OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Girl Meets World

Girl Meets World (literalment en català: "Noia coneix el món") és una comèdia de situació estatunidenca. És la seqüela de Boy Meets World.

## Argument

La història segueix a la filla de Cory i Topanga Matthews, Riley, (Rowan Blanchard) i a la seua millor amiga, Maya Hart (Sabrina Carpenter) mentre naveguen per els desafiaments de la vida en el seu setè curs. També es mostren les peripècies de Lucas (Peyton Meyer) i Farkle (Corey Fogelmanis), i del germà menor de Riley, Auggie (August Maturo). L'acció té lloc a Nova York, on Cory i Topanga es dirigeixen cap al final de Boy Meets World.

## Repartiment

* Rowan Blanchard com a Riley Matthews
* Ben Savage com a Cory Matthews
* Sabrina Carpenter com a Maya Hart
* Peyton Meyer com a Lucas Friar
* August Maturo com a Auggie Matthews
* Danielle Fishel com a Topanga Matthews
* Corey Fogelmanis com a Farkle

## Referències

* ↑ Eng, Joyce. «Disney Channel Orders Girl Meets World to Series». TVGuide.com, 17-06-2013. [Consulta: 17 juny 2013].
# Grup de l'al·lactita

El grup de l'al·lactita és un grup de minerals de la classe dels fosfats que cristal·litzen en el sistema monoclínic i contenen manganès. Està format per tres espècies, l'al·lactita, l'argandita i la raadeïta, i es diferencien en l'anió: arsenat, vanadat i fosfat.
| Espècie | Fórmula |
| Al·lactita | Mn₇$^{2+}$(AsO₄)₂(OH)₈ |
| Argandita | Mn₇$^{2+}$(VO₄)₂(OH)₈ |
| Raadeïta | Mn₇$^{2+}$(PO₄)₂(OH)₈ |
Segons la classificació de Nickel-Strunz, els tres minerals que formen part del grup de l'al·lactita pertanyen a "08.BE: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ > 2:1» juntament amb els següents minerals: grattarolaïta, cornetita, clinoclasa, arhbarita, gilmarita, flinkita, clorofenicita, magnesioclorofenicita, gerdtremmelita, dixenita, hematolita, kraisslita, mcgovernita, arakiïta, turtmannita, carlfrancisita, synadelfita, holdenita, kolicita, sabel·liïta, jarosewichita, theisita, coparsita i waterhouseïta.
Són uns minerals molt poc comuns. La raadeïta només ha estat trobada a la seva localitat tipus, a Noruega, l'argandita a Suïssa i Itàlia, i l'al·lactita als Estats Units, Suècia i Itàlia.

## Referències

* ↑ «Allactite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 abril 2021].
# La nimfa sorpresa

La nimfa sorpresa és una pintura feta per Édouard Manet a principis de 1860. Adquirida el 1914 per l'estat argentí a la Galeria Witcomb de Buenos Aires, s'exposa al Museu Nacional de Belles Arts d'aquesta ciutat.
La companya del pintor, Suzanne Leenhoff, va servir de model per a la nimfa. El treball anava a formar part d'una composició més ambiciosa, abandonada en última instància, i el propòsit de la qual era representar a Moisés salvat de les aigües.
La model de la pintura és l'amant d'Édouard Manet, que també va ser el seu professor de piano, l'holandesa Suzanne Leenhoff, amb qui va tenir un romanç secret. Aquesta història d'amor es va desenvolupar mentre que el jove Manet encara vivia a casa dels seus pares. La noia era tres anys més gran que el jove de 17 anys. Manet i la seva relació es va mantenir en secret de la seva família durant molt de temps. Es van casar després de deu anys de relació d'amor en 1863, dos anys després de la finalització d'aquesta pintura en 1861. La relació va durar tota la vida.
Les nimfes eren esperits femenins de la natura, deïtats femenines de la mitologia grega, sovint representades com a dones joves, que habiten a les muntanyes i petits boscos, pels molls i rius. Diversos autors pensen que el motiu és similar a 'Susanna i els vells' de Rembrandt, donat que el nom de la model és Suzanne, ella era holandesa i la posi de la figura és idèntica a la de la pintura. Manet va mantenir aquesta pintura al seu taller. La pintura es va exhibir al Salon des Artistes Français el 1865. Aquesta pintura va ser pintada dos anys abans de Le Déjeuner sur l'herbe i Olympia. La pintura va ser comprada pel Museu Nacional de Belles Arts de Buenos Aires i va ser posat en exhibició al Museu, com una de les obres més destacats de la institució.

