetes Sona 9». Ara. [Consulta: 27 febrer 2016].
* ↑ «Trau, grup revelació del 2015». Enderrock.cat, 04-01-2016. [Consulta: 9 agost 2022].
# Hornelen

El Hornelen és una muntanya situada al comtat de Vestland de Noruega. Es troba a la costa est de l'illa de Bremangerlandet, dominant l'estret de Frøysjøen, a la regió de Nordfjord. El Hornelen és especialment conegut perquè forma un penya-segat que, amb una altura de 860 metres, és el més alt d'Europa. Durant molt de temps s'ha utilitzat com a referent per a la navegació marítima.
Geològicament el Hornelen es compon de pedra sorrenca del període Devonià, i constitueix un referent especial en la geologia de Noruega.

## Referències

* ↑ «Hornelen» (en anglès). Universitat de Bergen. [Consulta: 25 desembre 2018].
* ↑ Larsen, Bjørn T.; Olaussen, Snorre; Sundvoll, Bjørn; Heereman, Michel (2007). "Volcanoes and faulting in an arid climate". In Ramberg, Ivar; Bryhni, Inge; et al. The making of a land: Geology of Norway. Trondheim: Norsk Geologisk Forening. Volcanoes and faulting in an arid climate (en anglès). Geological Society of London, 2007. ISBN 978-82-92394-42-7.
# LEM

El Dispositiu LEM - Encontre Internacional de Músiques Experimentals de Gràcia-Barcelona és un cicle de música experimental organitzat per Gràcia Territori Sonor a Barcelona des de l'any 1996.
En les 28 edicions que duu, ha celebrat prop d'un miler de concerts, duent a la Vila de Gràcia i a altres punts de la capital catalana alguns dels artistes més celebrats de l'escena experimental local i internacional, a més d'haver servir de plataforma per a la difusió de nous talents que han tingut carreres llargues i fructíferes.

## El LEM avui

Després de la crisi econòmica de 2007, que va afectar durament l'entitat organitzadora, i de diversos entrebancs més, el pitjor del quals va ser la mort del fundador de Gràcia Territori Sonor, Víctor Nubla, l'any 2020, el Dispositiu LEM s'ha consolidat com una de les propostes artístico-culturals més interessants del mes d'octubre a la ciutat de Barcelona. Amb més de 1.600 espectadors en la seva edició 2023, el LEM continua escampant-se per espais de la ciutat tan emblemàtics com el Centre Cívic La Sedeta, el Centre Cívic Convent de Sant Agustí, la sala Paral·lel 62, el Centre Artesà Tradicionàrius, La Kontra de Gràcia o el Museu de la Música de Barcelona, entre d'altres.

## Artistes destacats LEM (1996-2023)

* Esplendor Geométrico
* Pascal Comelade
* Els Surfing Sirles
* Za!
* Tiger Menja Zebra
* Macromassa
* Alfredo Costa Monteiro
* Sergi Jordà
* Joan Saura
* Zush
* Marcel·lí Antúnez
* Fred Frith
* Eduardo Polonio
* Mireia Tejero
* Carlus Padrissa
* Hysteriofunk
* Superelvis
* Cathy Claret
* Eli Gras
* Walter Thompson
* Oriol Tramvia
* Gerard Quintana
* Eduard Escoffet
* Sergi Caballero
* Le Diablo Mariachi
* Koji Asano
* Hiroshi Kobayashi
* Núria Andorrà
* Marcel Fabregat
* Blaine L. Reininger
* Pepino Pascual
* Quim Tarrida
* Panotxa
* Ferran Fages
* Accidents Polipoètics
* Pau Riba
* Enric Casasses
* Martí Sales
* Godai Garcia
* Gat Castaño
* Juan Crek
* Mark Cunningham
* Jakob Draminsky
* Josep Maria Balanyà
* Marc Pareja
* Javier Piñango
* Óscar Abril Ascaso
* Wade Matthews
* Charlemagne Palestine
* Paolo Angeli
* Banda Municipal de Barcelona
* Kasper T. Toeplitz
* Markus Breuss
* Manel Pugès
* Agustí Fernández
* Rosa Arruti
* Warp Trio

## Referències

* ↑ «Festival LEM, 20 anys de música experimental», 18-10-2015. [Consulta: 11 abril 2019].
# Kiltartan

