OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Callistomys pictus

Callistomys pictus és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates espinoses. És endèmic de l'est del Brasil. El seu hàbitat natural són les plantacions de cacau, on s'alimenta de les fulles d'aquesta planta. Abans d'associar-se amb els humans, probablement vivia als boscos. Aquesta espècie està en perill a causa de la desforestació, la caça i la fragmentació del seu hàbitat.
Actualment es considera que Callistomys és un gènere monotípic. Tanmateix, se n'han trobat fòssils que podrien pertànyer a una segona espècie del grup, tot i que encara no hi ha proves fefaents que es tracti d'una espècie diferent de C. pictus.

## Referències

* ↑ Moura, R. T.; Da Fonseca, G. A. B. Callistomys pictus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 15 febrer 2015.
* ↑ Emmons, L.; Vutecich, M. G «The identity of Winge's Lasiuromys villosus and the description of a new genus of echimyid rodent (Rodentia, Echimyidae)» (resum) (en anglès). American Museum Novitates, 3.223, 1998, pàg. 1-12. Arxivat de l'original el 2015-02-15 [Consulta: 15 febrer 2015].
# La Vespa

La Vespa és una dena del municipi de Morella (els Ports, País Valencià). El Mas de la Reineta fa les funcions de capçalera i el centre religiós és l'ermita de Sant Antoni de la Vespa. El 2009 tenia 33 habitants, dispersos als diferents massos.
Situada a l'oest del terme municipal, entre les altures de la Venta de l'Aire i el riu de Calders, amb una altitud mitjana de 800 m. Els seus límits són: al nord, amb la dena Primera del Riu i la dena Segona del Riu; al sud, amb la dena dels Llivis; a l'est, amb la dena del Coll i Moll; a l'oest, amb els termes de Cinctorres i de Forcall.
A la dena de la Vespa s'han trobat restes arqueològiques com per exemple un grup d'inscultures o petroglifoides, materials lítics com puntes de fletxa de sílex entre d'altres o d'animals prehistòrics.
Ocupa una superfície de 2.670 Ha. abastant una vintena de masos dispersos, i uns quants més d'abandonats:
| Mas de la Reineta (capital) Mas de Boix de Baix Mas de Boix de Dalt Maset de Boix Mas de Candeales Mas de Carceller Mas de Català Mas Cremat Mas de la Xemeneia Alta Mas del Frare | Mas de Fra Eixameno Mas de Macià Querol Mas de Mestre Mas de les Moreres Mas de Palau Mas de la Parreta Mas de Pereu Mas de Peteix Mas de Pitarch Mas de Querol del riu | Mas de la Roqueta Mas de Sabater Mas del Salzeral Mas de Sant Antoni Mas de Serra en Blasco Mas de Solanet Mas de Taboll Mas de Torre Marsà Molí de Vicent |

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor de la Comunitat Valenciana, 2009». Arxivat de l'original el 2014-03-07. [Consulta: 24 agost 2010].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Morella Arxivat 2011-09-06 a Wayback Machine.
* «La Vespa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Papa Damas II

Damas II, de nom Poppo de Brixen, (Pildenau, Ducat de Baviera, ? – Palestrina, Estats pontificis, 9 d'agost de 1048) fou Papa de l'Església catòlica durant el 1048.
Deposat Benet IX, Poppo, bisbe de Brixen, es va convertir en el tercer alemany en accedir al pontificat en ser designat per l'emperador Enric III. Fou una alternativa quan la primera opció de l'emperador, l'arquebisbe Halinard de Lyon, va rebutjar l'oferiment.
El seu pontificat només va durar vint dies, sembla que a causa de la malària que va contraure quan es trobava a Palestrina (ciutat italiana on s'havia desplaçat fugint del calorós estiu romà).
# Herman Beysens

Herman Beysens (Essen, província d'Anvers, 27 de maig de 1950) va ser un ciclista belga, que fou professional entre 1971 i 1981. De la seva carrera esportiva destaca la victòria al Circuit de les Ardenes flamenques - Ichtegem.

