OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Api Claudi Cras (tribú consular 403 aC)

Api Claudi Cras (llatí: Appius Claudius App. f. App. n. Crassus) va ser un militar i magistrat romà. Era fill d'Api Claudi Cras i formava part de la gens Clàudia.
Va ser tribú amb potestat consular l'any 402 aC i va impulsar una mesura de gran importància: els procediments dels tribuns podrien ser aturats si una altra tribu vetava la proposta. Les queixes dels tribuns a causa del fet que les tropes havien de restar al setge de Veïs durant l'hivern, van ser contestades per Api Claudi, però després va proposar pagar als soldats amb el botí obtingut.

## Referències

* Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870, pàg. 767 (v. 1).
# Zaporójskaia

Zaporójskaia - Запорожская (rus) és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la riba del golf de Dinskaia, a la península de Taman. És a 45 km a l'oest de Temriuk i a 170 km a l'oest de Krasnodar.
Pertanyen a aquesta stanitsa els possiolki de Batareika, Beregovoi, Garkuixa, Ilitx, Txuixka, Krasnoarmeiski i Priazovski.
# Zapoteca istmeny

El zapoteca istmeny, també conegut com a zapoteca de Juchitán (endònim diidxazá;) és una variant de la llengua zapoteca parlada a Tehuantepec i Juchitán de Zaragoza, a l'estat mexicà d'Oaxaca. Només té una mútua intel·ligibilitat del 18% amb el Zapoteca Petapa, que és el més similar.

## Sons

Els sons del zapoteca istmeny són

### Consonants
#### Oclusives
   #### Sorda

    p /pʰ/
    t /tʰ/
    c¹ /kʰ/

   #### Sonora

    b /b/
    d /d/
    g² /g/

#### Fricatives i Africades
   #### Sonores

    z /z/
    dx /dʑ/
    x /ʑ/

   #### Sordes

    s /s/
    ch /tɕ/
    xh /ɕ/ (excepte abans d'una altre consonant quan s'escriu com x)

#### Nasals

    m /m/
    n /n~ɴ/
    ñ /ɴʲ/

#### Sonorants
   #### Plana

    r /ɾ/
    l /l/
    y /j/

   #### Emfatitzada

    r /r/
    l /ɮ/
* ¹Quan el so /k/ abans "e" o "i", es pronuncia "qu".
* ²Quan el so /g/ abans "e" o "i", es pronuncia "gu". També el so /gw/ s'escriu "gü".
* $^3$El so "bŕ" és rar com a bilabial. Passa a la paraula "berenbŕ".

### Vocals
#### Plana

    a
    e
    i
    o
    u

#### Laringals

    aa
    ee
    ii
    oo
    uu

#### amb aturada glotal

    a'
    e'
    i'
    o'
    u'

## Referències

* 1 2 Fitxa Ethologue
* ↑ Pickett et al. (2007)

## Bibliografia

* (castellà) Alfabeto Popular para La Escritura del Zapoteco del Istmo, 1956.
* (castellà) Pickett, Velma B. Vocabulario Zapoteco del Istmo, 1988.
* (castellà) Marlett, Stephen A.; Pickett, Velma B.. «El pronombre inaudible en el zapoteco del Istmo». A: Fernández, Zarina Estrada; Esteva, Max Figueroa; Cruz, Gerardo López. III Encuentro de Lingüística en el Noroeste. Hermosillo, Sonora: Editorial Unison, 1996, p. 119–150.
* (castellà) Pickett, Velma B.; Black, Cheryl; Cerqueda, Vincente Marcial. Gramática Popular del Zapoteco del Istmo, 2001.
* (castellà) Pickett, Velma B.; Villalobos Villalobos, María; Marlett, Stephen A. «Zapoteco del Istmo (Juchitán).». Ilustraciones fonéticas de lenguas amerindias. SIL International y Universidad Ricardo Palma [Lima], 2008.
* Britton, A. Scott. Zapotec-English/English-Zapotec (Isthmus) Concise Dictionary, 2003. ISBN 0-7818-1010-8.
# Zapotlán de Juárez