## Referències

* ↑ «lanacion.com». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 24 novembre 2011].
* ↑ «artehistoria.jcyl.es». Arxivat de l'original el 2012-11-08. [Consulta: 13 agost 2012].
* 1 2 «collection/the-collection-online». www.metmuseum.org. Arxivat de l'original el 11 març 2015. [Consulta: 2015].
* ↑ «La Nymphe surprise». Google Cultural Institute.
* ↑ Davies, Serena «Did Manet have a secret son?». Daily Telegraph, 18-01-2015.
* ↑ «Nymph». www.theoi.com. [Consulta: 2015].
* ↑ «the-collection-highlights». www.mnba.gob.ar. Arxivat de l'original el 2016-03-04.
* ↑ «Impressionnisme Édouard Manet». www.aparences.net. [Consulta: 2015].
* ↑ Farwell, Beatrice «Manet's 'Nymphe Surprise'». The Burlington Magazine. The Burlington Magazine Publications Ltd., 117, 865, 01-04-1975, pàg. 224–227, 229. JSTOR: 877979.
# Àngel Boixader i Roura

Àngel Boixader i Roura (Vic, 1889 – Barcelona, 1935) fou un poeta reconegut. De jove marxa a l'Argentina.
Poeta <En Patufet> i <Escena Catalana> foren els primers vehicles dels seus treballs literaris. Als 25 anys marxà a l'Argentina. Guanyà importants premis en els Jocs Florals de Barcelonai Buenos Aires. Presidí el Casal Català. Mantenidor dels Jocs en aquell país. Fundà la Lliga Espiritual de la Mare de Déu de Montserrat, filial de la Institució barcelonina, President de l'Associació Protectora de l'Ensenyança Catalana. El 1918 costejà un improperi, L'Oració de l'Hort, que figurà en la processó vigatana de Setmana Santa. <L'Ilustració Catalana> li dedicà el número 36 de <Lectura Popular>.

## Bibliografia

* MIQUEL S. SALARICH I TORRENTS i MIQUEL S. YLLA-CATALÀ I GENÍS «Vigatans Il·lustres». Publicacions del Patronat d'Estudis Ausonencs Vic. Núm. 5-6.

## Referències

* ↑ Jocs Florals de Barcelona
# Brisbin

Brisbin és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 413 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brisbin tenia 413 habitants, 166 habitatges, i 124 famílies. La densitat de població era de 253,1 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 166 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,2% hi vivien parelles casades, en un 12% dones solteres, i en un 24,7% no eren unitats familiars. En el 22,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 31,2% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 15,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.250 $ i la renda mediana per família de 35.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 13.805 $. Entorn del 16% de les famílies i el 18,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brisbin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brisbin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gottfried Reiche

Gottfried Reiche (Weissenfels, 5 de febrer de 1667 - Leipzig, 6 d'octubre de 1734) fou un intèrpret de violí i de trompeta i compositor alemany.
Després d'un cert temps d'estudis, probablement vers 1688 entrà com company (alumne) de Johann Schelle en la Stadtpfeiferei de Leipzig. Primer va tocar com violinista, i només el 1706 va esdevenir Stadtpfeifer (trompetista de la ciutat). Com a Stadtpfeifer havia de dominar un sèrie d'instruments: violí, oboè i flauta travessera i altres instruments de vent. El 1719 va ser promogut «músic sènior de la ciutat» (Senior Stadtmusicus) com a successor de Johann Cornelius Gentzmer. Fou primer trompeta de la música municipal de Leipzig i preferit de Johann Sebastian Bach com a intèrpret d'aquest instrument en els concerts que donava Bach.
Publicà una col·lecció titulada 24 neue Quatricinia mit 1 Kornett und 3 Trombonen… auf das Ablasen (1969), composicions per a ser tocades des del campanar de l'ajuntament o altres torres de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Reiche, Gottfried». A: Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. volum 50 «Ref - Reuz». Madrid: Espasa-Calpe, 1975, p. 330. ISBN 8423945502.
* 1 2 Smithers, 2018, p. 116.
* ↑ Schering, 1918, p. 133.
* ↑ Schering, 2018, p. 134.
* ↑ Smithers, 2018, p. 115.
* ↑ Schering, 1918, p. 133-134.