## Palmarès

* 1971
** 1r a Seraing-Aix-Seraing
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica amateur
* 1972
** 1r a Malderen
* 1974
* 1r a Essen
* 1r a Arendonk
* 1975
* 1r a Oostakker
* 1977
** 1r al Circuit de les Ardenes flamenques - Ichtegem
* 1r a Sleidinge
* 1r a Essen
* 1980
* 1r a Oostduinkerke
* 1r al GP Eugeen Roggeman (Stekene)
* 1981
** 1r al Circuit de Niel

### Resultats al Tour de França

* 1972. 23è de la classificació general
* 1975. Abandona (20a etapa)
* 1976. 62è de la classificació general
* 1978. 44è de la classificació general
* 1979. Ni surt (18a etapa)
* 1981. 79è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1979. 15è de la classificació general
* 1980. Abandona

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1977. 65è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# La Rebollera (Sant Esteve de la Sarga)

La Rebollera és una serra del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, del Pallars Jussà. És al sud del poble de Sant Esteve de la Sarga, Montsec d'Ares amunt, en direcció a Sant Alís, sota i al nord del qual està situada.

## Referències

* ↑ «La Rebollera (Sant Esteve de la Sarga)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Línia evolutiva de Sentret

Aquesta línia evolutiva de Pokémon inclou Sentret i Furret.

## Sentret

Sentret és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus normal i evoluciona a Furret.

## Furret

Furret és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus normal i evoluciona de Sentret.

## Referències

* 1 2 «Pokémon Franchise Approaches 150 Million Games Sold» (en anglès). PR Newswire. Nintendo, 04-10-2005 [Consulta: 21 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial de Pokémon
* Sentret a Bulbapedia (anglès)
* Furret a Bulbapedia (anglès)
Espècies de Pokémon :
# República Popular d'Angola

La República Popular d'Angola (portuguès: República Popular de Angola) cobreix el període de la història d'Angola com una autodeclarat estat socialista. Establerta el 1975 després de la independència de Portugal, semblant a la situació a la República Popular de Moçambic, a Moçambic. La nació recentment fundada va tenir relacions amistoses amb la Unió Soviètica, Cuba i la República Popular de Moçambic. El país estava governat pel Moviment Popular per l'Alliberament d'Angola (MPLA), que va ser responsable de la transició cap a un sistema unipartidista marxista-leninista. El grup va ser recolzat per Cuba i la Unió Soviètica.
Un grup contrari, conegut com la Unió Nacional per a la Independència Total d'Angola (UNITA), va provocar una Guerra Civil angolesa amb el MPLA, amb el suport de Sud-àfrica i els Estats Units.
El 1991 el MPLA i UNITA van signar els acords de Bicesse, que permetria eleccions multipartidistes a Angola. Encara que seguien havent-hi disputes, la República Popular d'Angola va ser finalment desmantellada en 1992, convertint-se en l'actual República de Angola.

## Referències

* ↑ Angola - Communist Nations
* ↑ Pierre Beaudet. Angola, bilan d'un socialisme de guerre. L'Harmattan, 1998, p.11.
* ↑ Fernando Andresen Guimaráes. The Origins of the Angolan Civil War. Foreign Intervention and Domestic Political Conflict. Basingstoke & Londres: Houndsmills, 1998.
* ↑ Franz-Wilhelm Heimer. Der Entkolonisierungskonflikt in Angola. Múnic: Weltforum Verlag, 1980.

## Bibliografia

* Elikia M'Bokolo. L'Afrique au XXe siècle. Le continent convoité. Seuil, 1985, p. 393 (Points Histoire).
# Depressió endogàmica

La depressió endogàmica o depressió de consanguinitat és una reducció de l'aptitud dins una població com a resultat d'encreuaments entre individus relacionats. Els encreuaments entre individus relacionats resulten en la manifestació de característiques deletèries recessives. Com més pròxims siguin els individus, més gran serà el nombre de gens deleteris homozigòtics que poden tenir els descendents, resultant en individus poc aptes. Un altre mecanisme responsable és la sobredominància d'al·lels heterozigòtics, comportant una reducció en l'aptitud d'una població amb molts genotips homozigòtics, encara que no siguin deleteris. Actualment no se sap quin dels dos mecanismes és més important. En general, les poblacions amb més variació genètica no pateixen de depressió de consanguinitat. La depressió de consanguinitat és molt sovint el resultat d'un efecte coll d'ampolla. La depressió de consanguinitat sembla estar present en gran part dels grups d'organismes, però és possiblement més habitual en espècies hermafrodites, predominantment plantes. La majoria de les plantes són hermafrodites i per això són capaces de tenir els graus més severs de consanguinitat.