Zapotlán de Juárez és un municipi de l'estat d'Hidalgo. Zapotlán de Juárez és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part occidental de l'estat d'Hidalgo. Limita al nord amb el municipi de Pachuca de Soto, al sud amb Tolcayuca, l'oest amb estat de Mèxic i a l'est amb Zempoala.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Zapotlán de Juárez Arxivat 2017-12-09 a Wayback Machine. (castellà)

## Vegeu també

* Municipis d'Hidalgo
# Heinrich Müller

Heinrich Müller (28 d'abril de 1900, data de mort desconeguda), va ser el cap de la Gestapo, la policia política de l'Alemanya Nazi, i va tenir un paper destacat en la planificació i execució de l'Holocaust. Com a cap de la Gestapo va participar en la Conferència de Wannsee el 20 gener de 1942 per a coordinar l'anomenada "Solució Final" del problema jueu a Europa. Müller va ser qui va ordenar i va signar el "Decret Bala" (Kugelerlass) el març de 1944, mitjançant el qual s'autoritzava executar a trets els presoners de guerra que intentessin escapar. Igualment va autoritzar la tortura d'oficials de la Wehrmacht que estiguessin implicats en l'atemptat contra Hitler el 20 de juliol de 1944. El seu zel per desmantellar la resistència alemanya després de l'atemptat va motivar que Hitler el condecorés amb la Creu de Cavaller, l'octubre de 1944.
La darrera vegada que se'l va veure va ser al Bunker del Führer l'1 de maig de 1945 i és un dels pocs nazis que no va ser capturat mai o de qui no hi hagi confirmació de la mort.
Segons la versió oficial dels serveis secrets de l'Alemanya occidental, Müller va sobreviure a la capitulació del Tercer Reich i va anar a viure a Karlovy Vary. El 2013, tanmateix, el diari alemany Bild va afirmar que Müller hauria sigut enterrat en una fossa comuna del cementiri jueu del barri berlinès de Mitte.

## Referències

* 1 2 3 «L'excap de la Gestapo està enterrat en un cementiri jueu». Ara, 01-11-2013, p. 38.

## Bibliografia

* Robert Gellately The Gestapo and German Society: Enforcing Racial Policy, 1933-1945, Oxford : Clarendon Press; Toronto : Oxford University Press, 1990, ISBN 0-19-822869-4.
* Noakes, Jeremy & Pridham, Geoffrey (editors) Nazism 1919-1945 Volume 2 State, Economy and Society 1933-39 - A Documentary Reader, Exeter : University of Exeter, 1983, ISBN 0-85989-174-7.
# Àngel Bertran i Montserrat

Àngel Bertran i Montserrat (Cervelló, 17 de maig del 1922 - Barcelona, 31 d'octubre del 1995) fou un pintor. Els seus pares van ser Àngel Bertran i Llobet i Montserrat Montserrat. Ell va ser actor i director de teatre d'aficionats a Cervelló, i havia treballat d'encarregat a la fàbrica de vidre d'en Sans, fins al 1943.

## Biografia

De petit va anar a l'escola privada Balmes del poble, amb el mestre i director Salvador Pugnau. De ben jove va treballar a la fàbrica de vidre (Cal Sans). Li agradava dibuixar i pintar amb gran passió els racons de Cervelló on va fer la primera exposició el 1937. La seva gran obra primerenca fou pintar el quadre del Baptisteri de l'església de la parròquia de Sant Esteve de Cervelló, el 1939.
A partir de 1943 la família Bertran-Montserrat van anar a viure a Sant Andreu de Palomar, Barcelona. Des d'aleshores va anar estudiant, primer va rebre classes particulars de l'artista Joan Vila i Pujol "D'Ivori" i al cap de poc temps va estudiar a l'Escola Massana. Als anys 50 sovint anava exposant i anava definint ja el seu estil peculiar. Va viatjar a Itàlia i al Marroc buscant la lluminositat en la seva obra. El 1953 entra com a soci al "Real Circulo Artístico" (Instituto Barcelonés de Arte). Va estudiar a la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi de Barcelona. A partir de l'any 1962 comença a vendre la seva obra a particulars i col·leccionistes consolidant el seu estil, com per exemple fa servir la paleta i no els pinzells.
Sempre es va sentir lligat a Cervelló. En la seva obra hi ha moltes referències de llocs i paisatges del municipi, sobretot els entorns del temple romànic de Santa Maria. Cada any anava amb el seu germà Rafael Bertran i Montserrat (escriptor) a l'Aplec de Santa Maria de Cervelló, el 25 de setembre. A Cervelló hi va exposar diverses vegades,l'última va ser al Casal dels Avis Josep Tarradellas, on va tenir tot l'edifici per exposar la seva obra, a finals dels anys 1980. Va rebre la Medalla d'or del Cercle Artístic de Barcelona. Es va publicar un llibre sobre la seva vida i obra a la col·lecció "Maestros actuales de la pintura y escultura catalanas".
El 2015, amb motiu de 20è aniversari de la seva mort, es va tenir un record de l'artista cervelloní a la Biblioteca Municipal de Cervelló, amb una mostra d'obra seva i documentació personal.