## Bibliografia

* Schering, Arnold «Zu Gottfried Reiches Leben und Kunst (Sobre la vida i l'art de Gottfried Reich)» (en alemany). Bach-Jahrbuch, 15, 1918, pàg. 133–140. DOI: 10.13141/bjb.v19181350. ISSN: 0084-7682.
* Smithers, Don L. «Bach, Reiche and the Leipzig Collegia Musica» (pdf) (en anglès). Historic Brass Society Journal, 2, 1990, pàg. 1-51.
* Smithers, Don L. «Gottfried Reiches Ansehen und sein Einfluß auf die Musik Johann Sebastian Bachs (La fama de Gottfried Reich i la seva influència en la música de Bach)» (en alemany). Bach-Jahrbuch, 73, 24-07-2018, pàg. 113–150. Arxivat de l'original el 2019-11-16. DOI: 10.13141/bjb.v19872563. ISSN: 0084-7682 [Consulta: 16 novembre 2019]. Arxivat 2019-11-16 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Reiche, Gottfried. «Abblasen». Arxivat de l'original el 2018-11-16. [Consulta: 16 novembre 2019]. música i enregistraments de l'únic dels 122 Abblasen (fanfares) conservades.
* Altschuler, Eric; Davies, Dolores. «Popular Fanfare was Probably penned by Bach According to new UC San Diego Research». News Releases : Arts & Humanities. University of California, 28-05-2001. [Consulta: 16 novembre 2019].
# Heinrich Zollinger

Heinrich Zollinger va ser un botànic, micòleg i explorador suís.

## Biografia

Heinrich Zollinger, fill de pagesos, va ser alumne i deixeble de Thomas Scherr, primer director de la mestra d'escola de Küsnacht, amb qui va establir una amistat que li duraria tota la vida. Va fer un viatge d'estudi a Ginebra, on va conèixer Alphonse Pyramid de Candolle (1806-1893). Aquest li dona l'oportunitat d'anar a l'Àsia Sud-oriental a recollir espècimens d'història natural. Zollinger es compromet a enviar les mostres a la gent que financia el seu viatge.
Es va passar de 1842 a 1848 a Java i les Illes de la Sonda. Estudia els diversos volcans de la zona, essent el primer europeu a fer-ho, i recull nombrosos espècimens no catalogats encara. També fa observacions sobre etnografia i lingüística dels pobles que es troba. Torna a Suïssa el 1848, on dirigeix l'escola normal de Küsnacht. Tanmateix s'avorreix en aquesta nova activitat. El 1855 torna a Indonèsia amb la seva esposa, dos fills i un tutor, establint-se a Rogojampi. Mor de malària als 41 anys.

## Obra

* Heinrich Zollinger. Reise durch Ostjava (Jornadas a Ostjava). In: Frorieps Fortschritte der Geographie und Naturgeschichte, Nº 47, 1847
* Systematisches Verzeichniss der im indischen Archipel in den Jahrel 1842-1848 gesammelten sowie der aus Japan empfangenen Pflanzen ("Taxonomia a l'arxipèlag Índic en els anys 1842-1848 així com plantes rebudes del Japó). Herausgegeben von H. Zollinger. Zuric. 1854
* Über Pflanzenphysiognomik im Allgemeinen und diejenige der Insel Java insbesondere ("Sobre la Fisiologia Vegetal en general i de l'illa de Java en particular). Zürich, 1855
* Besteigung des Vulkans Tambora auf der Insel Sumbawa und Schilderung der Erupzion desselben im Jahre 1815 ("Ascens al volcà Tambora a l'illa de Sumbawa i descripció de la seva erupció el 1815). Hivern 1855

## Honors

En el seu honor s'anomena al gènere Zollingeria de la família de les sapindàcies.

## Fonts

* Urs Rohr. Die Rolle des Forschers im kolonialen Prozess, aufgezeigt am Wirken des Zürcher Naturalisten Heinrich Zollinger in Niederländisch-Indien, Diplomarbeit am Geografischen Institut der Univ. Zürich, 1993
* Felix Frank. Vom Sekundarlehrer in Herzogenbuchsee zum Naturforscher in Java. In: Jahrbuch des Oberaargaus 1996. Zürich 1996, pp. 131–138.
* Robert Zander, Fritz Encke, Günther Buchheim, Siegmund Seybold (eds.) Handwörterbuch der Pflanzennamen. 13. Auflage. Ulmer Verlag, Stuttgart 1984, ISBN 3-8001-5042-5
# Derya Cıbır

Derya Cıbır (Çorum, 14 de juliol de 1990) és una judoka turca. Va ser guanyadora d'una medalla de plata, a la categoria de 48 kg, en el Campionat Europeu de Sub-20 del 2008 a Varsòvia. També va guanyar una medalla de bronze en els Jocs del Mediterrani de 2009 a Pescara. Derya Cıbır actualment viu a Esmirna i estudia a la Universitat d'Egeu, i és esportista de İzmir Büyükşehir Belediyespor. El seu pare Hasan Cıbır fou lluitador.