## Referències

* ↑ Universitat Autònoma de Barcelona. «Les causes genètiques dels efectes de l'endogàmia, a estudi», 01-07-2011. [Consulta: 28 gener 2019].
* ↑ «Depressió de consanguinitat». bioApS. [Consulta: 28 gener 2019].
# Bataiürt

Bataiürt (en rus: Батаюрт) és un poble de la república del Daguestan, a Rússia. Segons el cens del 2010 tenia 4.069 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 30 juliol 2022].
* 1 2 Село Ортатюбе на карте
# Hannó (212 aC)

Hannó fou un oficial cartaginès enviat per Hanníbal l'any 212 aC amb una força de mil cavallers i mil infants a la defensa de Càpua quan era atacada pels romans.
Segons Titus Livi el general Bostar estava associat amb ell en el comandament. Va fer diverses sortides victorioses però no va poder impedir que el setge romà de la ciutat quedés complet i aviat la gana va aparèixer i la gent va manifestar el seu descontentament. Els cartaginesos van demanar ajut a Hanníbal i aquest que era a Lucània va avançar en direcció a la ciutat ajudat pels cartaginesos de Càpua que van fer alguna sortida, però en conjunt no es va poder fer res. Com que l'atac d'Hanníbal a Roma tampoc va reeixir, la caiguda de la ciutat va ser inevitable. Els campanis de la ciutat van planejar rendir-se als romans entregant la guarnició cartaginesa (211 aC) i així ho van fer. Hannó i Bostar van ser entregats als romans.

## Referències

* ↑ 19.Hanno a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 345-346
# Semion Làvotxkin

Semion Alekséievitx Làvotxkin (rus: Семён Алексе́евич Ла́вочкин, cognom real: Aizikóvitx, Айзико́вич) (Smolensk, 11 de setembre de 1900 – Moscou, 9 de juny de 1960) va ser un dissenyador i constructor aeronàutic soviètic, membre de l'Acadèmia Soviètica de Ciències (1958), Major General de l'Enginyeria de l'Aviació (1944), dues vegades Heroi del Treball Socialista (1943 i 1956) i membre del Partit Comunista de la Unió Soviètica des de 1953.

## Biografia

Làvotxkin va néixer a Smolensk, en el si d'una família jueva. Després d'allistar-se a l'Exèrcit Roig, va ser enviat a la Universitat Tècnica Estatal de Moscou el 1920. Quan es graduà el 1927 començà a treballar a la indústria aeronàutica soviètica, treballant en diverses oficines de disseny, així com en la Direcció General de la Indústria Aeronàutica. El 1929 Làvotxkin ja era el principal constructor aeronàutic soviètic, començant a treballar a l'Institut Central d'Aerohidrodinàmica TsAGI. El 1939 va ser nomenat cap de l'oficina d'estudis.
Làvotxkin és el pare de diversos avions de combat durant la Segona Guerra Mundial. El pilot Ivan Kojedub, màxim as de l'aviació aliat i 3 vegades Heroi de la Unió Soviètica, va abatre 62 avions alemanys al comandament d'avions dissenyats per Làvotxkin. El 1940, Làvotxkin desenvolupà l'excel·lent caça LaGG-1 (Làvotxkin-Gorbunov-Gudkov), i posteriorment una versió millorada amb dipòsits auxiliars denominada LAGG-3. A partir de 1942 es començà a construir en sèrie el La 5, una versió més potent equipada amb un motor refrigerat per aire. Aquest model va anar perfeccionant-se, donant origen a les versions La-7 i La-9. A partir de 1945, Làvotxkin construí avions de reacció amb ales en forma de fletxa. Un prototipus que realitzà el seu primer vol el 1947 donà origen al caça La 15.
La sort de Làvotxkin canvià després de la guerra. Els seus avions eren superar pels d'altres oficines de disseny, en especial pels creats per Artiom Mikoian, motiu pel qual va anar veient-se relegat a un segon lloc entre els dissenyadors aeronàutics soviètics. El seu darrer caça va ser el La-240, i començà a treballar en míssils terra-aire. Després de la seva mort el 1960, el seu gabinet de disseny continuà dissenyant míssils.