## Notes

* ↑ Documentació personal al fons del Grup de Recerca de Cervelló.
* ↑ ''Enciclopedia Vasca. Col·lecció «Maestros actuales de la pintura y escultura catalanas»'' (en castellà). Bilbao: Editorial La Gran Enciclopedia Vasca, 1980

## Bibliografia

* Enciclopedia Vasca. Col·lecció «Maestros actuales de la pintura y escultura catalanas» (en castellà). Bilbao: Editorial La Gran Enciclopedia Vasca, 1980
# Àngel Ballabriga i Aguado

Àngel Ballabriga i Aguado (Naval, Osca, 2 d'octubre de 1920 - Barcelona, 22 de maig de 2008) va ser un destacat metge pediatre català d'origen aragonès que va investigar en l'àmbit materno-infantil.
De nen visqué a Saragossa, on hi va perdre el pare molt aviat. Durant la Guerra Civil fou mobilitzat amb la lleva del Biberó i va haver d'interrompre els estudis.
L'any 1943 es va llicenciar en Medicina i Cirurgia a Barcelona. Va ser intern de la càtedra de Patologia Clínica d'Agustí Pedro i Pons. Va decidir dedicar-se a la pediatria i va formar-se en aquesta especialitat a Berna, Basilea, Lausana i Estocolm. Va ser cap del departament de pediatria de l'Hospital Vall d'Hebron de Barcelona, on va dirigir l'Hospital Infantil de 1966 a 1999. També va ser catedràtic de la seva especialitat a la Universitat Autònoma de Barcelona. Va introduir a la nostra medicina els texts en llengua alemanya (Glanzmann). Així mateix fou autor de treballs en gairebé totes les àrees de la seva especialitat: l'acrodínia, les encefalitis infantils i els trastorns electrolítics, entre d'altres.
Va fer notables contribucions a la neonatologia, especialment pel que fa a l'atenció als nadons prematurs, i va dirigir el Centre de Prematurs de la Maternitat de Barcelona des de la seva fundació, l'any 1958 fins al 1965.

## Reconeixements

L'any 1974 va ser elegit membre de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya. El 1991 va rebre la medalla Narcís Monturiol de la Generalitat de Catalunya. Va rebre sengles doctorats Honoris causa de les universitats de Lisboa (1984) i Valladolid (1993).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Cruz Hernández, Manuel «Ángel Ballabriga Aguado. In memoriam (1930-2008)» (pdf). Revista de la Reial Academia de Medicina de Catalunya, 23, 3, 2008, pàg. 108-109. ISSN: 1133-32866 [Consulta: 12 octubre 2022].
* 1 2 3 «Galeria de Metges Catalans - Ángel Ballabriga Aguado». Col·legi de Metges de Barcelona. [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ «Está prácticamente terminada la ciudad sanitaria de la Seguridad Social - La Clínica Maternal y el Hospital Infantil prestarán servicio inmediatamente» (pdf). La Vanguardia, 13-01-1966, pàg. 25 [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ «Àngel Ballabriga i Aguado | enciclopèdia.cat». www.enciclopedia.cat. [Consulta: 25 novembre 2016].
* ↑ «Concessió de la medalla i de la placa Narcís Monturiol 2009». [Consulta: 25 novembre 2016].
* ↑ «Investidura». Diario de Burgos - Gaudeamus Suplemento universitario, 13-05-1993, pàg. IV.
# Argument per moderació