Kiltartan és una baronia i una parròquia civil del Comtat de Galway, Irlanda. La porció del sud d'aquesta baronia era anteriorment coneguda com a Cenél Áeda na hEchtge o país d'O haughnessy, mentre que la porció del nord s'anomenava Coill Ua bhFiachrach (el territori del clan Hynes), i la part oriental era coneguda com a Oireacht Réamoinn (clan Mac Redmonds, una branca dels Burkes).
Fou el lloc de residència de Lady Gregory, Edward Martyn, i una residència habitual de W.B. Yeats. La baronia pren el nom de la fortificació Kiltartan Castel (ara enderrocada), dels Burke; també coneguda com a Castletown o Ballycastle. El castell, al seu torn, pren el seu nom de l'església medieval de Kiltartan, a una curta distància cap al nord. El nom irlandès original per l'església i la parròquia era Cill Athrachta (església de St. Attracta), nom que es transformà en Cill Tortain. L'antiga forma anglisitzada del topònim era Kiltaraght, més propera que l'actual a la forma irlandesa original.
El poema de Yeats's "An Irish Airman Foresees His Death" (Un aviador irlandès preveu la seua mort) fa referència a Kiltartan.

## Referències

* ↑ Anàlisi del poema i de les seves successives traduccions al català a: Subirana, Jaume «D'aviadors irlandesos». Flux, 08-02-2009 [Consulta: 26 febrer 2018].

## Vegeu també

* Lady Gregory

## Enllaços externs

* Kiltartan Gregory Museu
# Riccardo Filangieri di Candida Gonzaga

Riccardo Filangieri di Candida Gonzaga (Nàpols, 16 d'abril de 1882 – Nàpols, 21 de juliol de 1959) fou un arxivista, historiador i genealogista italià, que tingué un important paper com a director de l'Archivio di Stato de Nàpols, particularment en la seva reconstrucció després de la Segona Guerra Mundial. Les seves publicacions abasten els camps de l'arxivística, la història, la numismàtica, l'heràldica i la història de l'art.

## Vida i obra

Fill d'una família noble napolitana, interessada en la història: el pare, el comte Berardo (Sulmona, 26 de febrer de 1845 - Nàpols, 25 d'octubre de 1920), també havia fet estudis de genealogia i heràldica i el seu germà gran, Antonio (Nàpols, 13 de desembre de 1867 - Massa Lubrense, 4 d'agost de 1916), fou historiador de l'art. Riccardo es llicencià en dret a la Universitat de Nàpols però no seguí aquesta carrera sinó que des de 1911 treballà en l'Arxiu de l'Estat a Nàpols i en fou director de 1934 a 1956. També fou professor de paleografia i història de l'art (1928-34) a la Universitat de Nàpols.
En la seva tasca a l'arxiu treballà per a l'adquisició de fons d'arxius familiars (com el dels Borbons, portat al Tirol amb l'exili de Francesc II de les Dues Sicílies) però sobretot en destaca la tasca de reconstrucció després de la destrucció pels nazis durant la Segona Guerra Mundial (el 23 de setembre de 1943 una represàlia havia destruït 866 caixes de documentació molt valuosa que havien estat guardades als afores de Nàpols amb la intenció de protegir-les dels bombardejos). L'Ufficio della ricostruzione angioina, creat per ell, s'encarregà d'aquest treball i publicà els 19 volums de I registri della Cancelleria angioina... editats per l'Accademia Pontaniana, de la qual era membre des de 1927 i que també contribuí a reconstruir després de la guerra.
Els seus estudis sobre el Castel Nuovo tracten també de la reconstrucció que en feu Alfons el Magnànim en conquerir el regne de Nàpols 1443; els treballs sobre el període de la casa d'Aragó el dugueren a estar en contacte amb acadèmics i institucions acadèmiques de la península.
Des de 1935 fou membre corresponent de la Secció Històrico-Arqueològica de l'IEC i des de 1951 fou membre corresponent estranger de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona. A Nàpols hi té dedicat un carrer.