## Premis i distincions

* Heroi del Treball Socialista (2; 1943 i 1956)
* Premi Stalin (4; 1941, 1943, 1946 i 1948)
* Orde de Lenin (3)
* Orde de la Bandera Roja
* Orde de Suvórov de 1a i 2a classe
* Medalla pel Servei de Combat

## Enllaços externs

* «Лавочкин Семен Алексеевич (Làvotxkin, Semion Alekséievitx)» (en rus). XPOHOC (Jronos). [Consulta: 24 juliol 2008].
* «Лавочкин Семен (Làvotxkin, Semion)» (en rus). Enciclopedia Electrónica Hebrea. [Consulta: 24 juliol 2008].
* «Web oficial del Centre d'Investigació S. A. Làvotxkin» (en ruso). Arxivat de l'original el 2013-02-02. [Consulta: 24 juliol 2008].

## Referències

* ↑ 29 d'agost segons el calendari julià
* ↑ Указ Президиума Верховного Совета СССР «О присвоении звания Героя Социалистического Труда товарищу Лавочкину С. А.» от 21 июня 1943 года // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик : газета. — 1943. — 3 июля (№ 24 (230)). — С. 1
# Scinax littoreus

Scinax littoreus és una espècie de granota de la família dels hílids. És endèmica del Brasil. El seu hàbitat natural inclou boscos tropicals o subtropicals secs i a baixa altitud. Està amenaçada d'extinció per la destrucció del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ Oswaldo Luiz Peixoto; Sergio Potsch de Carvalho-e-Silva. Scinax littoreus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 15-09-2014.
# Kriengsak Kovitvanit

Francis Xavier Kriengsak Kovitvanit (tailandès ฟรังซิสเซเวียร์ เกรียงศักดิ์ โกวิทวาณิช), nascut el 27 de juny de 1949, és un cardenal de l'Església catòlica i arquebisbe de Bangkok.

## Biografia

Nascut a Bang Rak, ingressà al seminari menor de Sant Josep de Sam Phran. Entre 1970 i 1976 estudià filosofia i teologia a la Pontifícia Universitat Urbaniana de Roma sent ordenat prevere l'11 de juliol de 1976. Començà fent de vicari a l'església de la Nativitat de Maria de Ban Pan, i després a l'església de l'Epifania de Koh Vai (1977-1979). Entre 1979-81 serví com a vicerector al Seminari Menor de Sam Phran, i marxà a estudiar a la Universitat Gregoriana de Roma entre 1982-83 per especialitzar-se en espiritualitat.
Entre 1983 i 1989 va ser rector del Seminari de la Sagrada Família de Nakhon Ratchasima i, fins al 1993, exercí de sots-secretari de la Conferència Episcopal de Tailàndia, així com a rector del Seminari Major Nacional Lux Mundi de Sam Phran des de 1992. Al 200 esdevingué rector de l'església de Nostra Senyora de Lorda de Hua Take, i també des de 2001 va fer de professor especial al seminari major de Sam Phran. Des de 2003 i fins al seu nomenament com a bisbe, va fer de rector de la catedral de l'Assumpció i secretari del concili presbiteral de l'arxidiòcesi de Bangkok.
El 7 de març de 2007 el Papa Benet XVI el nomenà bisbe de Nakhon Sawan, que estava vacant des de 2005, quan el seu predecessor va ser nomenat arquebisbe de Thare i Nonseng. Va ser consagrat bisbe el 2 de juny pel cardenal Michael Michai Kitbunchu, a qui succeí com a arquebisbe de Bangkok el 14 de maig de 2009. L'arquebisbe Kriengsak Kovitvanit va instal·lar-se oficialment el 16 d'agost de 2009.
El 4 de gener de 2015 s'anuncià que el Papa Francesc el nomenà cardenal, rebent la birreta cardenalícia al consistori que se celebrà el 14 de febrer, rebent el títol de cardenal prevere de Santa Maria Addolorata.
A l'abril de 2015 va ser nomenat membre de la Congregació per a l'Evangelització dels Pobles i del Consell Pontifici per a les Comunicacions Socials. Mantindrà aquests càrrecs fins al seu 80è aniversari.