Argument per moderació (llatí: argumentum ad temperantiam, també conegut com a terra mitjana, compromís fals, fal·làcia grisa i la fal·làcia al bell mig) és una fal·làcia lògica que afirma que un determinat compromís en mig de dues determinades posicions hauria de ser correcte.
Una persona demostrant la fal·làcia del fals compromís implica que les posicions sent considerades representen els extrems d'un continu d'opinions, i dits extrems són sempre equivocats, i el punt del mig és sempre correcte. Açò no és sempre el cas. De vegades només X o Y és acceptable, sense terme mitjà possible. A més a més, la fal·làcia del punt intermedi permet que qualsevol posició puga ser invalidada, fins i tot aquelles que s'han assolit per aplicacions anteriors del mateix mètode; tot el que u ha de fer és presentar una nova, posició oposada radicalment, i el compromís de la terra d'enmig es veurà obligat acostar-se a eixa posició. En política, això és part de la base darrere de la Teoria de la Finestra d'Overton.

## Referències

* ↑ «Fallacy: Middle Ground». Arxivat de l'original el 2019-07-21. [Consulta: 19 desembre 2017].

## Enllaços externs

* I Drew This, dimecres, 15 d'agost del 2007. Arxivat 2012-02-07 a Wayback Machine. (Un exemple de fal·làcia al bell mig.) (anglès)
* ChangingMinds.org (anglès)
* Daylight Atheism - La Mitjana Daurada Arxivat 2011-07-18 a Wayback Machine. (anglès)
# Ángel Luis Fernández Herrero

Ángel Luis Fernández Herrero (Madrid, 1947) es un director de fotografia de cinema espanyol. Va començar estudiant enginyeria aeronàutica, però ho va deixar i va ingressar a l'Escola Oficial de Cinema. Gràcies a una beca va treballar de professor de cinematografia a la facultat de Mitjans de Comunicació Social a la Pontifícia Universidade Católica do Rio Grande do Sul (1973-1974). Després de tornar a Madrid va treballar com a fotògraf de premsa i va fer alguns documentals industrials i publicitat, però gràcies a la seva amistat amb Fernando Colomo el 1976 va debutar com a operador de càmera al curtmetratge Pomporrutas imperiales i el 1977 al seu llargmetratge Tigres de papel. Ha treballat amb directors com Fernando Trueba, Pedro Almodóvar, Imanol Uribe i Víctor Erice. Ha estat nominat a la millor fotografia per Joves als IV Premis Barcelona de Cinema i al Gaudí a la millor fotografia per Benvingut a Farewell-Gutmann (2008).

## Filmografia (selecta)

* Pomporrutas imperiales (1976)
* Tigres de papel (1977)
* Ópera prima (1980)
* La guerra de los niños (1980)
* Tú estás loco Briones (1981)
* La patria del rata (1981)
* Estoy en crisis (1982)
* A contratiempo (1982)
* Laberinto de pasiones (1982)
* Entre tinieblas (1983)
* Sal gorda (1984)
* ¿Qué he hecho yo para merecer esto? (1984)
* Matador (1986)
* Adiós pequeña (1987)
* La ley del deseo (1987)
* Baton Rouge (1988)
* El sol del membrillo (1992)
* Cómo ser infeliz y disfrutarlo (1994)
* Belmonte (1995)
* La virtud de asesino (1998)
* El invierno de las anjanas (2000)
* Km. 0 (2000)
* El deseo de ser piel roja (2002)
* Joves (2004)
* Un rey en La Habana (2005)
* 20-N: Los últimos días de Franco (2008)
* Benvingut a Farewell-Gutmann (2008)
* La mula (2013)

## Referències

* ↑ Ángel Luis Fernández Herrero a mcnbiografias
* ↑ Angel Luis Fernández, El País, 19 de novembre de 1984
* ↑ La fotografía de Ángel Luis Fernández ilumina la Academia, panoramaaudiovisual.com
* ↑ Nominats als primers premis Gaudí, academiadelcinema.cat
# Argensola (revista)

Argensola és una revista acadèmica publicada cada trimestre o cada semestre des del 1950 per l'Instituto de Estudios Altoaragoneses (anteriorment conegut com a Instituto de Estudios Oscenses), amb una pausa entre el 1968 i el 1974. Se centra en la història, la història de l'art, el patrimoni cultural i les ciències socials de l'Alt Aragó, amb articles signats per alguns dels principals erudits en la matèria. A finals del 2020 se n'havien publicat 129 números.