## Publicacions més rellevants

* Castel Nuovo, reggia angioina ed aragonese di Napoli, Ed. Banco di Napoli, 1934
* I Registri della Cancelleria angioina ricostruiti da R. F. con la collaborazione degli archivisti napoletani. Accademia Pontaniana, 1950-
* Storia dell'università di Napoli nell'età aragonese
* Architettura e scultura catalana in Campania nel secolo XV
* La biblioteca dei re aragonesi di Napoli

## Enllaços externs

* Ida Mauro, Article Filangieri di Candida Gonzaga, Riccardo al Diccionari d'historiadors de l'art català-valencià-balear
* «Riccardo Filangieri di Candida Gonzaga». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Dizionario Biografico Treccani
# Traucadora

Una traucadora és una màquina eina usada en fusteria per fer traus rectangulars en les peces, fent així l'encaix de caixa i metxa.
En la fusteria manual tradicional aquests traus es feien amb un enformador o badaine, percutint-lo amb una maça. Es tractava d'un sistema laboriós i lent, que pot accelerar-se usant un trepant i una broca per a eliminar part del material a tallar. Els diferents tipus de traucadores permeten estalviar temps i esforç manual. Els graus d'acabat dels traus depenen del sistema emprat. Els traus rectangulars són necessaris en les unions entre peces de fusta anomenades de muntant i travesser. El muntant és la peça amb el trau rectangular, anomenat caixa. El travesser és la peça que s'uneix al muntant, introduint-hi una metxa amb les dimensions del trau. (El muntant seria la peça femella i el travesser la peça mascle).

## Tipus de traucadores
### De trau quadrat

Foren inventades per Robert i Ralph Greenlee el 1884. Funcionen com una broca que va fent un trau rodó mentre avança. El dispositiu de tall està format per dues peces:
* El retallador: una mena d'enformador de secció quadrada buit en la part central i esmolat en el seu extrem d'atac.
* Una broca central allotjada dins del retallador.
El conjunt anterior es munta en la màquina i, quan s'acciona, avança en la peça de fusta (muntant). La broca mecanitza la major part del material i el retallador retalla els angles sobrants. El moviment de l'eina és vertical, de dalt a baix. La peça que es treballa resta immòbil.

### Horitzontals o de ranura

L'eina de tall és una broca que talla pel seu extrem i pels costats.
La peça de fusta s'aferma sobre un carro desplaçable sobre diversos eixos. El moviment del carro (i de la peça de fusta) contra la broca permet el seu mecanitzat. Normalment es troben en les màquines universals al costat oposat de la serra. Aquestes traucadores tenen l'inconvenient que deixen un trau acabat amb dues semicircumferències, i llavors cal arrodonir les metxes amb una raspa.

### De cadena

L'eina de tall és una cadena dentada que muntada sobre un suport penetra verticalment dins la fusta. També s'anomenen màquines de foradar de cadena.
Tenen dos inconvenients: L'un és que fan estelles en la sortida. Això se soluciona marcant la sortida amb un enformador abans de passar la peça per la màquina. L'altre inconvenient és que quan el trau no és travesser, el fons del forat és arrodonit, i llavors cal retallar les metxes a 45°.

### De badaine accionat mecànicament

Aquestes màquines estan equipades amb una eina vibratòria, una espècie de cisell mecànic amb múltiples dents.

### Traucadora de triple eina

Aquesta màquina està equipada amb una fulla central i dues de laterals que fan l'acabat del trau.

### Altres sistemes de tallar traus rectangulars

Amb una broca especial anomenada broca quadrada de Harry Watt.

## Referències

* ↑ Traucadora. Definició.(català)
# Hornblenda

Hornblenda és el nom que reben els minerals de color negre o foscos del grup dels amfíbols, generalment ferrohornblenda o magnesiohornblenda, i es fa servir com a sinònim d'aquests. El nom va ser donat l'any 1789 per Abraham Gottlieb Werner, d'un vell terme alemany per minerals foscos sense valor i del mineral "blenda", que significa enganyar.

## Característiques

Aquest nom agrupa a minerals aluminosilicats. Tècnicament formen sèries de solució sòlida sent un extrem la ferrohornblenda i l'altre la magnesiohornblenda, en la qual la substitució gradual del ferro per magnesi va donant els diferents minerals de la sèrie. També forma una sèrie de solució sòlida amb l'actinolita, d'estructura cristal·lina molt semblant.
En la seva xarxa cristal·lina, els ions de ferro, magnesi i alumini es poden substituir mútuament sense problema i, per tant, és difícil distingir o fins i tot separar els diferents minerals, segons l'element predominant. Segons regla general, només es pot indicar que els minerals amb major contingut en ferro tenen colors més foscos.
És de color fosc a verd fosc, els cristalls solen ser opacs, encara que alguns exemplars petits o d'excepcional puresa poden ser transparents. El seu hàbit cristal·lí va des de petits prismes curts fins agulles; el tall pels cristalls pot ser hexagonal, encara que rares vegades són simètrics; també se sol trobar en forma massiva. Es trenca de forma imperfecta en dues direccions, i la fractura és irregular. Deixa ratlla marró o grisenca a la taula de porcellana.