## Referències

* ↑ http://www.sporstudyosu.com/kiz-judokalarimizdan-iki-madalya/ Arxivat 2009-06-11 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/derya-cibir-judoda-bronz-kazandi-11993990
* ↑ http://www.sporstudyosu.com/derya-cibir-roportaji/ Arxivat 2016-01-27 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.izmir.bel.tr/HaberDetay/5666/tr
* ↑ http://www.yeniasir.com.tr/spor/2009/08/31/judocumuz_avrupada_1_numara

## Enllaços externs

* Imatges de Derya Cıbır
* Entrevista amb Hüseyin Üstündağ, entrenador de Derya Arxivat 2016-03-27 a Wayback Machine. (turc)

## Vegeu també

* İrem Korkmaz
* Melisa Çakmaklı
# André Álvares de Almada

André Álvares de Almada (Santiago, segle XVI - valor desconegut) va ser un escriptor, comerciant i explorador de Cap Verd amb descendència mestissa. Va ser un dels primers escriptors de Cap Verd coneguts en la història del país. El 1598 va ser nomenat Cavaller de l'orde de Crist, un orde templari.

## Biografia

Al final del segle xvi, es creu que el capità André Álvares de Almada va néixer d'una mare d'ascendència mixta i el seu pare era el capità Ciprião Álvares de Almada, "noble d'un de les illes principals".
Va escriure diversos annals històrics sobre l'expansió portuguesa, després d'explorar l'interior de Guinea (l'àrea coneguda actualment com a Guinea Bissau), com el llibre The Short Treatise of the Rivers of Guinea of Cape Verde between the Senegal River and Baixos de Santa Ana and All the Black Nations on the Coast and its Clothing, Arms, Weapons and Wars el1594. Va ser editat el 1733 i més tard reeditat per Diogo Köpke el 1841. L'obra era sobre la importància dels estudis de l'àrea entre el Riu Senegal i Sierra Leone. Els tractats era un clàssic per conèixer la història de les regions dels pobles africans de l'Àfrica de l'oest. El text és una font rellevant per conèixer la història de la zona.

## Referències

* ↑ André Álvares de Almada (R. de), toponym, Câmara Municipal do Porto Arxivat 2014-02-28 a Wayback Machine. (Portuguese)
* 1 2 Treaty Between the Rivers of Guinea of Cape Verde Arxivat 2014-09-30 a Wayback Machine., by André Álvares de Almada, enumerator: José Manuel Garcia, 2006
* ↑ ALMADA, André Alvares de.
* ↑ História de Portugal – Dicionário de Personalidades (History of Portugal: Dictionary of Personalities), coordinated by José Hermano Saraiva, QuidNovi, 2004

## Bibliografia complementària

* André Alvares d' Almada. Tratado breve dos Rios de Guiné do Cabo-Verde: desde o Rio do Sanagá até aos baixos de Sant' Anna. Typ. Commercial Portuense, 1841.
* Manuel Francisco ¬de Santarem. Notice sur André Alvarez d'Almada et sa description de la Guinée. Bertrand, 1842.
# Brise-soleil

Un brise-soleil és un element d'arquitectura utilitzat per a parar el sol. És sobretot utilitzat als edificis fets en mur cortina per atenuar l'impacte del sol.
El brise-soleil té una estructura calada i, habitualment està realitzat en fusta, metall o formigó. Pot ser una estructura fixa o bé comptar amb algú sistema que permeti ajustar o dirigir a llum del sol que deixa passar. En l'arquitectura moderna el brise-soleil sovint està fabricat en metall expandit.
Les estructures de tipus pèrgola, combinades o no amb parets verdes que sostenen plantes enfiladisses caduques també poden jugar el paper de brise-soleil, amb l'avantatge de mantenir un microclima més temperat a l'estiu, per la seva evapotranspiració. Aporta, a més, un suport suplementari a la biodiversitat aportant pol·len i nèctar, suport als nius d'ocells, fins i tot producció de fruites (kiwis, maduixers enfiladissos, parres…), però, per contra, requereixen més dedicació.