## Referències

* ↑ Maestre, J. «Multitec digitaliza la revista Argensola» (en castellà), 01-11-2015. Arxivat de l'original el 2021-05-16. [Consulta: 16 maig 2021].
* 1 2 «Argensola» (en castellà). Gran Enciclopedia Aragonesa, 13 gener 2009. Arxivat de l'original el 2021-05-16. [Consulta: 16 maig 2021].
* ↑ «Argensola». [Consulta: 16 maig 2021].
# Arsi

«Arsi» té aquests significats:
* Província d'Arsi, antiga província d'Etiòpia suprimida el 1995
* Zona d'Arsi, subregió d'Oròmia
* Arsi Oromo, clan dels oromos
* Arsi (oromo), dialecte de l'oromo
* Arsi (llengua), una llengua extingida del grup de llengües tocàries
Viccionari
# Štrkovec

Štrkovec és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1323.
# Hemiterpè

Els hemiterpens són els terpens més petits, amb una sola unitat d'isoprè. Consten de 5 carbonis. L'hemiterpè més conegut és el propi isoprè, un producte volàtil que es desprèn dels teixits fotosintèticament actius.

## Referències

* ↑ «Hemiterpene - an overview» (en anglès). ScienceDirect Topics. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ «Hemi terpenes» (en anglès). Big Chemical Encyclopedia. [Consulta: 16 gener 2022].
# Hanvec

Hanvec (en bretó Hañveg) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 1.867 habitants. El 28 de d'octubre de 2005 el consell municipal va aprovar la carta Ya d'ar brezhoneg. A l'inici del curs 2007 el 8,1% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.675 | 1.516 | 1.318 | 1.374 | 1.474 | 1.605 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Marie-Claude Morvan | |

## Personatges il·lustres

* Jean-Marie Le Skourr, en 1811, escriptor en bretó
* Hervé ar Menn, en 1899, músic.
* Christian Gourcuff, en 1955, entrenador de futbol.

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
# Yucca schidigera

Yucca schidigera és una espècie de petit arbre de la família de les Agavàcies.

## Distribució

És nativa del Desert de Mojave i del Desert de Sonora al sud-est de Califòrnia, Baixa Califòrnia, sud de Nevada i oest d'Arizona.

## Hàbitat

Creix als deserts rocosos i a Creosota, entre els 300 i 1.200 m d'altitud, rarament sobre els 2.500 msnm. Necessiten molt Sol i un excel·lent drenatge. Està relacionat amb Yucca baccata, que es distribueix a les mateixes àrees.

## Descripció

És un petit arbre que arriba als 5 m d'alçada amb una densa corona de fulles disposades com en baioneta al final del tronc basal. L'escorça és de color gris-marró i està coberta per les fulles mortes prop de la copa. Les mesuren de 3 a 15 dm de longitud i de 4 a 11 cm d'amplitud a la base, còncau-convexes, gruixudes, molt rígides i de color groc-verdós a blau-verdós.
Les flors són de color blanc i, a vegades, amb tints porpres, acampanades i de 3 a 5 cm de longitud que es produeixen en compactes grups de 6-12 dm d'alçada al final del tija. El fruit és una càpsula carnosa i verda que, al madurar, a finals de l'estiu, es torna coriàcia i de color marró fosc. Els fruits mesuren de 5 a 11,5 cm de longitud i de 3 a 4 cm d'ample.

## Usos

Les fibres de les fulles van ser utilitzades pels nadius americans per a fer cordes, sandàlies i tela. Les flors i els fruits es podien menjar i les llavors negres es molien fins a fer una farina. Les arrels s'utilitzaven per a fer sabó. Actualment, els extractes d'aquesta planta s'usen per a l'alimentació animal i per a diversos productes de plantes medicinals. Alguns informes afirmen que els nadius americans es rentaven els cabells amb iuca per a combatre la caspa i la caiguda del cabell. També s'ha utilitzat per a tractar els mals de cap, sagnats, la gonorrea, l'artritis i el reumatisme. També s'ha usat com a desodorant natural, a més de com a desodorant de mascotes.