## Formació i jaciments

L'hornblenda és petrogènica, és a dir, forma part de la composició de moltes roques, com ara els granits o els gneiss. Encara que l'hornblenda estigui tan àmpliament distribuïda, no es troba freqüentment en les col·leccions, ja que no sol formar cristalls vistosos. Es troba normalment associada a altres minerals, com quars, feldespat, augita, magnetita o mica.

## Referències

* ↑ «Hornblende» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 agost 2014].
* ↑ «Actinolite-Ferro-actinolite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 agost 2014].

## Vegeu també

* Grup del nom arrel hornblenda
# LEP

El LEP (Large Electron-Positron Collider, «gran col·lisionador electró-positró») era un accelerador-col·lisionador d'electrons i positrons circular de 27 km de circumferència, situat a cent metres sota terra a la frontera entre França i Suïssa. Actualment està reemplaçat pel gran col·lisionador d'hadrons (LHC). Era l'últim pas del complex d'acceleradors del CERN. Els electrons i positrons hi eren injectats i accelerats fins a l'energia final de col·lisió mitjançant l'ús de cavitats de radiofreqüència. Un sistema d'imants dipolars corbava els feixos d'electrons i positrons el que les obligava a seguir una trajectòria circular.
En el LEP, els electrons i els positrons circulaven en sentits oposats a velocitats relativistes, agrupats en paquets (bunches) d'aproximadament 1,6 cm de longitud i una secció de 0,3 × 0,01 mm². Existien vuit punts de col·lisió, en quatre dels quals s'hi havien instal·lat experiments: ALEPH, DELPHI, L3 i OPAL.
El LEP va començar a operar l'agost de 1989 i encara que originalment va ser dissenyat per a la producció de bosons Z$^0$ (la massa del qual és de 91,2 GeV/c²), amb energies per feix previstes per a la seva primera fase entorn dels 45 GeV i lluminositats de 10$^{31}$ cm$^{-2}$·s$^{-1}$, les diferents millores que en els últims anys s'hi van introduir (incloent la instal·lació de cavitats superconductores) van permetre assolir energies per feix de fins a 104,5 GeV.
Posteriorment, s'anomenà LEP 2 (també LEP200 o LEP-II) la segona fase de l'accelerador de partícules, en la qual es va incrementar l'energia de col·lisió en el centre de masses per sobre dels 130 GeV. Aquest increment va permetre la producció de parells de bosons W$^±$ i Z$^0$. S'esperava que els successius increments suposessin, fins i tot, arribar al llindar de producció de noves partícules com, per exemple, el bosó de Higgs. A la tardor de 2000, el LEP s'aturà definitivament i es començà a desmantellar per fer servir el seu túnel en la construcció del nou LHC.
Les energies de col·lisió assolides en el sistema centre de masses cada any de funcionament del LEP 2, i la lluminositat integrada corresponent recollida a l'experiment DELPHI, poden veure's a la taula següent:
    Energia (GeV) Data Lluminositat integrada (pb$^{-1}$) 130 - 136novembre, 1995 6 161juliol/agost, 1996 10 172octubre/novembre, 199610 1831997 54 1891998 158 192juliol, 1999 26 196juliol/agost, 199977 200agost/setembre, 199984 202octubre/novembre, 199941 203 - 2082000 224

## Referències

* ↑ Schopper, Herwig F.. LEP : the lord of the collider rings at CERN 1980-2000 : the making, operation and legacy of the world's largest scientific instrument. Berlín: Springer, 2009. ISBN 9783540893011.
* ↑ «Large Electron-Positron Collider» (en alemany). Lexikon. Lumitos. [Consulta: 15 juliol 2019].
# Matrimoni concertat

