OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Los Santos de Maimona

Los Santos de Maimona és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Los Santos (Salamanca)

Los Santos és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 813 | 808 | 742 | 725 |

## Enllaços externs

* Santos Enllaç a Wikisalamanca
# Lucillos

Lucillos és un municipi de la província de Toledo a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Cardiel de los Montes al nord, Los Cerralbos i Illán de Vacas a l'est, Toledo, Montearagón, Cazalegas i Castillo de Bayuela a l'oest.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 515 | 512 | 511 | 499 | 485 | 499 | 477 | 481 | 498 | 508 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Manuel López Sánchez | Independent | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Apolonio Díaz Muñoz | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Apolonio Díaz Muñoz | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Apolonio Díaz Muñoz | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Apolonio Díaz Muñoz | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Apolonio Díaz Muñoz | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | José Julián Herrera Gómez | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Saturnino de la Llave García | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Lucille Simmons

Lucille Simmons és una activista estatunidenca en favor dels drets humans i de les treballadores, el feminisme i l'antirracisme.
Va ser l'autora de la versió popularment coneguda de la cançó protesta We shall overcome, un himne als drets humans i al pacifisme, que va crear cantant amb el ritme d'una altra cançó, en una versió molt lenta i amb la lletra adaptada (ja el títol anterior era I will overcome, i també va canviar "El Senyor" per "sindicat") a la situació, durant una vaga i manifestació el 1946, a Charleston, a la qual es trobava amb altres empleades de l'American Tobacco Company.
Més tard, Zilphia Horton va aprendre la lletra i música de Simmons i la hi va transmetre al també activista polític, ell home i blanc, Pete Seeger, que era convidat més freqüentment a programes de ràdio i circuits musicals. El 1960, la cançó de Simmons va encetar la reunió inaugural del Comitè de Coordinació d'Estudiants No Violents. A partir d'aquest moment, la gran exposició de la cançó, la seva popularitat i el fet d'estendre's per transmissió oral va fer que la tonada anes variant lleugerament amb el temps. Finalment, Joan Baez, des de 1969 fins a l'actualitat, la canta en marxes i festivals de tot el món.

## Referències

* ↑ Catherine Irving i Leona English, Feminism in Community, ed. Springer, 2015. ISBN 9789463002028 (anglès)
* ↑ Wood, Geoff «We Shall Overcome: how a hymn became an anthem». ABC.News, 30-06-2015 [Consulta: 2 desembre 2017].
* ↑ Shana L. Redmond, Anthem: Social Movements and the Sound of Solidarity in the African Diaspora, 2013. ISBN 9780814789322 (anglès)
* ↑ Carl M. Cannon, On This Date: From the Pilgrims to Today, Discovering America One Day at a Time, ed. Hachette UK, 2017. ISBN 9781455542284 (anglès)
* ↑ William Forde Thompson, Music in the Social and Behavioral Sciences, SAGE Publications, 2014. ISBN 9781483365589 (anglès)
# Cyanocompsa

Cyanocompsa és un gènere d'ocells de la família dels cardinàlids (Cardinalidae).

## Llistat d'espècies

A la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere figurava format per tres espècies, però dues d'elles han estat ubicades al gènere Cyanoloxia arran els treballs de Bryson et al. 2014. Actualment es considera que aquest gènere conté únicament una espècie:
* Cyanocompsa parellina - cardenal atzur.

## Referències

* ↑ RW Bryson, J Chaves, BT Smith, MJ Miller, K Winker, JL Pérez-Emán et J Klicka. 2014. Diversification across the New World within the ‘blue’ cardinalids (Aves: Cardinalidae). Journal of Biogeography 41: 587–599
* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2021. IOC World Bird List (v11.1). doi : 10.14344/IOC.ML.11.1.
# Lluís Valeri i Sahís

Lluís Valeri i Sahís (Barcelona, 18 de setembre de 1891 - Barcelona, abril de 1971) fou un poeta català.