## Referències

* ↑ «Yucca schidigera» a EOL. Data consulta: 10 d'abril de 2014.

## Bibliografia

* Foster, S. & Duke, J.A. 1990. A Field Guide to Medicinal Plants: Eastern & Central North America. Houghton Mifflin Co., Boston.

## Enllaços externs

* Flora de Nord-amèrica: Yucca schidigera.
* Jepson Flora Project: Yucca schidigera.
# Yucca pallida

Yucca pallida és una planta del gènere Yucca, de la família de les agavàcies.

## Distribució

Es troba al nord i centre de Texas, i a l'extrem nord de Mèxic. Destaquen les seves fulles pàl·lides, amb tonalitats que van del blau grisós pàl·lid al verd apagat.

## Descripció

La seva altura arriba a 20-50 cm i 30-80 cm de diàmetre, amb fulles de 15-40 cm x 2-3 cm (són més amples pel mig). Les rosetes es recolzen directament al terreny amb poc o cap tronc. Les fulles tenen espines terminals amb colors de groc a castany i són, generalment aplatades, amb una mica de cera a les vores.
La inflorescència és en panícules d'1-2,5 m d'altura, amb més de 100 flors acampanades, cadascuna de 5-7 cm de llarg, amb coloració que oscil·la entre el verd suau a crema.
Se sap que hibrida amb la Yucca rupicola, d'aparença similar, amb fulles més retorçades i corvades.
Encara que no és una planta molt comuna en horticultura, el seu color, mida i moderada resistència (aguanta temperatures de fins a −18 °C) la fan una bona alternativa per a altres tipus de iuca.

## Referències

* Mary & Gary Irish, Agaves, Yuccas, and Related Plants: a Gardener's Guide (Timber Press, 2000, ISBN 0-88192-442-3) pp. 260-261
* USDA, ARS, National Genetic Resources Program. GRIN. National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland. http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/taxon.pl?42161 Arxivat 2000-10-14 a Wayback Machine. (26 dic 2007)

## Enllaços externs

* Pag. de Yucca pallida, amb fotos
* Pag. amb imatges, plantes creixent a Killeen Arxivat 2006-01-04 a Wayback Machine.
# Herbert Zimmermann

Herbert Zimmermann (nascut de l'1 de juliol de 1954) és un exfutbolista alemany.
Herbert Zimmermann amb la selecció alemanya - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Copa del Món de futbol 1978
1 Maier •
2 Vogts •
3 Dietz •
4 Rüssmann •
5 Kaltz •
6 Bonhof •
7 Abramczik •
8 Zimmermann •
9 Fischer •
10 Flohe •
11 Rummenigge •
12 Schwarzenbeck •
13 Konopka •
14 D. Müller •
15 Beer •
16 Cullmann •
17 Hölzenbein •
18 Zewe •
19 Worm •
20 H. Müller •
21 Kargus •
22 Burdenski •
Seleccionador: Schön
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Eurocopa 1980
1 Schumacher •
2 Briegel •
3 Cullmann •
4 K. Förster •
5 Dietz •
6 Schuster •
7 B. Förster •
8 Rummenigge •
9 Hrubesch •
10 Müller •
11 Allofs •
12 Memering •
13 Bonhof •
14 Magath •
15 Stielike •
16 Zimmermann •
17 Del'Haye •
18 Matthäus •
19 Votava •
20 Kaltz •
21 Junghans •
22 Immel •
Seleccionador: Derwall :
# Haplochromis olivaceus

Haplochromis olivaceus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Kivu (Àfrica).

## Referències

* ↑ Hilgendorf, F. M. 1888. Fische aus dem Victoria-Nyanza (Ukerewe-See), gesammelt von dem verstorbenen Dr. G. A. Fischer. Sitzungsber. Ges. Naturf. Freunde Berlín 1888: 75-79.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Snoeks, J., 1994. The haplochromines (Teleostei, Cichlidae) of Lake Kivu (East Africa): a taxonomic revision with notes on their ecology. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 270:1-221.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.