El matrimoni concertat, arreglat o forçat és aquell que està pactat sense concurs de la llibertat dels contraents. Les Nacions Unides veuen el matrimoni forçat com una forma de violació dels drets humans, ja que viola els principis de lliure elecció i autonomia dels individus.
En països com l'Índia, Xina, Japó, algunes parts d'Àfrica i el món àrab els matrimonis arreglats són molt comuns. Aquestes unions preserven l'ordre econòmic i social i creen estabilitat entre les famílies. La parella "arreglada" no espera començar el seu matrimoni per amor, sinó que espera que la devoció i responsabilitat creixin dins de la unió a mesura que aquesta progressa.
Nombrosos són els casos de matrimonis arreglats, arribant a la seva cúspide al segle xvii i xviii, quan a Europa, les famílies aristòcrates i nobles concertaven matrimonis per als seus fills per tal d'augmentar la fortuna i crear llaços de poder per mitjà d'aquests «empreses».
En general, després d'aquest tipus de matrimoni, sortien a la llum nombrosos escàndols d'amants que concretaven o suplantaven en el pla amorós la dona real, un exemple no tan antic és el matrimoni de Napoleó I amb Maria Lluïsa, arxiduquessa austríaca per tal de signar un tractat de pau per mitjà del matrimoni.
La Convenció per a l'eliminació de totes les formes de discriminació contra les dones ,Tractat Internacional de Drets Humans de l'ONU específic per a les dones, conegut com a CEDAW, en anglès— prohibeix el matrimoni forçat. Així mateix, el Conveni del Consell d'Europa sobre prevenció i lluita contra la violència contra la dona i la violència domèstica, inclou disposicions amb la finalitat que els estats el tipifiquin com a delicte.

## Referències

* ↑ Veiga, Jose Manuel Ferro. Trabajo Infantil : la esclavitud del siglo XXI: Trabajadores Invisibles (en castellà). José Manuel Ferro Veiga, 2020-01-14.
* ↑ Masachs, Santiago de Llobet. El matrimoni infantil a Catalunya i Europa. Pagès Editors, 2005. ISBN 978-84-9779-324-7.
* ↑ «Matrimonio infantil y forzado, incluso en contextos humanitarios» (en castellà). Nacions Unides. Drets Humans. Oficina Alt comisionat. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ Thill, Magaly. «El Convenio de Estambul: Un análisis crítico y contextualizado.», 2018. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ «Protocol per a la prevenció i l'abordatge del matrimoni forçat a Catalunya». Generalitat de Catalunya. Departament de Treball, Afers Socials i Famílies. Secretaria d'Igualtat, Migracions i Ciutadania. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ «Lucha contra la trata de seres humanos: el Consejo acuerda su posición sobre unas normas más estrictas» (en castellà). Consejo Europeo. Consejo de la Unión Europea. [Consulta: 28 abril 2024].

## Vegeu també

* Matrimoni infantil
* Matrimoni de conveniència
* Conveni del Consell d’Europa sobre la prevenció i la lluita contra la violència envers les dones i la violència domèstica
* Convenció sobre l'eliminació de totes les formes de discriminació contra la dona
# Nicolau Artabasda

Nicolau Artabasda (Nicolaus Artabasda, Nikólaos Νικόλαος Ἁρταβάσδης) fou un escriptor romà d'Orient de data incerta, nadiu d'Esmirna. Un manuscrit vaticà l'esmenta com Ἀρταβάσδης, ἀριθμητικος καὶ γεωμέτρης ὁ ?αβδᾶ. Va escriure una obra sobre l'art de comptar amb els dits, amb el nom de Ἔκφρασις τοῦ δακτυλικοῦ μέτρου, que fou més tard publicada, primer a París, el 1614 i uns anys després a la ciutat de Roma, el 1673.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
* ↑ Johann Albert Fabricius Bibliotheca græca: sive, Notitia scriptorum veterum græcorum ..., Volum 14
# Kilukeni

Els Kilukeni eren membres del Lukeni kanda o Casa de Kilukeni, la dinastia governant del regne del Congo des de la seva creació a finals del segle xiv fins al 1567 amb la pujada de la dinastia Kwilu. Els kilukeni van ser trampolí per a la majoria de les principals faccions que van lluitar pel control de Congo durant la seva guerra civil.

## Etimologia

En kikongo, l'idioma del regne de Kongo, el nom de la kanda és Lukeni. Es pren del nom del fundador del regne, Lukeni lua Nimi. Lukeni lua Nimi va governar al voltant de la dècada de 1390 abans que el tron fos lliurat als seus cosins.

## Història

Començant amb el regnat de Nkuwu a Ntinu, un fill de Lukeni i l'últim mwenekongo no catòlic, el tron va passar de pare a fill. Ocasionalment hi havia usurpacions, però la corona es va mantenir dins del llinatge del fundador fins a 1567 quan un rei de la regió de Nsi Kwilu, Àlvar I del Congo, va ascendir després que l'últim dels Kilukeni va morir en la batalla contra el regne Anziku.

## Referències

* 1 2 Thornton, John: "Elite Women in the Kingdom of Kongo: Historical Perspectives on Women's Political Power", page 445. The Journal of African History, Vol. 47, 2006