## Funcions

* Permet protegir tot o partida d'una façana, d'una zona (carrer, pati interior, terrassa…) de l'exposició solar per evitar el sobreescalfament o l'enlluernament.
* Un posicionament assenyat permet controlar les aportacions solars (calor, llum, radiació ultraviolada) segons l'hora o l'estació.
* Certs brise-soleil estan coberts de cèl·lules fotovoltaiques.
* brise-soleil fix Quadracci Pavilion, Milwaukee Art Museum.
* Muntatge de brise-soleil fotovoltaic (Seu de la Regió Nord-pas-de-Calais, Lilla)
* Brise-soleil fotovoltaic

## Vegeu també

* Arquitectura bioclimàtica

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.73. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 23 novembre 2014].
* ↑ Exemple de brise-soleil en metall expandit
# Pygmaeocereus bylesianus

Pygmaeocereus bylesianus és una espècie botànica de plantes que pertanyen a la família de les cactàcies. És endèmica del Perú on es distribueix a la regió d'Arequipa, i es troba a una altura d'entre 50 i 1.000 msnm. És una espècie comuna en llocs localitzats.

## Descripció

Pygmaeocereus bylesianus creix tiges esfèriques a cilíndrics curts de color verd fosc de fins a 8 centímetres de llarg i 2 cm de diàmetre. Les tiges es ramifiquen a la base, formant petits coixins. Té una arrel carnosa pivotant disponible. Les 12 a 14 costelles apareixen inicialment i posteriorment es divideixen en diferents geps. Les 10 a 15 espines són fosques i tornen a canoses amb l'edat, fan de 3 a 7 mil·límetres de llarg i no es distingeixen clarament les espines centrals i les radials. Les espines centrals ocasionalment són llargues, d'1-2 a 2 centímetres. Les flors són en forma d'embut ample, de color blanc que fan 6 centímetres de llarg, amb un tub molt prim i llarg. Els fruits són esfèrics i de color vermell amb uns 15 mil·límetres de grandària. Tenen parets gruixudes i desgast longitudinal o secs.

## Taxonomia

Pygmaeocereus bylesianus va ser descrita per Andreae i Backeb. i publicat en National Cactus and Succulent Journal 12(4): 86. 1957.

### Etimologia

Pygmaeocereus: nom genèric que deriva del llatí: "pygmaeus" = "nan" i "Cereus" = un gènere de la cactàcies; per tant significa "Cereus nan".
bylesianus: epítet atorgat en honor del botànic Ronald Stewart Byles.

### Sinonímia

* Arthrocereus bylesianus
* Pygmaeocereus akersii
* Pygmaeocereus rowleyansus
* Arthrocereus rowleyanus

## Referències

* ↑ «Pygmaeocereus bylesianus». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 31 maig 2015].

## Bibliografia

* Brako, L. & J. L. Zarucchi. (editors) 1993. Catalogui of the Flowering Plants and Gymnosperms of Peru. Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 45: i–xl, 1–1286.
* Rauh, W. 1958. Beitrag zur Kenntnis der peruanischen Kakteenvegetation. Stizungsber. Heidelberger Akad. Wiss., Math.-Naturwiss. Kl. 1–542.
* Ritter, F. 1981. Kakteen in Südamerika. Vol. IV. Peru 1239–1692. Friedrich Ritter Selbstverlag, Spangenberg.

## Enllaços externs

* http://cactiguide.com/cactus/?genus=Pygmaeocereus&species=bylesianus
# Glinder Au

El Glinder Au o Steinbek (baix alemany Steenbeek) és un riu als estats d'Hamburg i de Slesvig-Holstein a Alemanya. Neix a la fontera de Braak i de Stellau. A Billstedt desemboca al Bille que desguassa via l'Elba al mar del Nord.
El tram al nord de Glinde traspuat per causa d'explotació de pedreres de grava va ser restaurat. Avall de Glinde un sender segueix el riu, gairebé fins a la desembocadura. Només a la frontera am Hamburg hi ha una llacuna d'uns quilòmetres. Un projecte de completar-la no va reeixir per causa de la resistència d'uns propietaris. Tot i que el seu nom official és Glinder Au, al curs inferior queden molts topònims que ensenyen el seu nom antic Steinbek (= riu amb pedres) que també es retroba a dos nuclis: Kirchsteinbek i Oststeinbek.
* El monument natural de l'Steinfurthdiek a Mümmelmannsberg
* Pont del ferrocarril AKN a Kirchsteinbek
* Des del sender An der Steinbek
* L'aiguabarreig amb el Bille