## Biografia

Va néixer al carrer dels Mercaders de Barcelona, fill del mestre d'obres Joan Valeri i Angla (1840-1919), natural d'Oristà, i de Dolors Sahís i Morell, natural de Barcelona. Es llicencià en lletres i en dret i exercí la carrera d'advocat. La seva poesia va ser influïda per autors com Carles Riba i Josep Maria López-Picó. Va prendre com a model els clàssics catalans, amb una marcada influència d'Ausiàs March i també del parnassianisme. Posteriorment evolucionà cap a una poesia èpica de clara ascendència dantesca.
Va participar diverses vegades als Jocs Florals de Barcelona i va guanyar-hi el premi de la Viola d'or i d'argent pel poema Rims dispersos el 1915 i el segon accèssit a la Flor Natural per Lays del poeta amant a una visió de mort el 1911.

## Obra

* La vida nua (1921)
* Boires i estrelles (1948)
* Poema de l'amor i Eva (1950)
* Somni de la vida eterna (1952)
* L'íntim combat (1953)
* Camps Elisis (1954)
* Beatituds (1955)
* Missatge de les roses (1956)
* Sota el signe d'Àries (1958)
* Rèquiem per a Carles Riba (1960)
* Salms (1966)
* Escala de Jacob (1967)
Poemes presentats als Jocs Florals de Barcelona
* Lays del poeta amant a una visió de mort (1911), segon accèssit a la Flor Natural
* Rims dispersos (1915), premi de la Viola d'or i d'argent
* El càntic nou (1920)
* Les follies (1934)
* El càntic nou (1934)

## Referències

* 1 2 Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1891, número de registre 4893.
* ↑ «Esquela de defunció de Joan Valeri i Angla». La Vanguardia, 31-07-1919, pàg. 2.
* ↑ «Lluís Valeri i Sahís». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Valeri i Sahís, Lluís a "dadescat.info"». Arxivat de l'original el 2012-06-26. [Consulta: 19 juny 2012].
* 1 2 "La Vanguardia" dilluns, 3 maig 1915, pàgina 4
* 1 2 "La Vanguardia" dilluns, 8 de maig de 1911, pàgina 6
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals

## Enllaços externs

* Fotografia de Lluís Valeri i Sahís a "Fototeca.cat"
* Poema "Homer" dins el llibre "Camps Elisis" al blog "De Troia a Ítaca"
* Correspondència i manuscrits literaris de Lluís Valeri a la Biblioteca de Catalunya.
# Damià Ripoll Gàlvez

Damià Ripoll Gàlvez (Son Servera, 27 d'abril de 1972) és un polític mallorquí, alcalde de Son Servera i diputat al Congrés dels Diputats en la VII Legislatura.
Ha treballat en el sector immobiliari, i com a militant del Partido Popular, fou escollit regidor de l'ajuntament de Son Servera. En 2003 va substituir en el seu escó Rosa Estaràs Ferragut, diputada escollida a les eleccions generals espanyoles de 2000, quan fou nomenada vicepresidenta de les Illes Balears. Ha estat Vocal de la Comissió Mixta de Relacions amb el Defensor del Poble i de la Comissió Mixta per a l'Estudi del Problema de les Drogues.
Simultàniament, a les eleccions municipals espanyoles de 2003 fou escollit alcalde de Son Servera, càrrec que no va poder renovar en les eleccions de 2007 perquè fou desplaçat del poder per un pacte d'esquerres que donà l'alcaldia al socialista Josep Barrientos.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ La Justicia desestima la demanda del ex alcalde Ripoll y Costera Balear, Diario de Mallorca, 5 de setembre de 2014
# Los muertos no se tocan, nene

Los muertos no se tocan, nene és una pel·lícula còmica espanyola de 2011 dirigida per José Luis García Sánchez. La pel·lícula està basada en l'obra homònima de Rafael Azcona i que completa la trilogia de El pisito i El cochecito, iniciada en 1958, i que no va poder arribar al cinema en el seu moment perquè la censura no li ho va permetre. El cineasta José Luis García Sánchez i David Trueba, en col·laboració amb Bernardo Sánchez, van reprendre el projecte. Fou rodada a Logroño durant cinc setmanes.