## Referències

* ↑ «The Pope appoints new Bishop of Nakhon Sawan». Agenzia Fides, 07-03-2007. Arxivat 27 de setembre 2007 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 8 octubre 2015].
* ↑ «Archbishop of Bangkok resigns, successor appointed». Agenzia Fides, 14-05-2009. Arxivat 14 de juny 2011 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-06-14. [Consulta: 8 octubre 2015].
* ↑ «Consistory: list of titular church assignments». Vatican Radio, 14-02-2015 [Consulta: 14 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Arxidiòcesi de Bangkok sobre Kriengsak Kovitvanit (tailandès)
* Francis Xavier Kriengsak Cardinal Kovithavanij a www.catholic-hierarchy.org (anglès)
* Thailandia, un nou cardenal a l'any jubilar - Article a Vatican Insider Arxivat 2015-01-23 a Wayback Machine. (italià)
# Platytaeniodus degeni

Platytaeniodus degeni és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 24 °C-26 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Victòria.

## Referències

* 1 2 3 «Haplochromis degeni» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Van Oijen, M.J.P., 1991. Platytaeniodus p. 382. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels and D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussels; MRAC, Tervuren; and ORSTOM, Paris. Vol. 4.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.
* ↑ Boulenger, G.A., 1907. Zoology of Egypt: the fishes of the Nile. Hugh Rees, Limited, Londres. 578p.
* ↑ Greenwood, P.H., 1981. The Haplochromine fishes of the East African lakes. Kraus International Publications, Múnic. 839 p.
* ↑ Khalil, L.F. i J.P. Thurston, 1973. Studies on the helminth parasites of freshwater fishes of Uganda including the descriptions of two new species of digeneans. Rev. Zool. Bot. afr. 87(2):209-248.
* ↑ Witte, F., T. Goldschmidt, J. Wanink, M. van Oijen, K. Goudswaard, E. Witte-Maas i N. Bouton, 1992. The destruction of an endemic species flock: quantitative data on the decline of the haplochromine cichlids of Lake Victoria. Environ. Biol. Fish. 34:1-28.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Depressió del Caspi

La depressió del Caspi o depressió caspiana (en rus:Прикаспийская низменность) és una regió plana que es troba a la part nord de la mar Càspia. En la seva totalitat està per sota del nivell del mar. És la part nord de la depressió aralocaspiana que es troba al voltant de la mar d'Aral i la mar Càspia.
La depressió caspiana és a 28 m per sota del nivell del mar en contacte amb la riba nord de la mar Càspia. La depressió es troba al punt final del desert de Ryn, i es troba entre Kazakhstan i Rússia. La majoria de la república russa de Kalmykia es troba a la depressió del Caspi. El Volga i el riu Ural flueixen cap a la mar Càspia per aquesta regió. Els deltes dels rius Volga i Ural ´formen grans aiguamolls. Ocupa una superfície de 200.000 quilòmetres². Les dues ciutats principals d'aquesta zona són Astracan a Rússia i Atirau al Kazakhstan
El nord de la depressió caspiana tenen un clima continental semiàrid, ja que tenen una pluviometria anual de 300 litres o menys i menys del 10% de la regió està sota regadiu. Kharakhià, és el punt més baix del Kazakhstan, es troba en aquesta part nord de la depressió a 132 metres per sota del nivell del mar.

## Geografia

Es creu que aquesta depressió va estar formada per forces tectòniques. Aquesta zona és molt rica en reserves de petroli i de gas, els oleoductes i gasoductes la travessen. També té importants dipòsits de sal, el de Chelkar ocupa 3,237 km² i fa uns 8 km de fondària.
La regió sud de la depressió es caracteritza per tenir llocs pantanosos per l'acció de la marea, actualment el Volga hi porta molta contaminació i n'amenaça la seva biodiversitat (especialment en insectes).

## Referències

* ↑ «Caspian Sea » Background». Caspian Environment Programme. [Consulta: 24 febrer 2011].
* Evaporites of North Border of North Caspian Depression - Internet Geology News Letter No. 178, January 13, 2003.
* Space Today Online.