## Afluents

* Langeloher Graben
* Forellenbach
* Havighorster Graben

## Molins

* Estany del molí a Oststeinbek
* El molí d'Oststeinbek
Cinq molins s'han construït al riu: a Glinde, Domhorst, Oststeinbek, Steinfurth i Kirchsteinbek.
* Conca del Bille (Bil·le)
Haken • Oberhafen • Oberhafenkanal • Schleusenkanal • Hochwasserbassin • Rückerskanal • Billekanal • canal de Billbrook • Bullenhuser Kanal • Tiefstackkanal • Steinbrookgraben • Glinder Au o Steinbek • Havighorster Graben • Forellenbach • Schleemer Bach • Barsbek • Jenfelder Bach • Bornbek • Bornmühlenbach • Ladenbek • Kampbille • Schleusengraben • Brookwetterung • Schulenbrooksbek • Dalbek • Knollgraben • Forstgraben • Trittauer Mühlenbach • Amelungsbek • Corbek • Schwarzer Au :

## Referències

* ↑ Stadtatlas- Großraum Hamburg, Katographie PAS Verlags Gmbh, s.d., pàgines 27 i 37
* ↑ Josef Nyáry, Begehrte Ufer an der Glinder Au, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 14 de setembre de 2006 (traducció: Ribes enhelades del Glinder Au) (alemany)
* ↑ Die Mühlen längs der Glinder Au, Havighorster-Oststeinbeker-Geschichtskreis (HOG)
# Hel·lenòpolis

Hel·lenòpolis (en llatí Hellenopolis, en grec antic Ἑλληνόπολις) era una ciutat de la costa de la Propòntida, a la Regió de Bitínia, al sud del golf d'Astacos i prop del petit riu anomenat Draco.
Inicialment la ciutat es va dir Drepanon o Drepane, (en llatí Drepanum o Drepane, en grec Δρέπανον, Δρεπάνη) però Constantí el Gran li va canviar el nom a Hel·lenòpolis, en honor de la seva mare Helena, que havia nascut a la ciutat. Probablement era un lloc poc desenvolupat, però a partir d'aquell moment va agafar importància, i molta gent de la rodalia s'hi va establir.
També l'emperador romà d'Orient Justinià I va afavorir la prosperitat de la ciutat, però més tard es va despoblar i es va convertir en un llogaret. A la seva rodalia hi havia fonts d'aigües termals i minerals i Constantí el Gran va viure allí els seus darrers anys per gaudir d'aquestes aigües, segons diu Hèrmies Sozomen.
El seu nom modern és Hersek i les fonts minerals segurament són les anomenades Jalaikabad.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Hellenopolis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 22 abril 2021].
# Derya Çayırgan

Derya Çayırgan (Istanbul, 9 d'octubre de 1987) és una jugadora de voleibol turca. En la seva carrera professional ha jugat per clubs turcs com a Halkbank SK d'Ankara, Galatasaray, Fenerbahçe i Yeşilyurt d'Istanbul, Karşıyaka d'Esmirna i Çanakkale Belediyespor de Çanakkale.

## Referències

* ↑ «Bayan Voleybol Takımımızda 4 imza». [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «Derya Çayırgan Karşıyaka'da | 1. ve 2. Lig | VoleybolunSesi». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «Halkbank'tan libero transferi | Sultanlar & Efeler Ligi | VoleybolunSesi». Arxivat de l'original el 2016-06-10. [Consulta: 19 abril 2020].

## Enllaços externs

* Derya Çayırgan amb imatges diferents
* Derya Çayırgan a Fenerbahçe TV
# André du Bouchet

André du Bouchet, nascut a París el 7 de març 1924 i mort el 19 d'abril 2001 a Truinàs (Drôme), és un poeta francès.
La seva poesia exigent, refractària a qualsevol regimentació, segueix l'estela de Stéphane Mallarmé i s'acosta a la de Pierre Reverdy o René Char; s'obre a un paisatge en el qual l'home vaga, hieràtic i alhora central.

## Referències

* ↑ Rannou,, François. « André du Bouchet, lecteur de Mallarmé », Présence d'André du Bouchet, Hermann, 2012. (en francès). París: Hermann, 2012.
# Blanquet

«Blanquet» té aquests significats:
* Cal Blanquet, masia al municipi de Guixers (Solsonès)
* Puig Blanquet, muntanya al municipi de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura (Baix Empordà)
* Josep Blanquet Taberner (Figueres, 1873- c. 1930), pintor