## Argument

Logronyo, 1959. Fabianito, un noi de catorze años, presència sorprès pels preparatius de la vetlla del seu besavi, un il·lustre dirigent local. La seva mort crea una doble expectativa en la seva família, que arribi aviat el televisor que havia comprat el besavi i que l'alcalde assisteixi a la vetlla. Durant la vetlla Fabianito coneixerà l'amor i viurà tota una sèrie de situacions esperpèntiques.

## Repartiment

* Blanca Romero
* Airas Bispo
* Silvia Marsó
* Javier Godino
* Carlos Álvarez-Nóvoa Sánchez
* Carlos Iglesias
* Mariola Fuentes
* Álex Angulo
* Pepe Quero
* Carlos Larrañaga
* Fernando Chinarro
* Tina Sainz
* Juan Jesús Valverde
* Pedro Civera
* Maxi Rodríguez
* Juan Polanco
* Félix Corcuera
* Mary Paz Pondal
* Priscilla Delgado
* María Galiana

## Nominacions

Fou nominada a la Medalla del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics al millor guió adaptat el 2012.

## Referències

* ↑ 'Los muertos no se tocan, nene', la muerte es un sinvivir, espinof.com
* ↑ La adaptación de Azcona, 'Los muertos no se tocan, nene' comienza rodaje en Logroño a rioja2.com
* ↑ Los muertos no se tocan, nene a Fotogramas
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 2011». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 6 setembre 2019].
# Crònica de l'ocell que dona corda al món

Crònica de l'ocell que dona corda al món (Nejiimaki-dori Kuronikuru) és una novel·la de l'escriptor japonés Haruki Murakami publicada al 1994 al Japó.

## Trama argumental

La novel·la explica la història de Tōru Okada, que després de deixar voluntàriament el bufet d'advocats en què treballava, i després que el gat que cuida junt amb la seua esposa, de nom Kumiko (anomenat Noboru Wataya, igual que el seu cunyat), s'escapàs de casa, rep una trucada que marcarà el començament de situacions com més va més estranyes: es relaciona amb personatges extravagants, i això provoca una sensació de realitat i fantasia difícilment dilucidada, tret característic de l'autor. Com per exemple, en introduir-se el protagonista (Tōru Okada) dins d'un pou d'una casa abandonada, on hi ha una estàtua d'un ocell de pedra mirant cap al cel amb les ales esteses, o les situacions somiades que s'escapen de la realitat. Kumiko desapareix un matí, sense deixar rastre. No obstant això, Tōru Okada no es mostra convençut de les raons que més tard Kumiko li farà arribar pel seu germà Noboru Wataya, i més tard per una carta contundent, de l'existència d'un altre home. Tōru Okada percep un missatge ocult de Kumiko, en què ella li demana ser salvada, no des d'un vessant físic, sinó mental.
La novel·la es divideix en dues parts imaginàries: la primera explica els fets que vindran en el futur, que són manifestats, però no assimilats per Tōru Okada, doncs sempre ha estat una persona escèptica. La segona part comença amb l'eixida d'una taca blava al rostre de Tōru Okada, que representa la comunicació entre l'altra dimensió i aquesta, i n'és el punt de partida per a creure en «una altra dimensió».
Tōru Okada coneix personatges molt estranys i que tenen una gran influència en la seua vida, com ara May Kasahara, Creta Kanoo i Malta Kanoo. Aquestes darreres amb personalitats estranyes i fins i tot paranormals, tenen la possibilitat d'arribar-li a la ment i interpretar coses del futur.
La novel·la té aquest títol perquè el matrimoni Okada bateja un ocell que es posa pels voltants al matí fent un ric-ric, com si accionàs el sistema que manté el món funcionant.
La novel·la és extensa (unes 900 pàgines), cosa que permet el lector d'endinsar-se en un món en què la realitat es troba amb la fantasia, perquè n'és part. És considerada per l'autor la seua obra més acabada.
Nancy Alejandra Tapía, investigadora i especialista en l'autor, indica que en aquesta novel·la, com en la majoria de relats de Murakami, la mort és un tema recurrent.

## Referència

* ↑ Tapia Silva, Nancy Alejandra. La visión múltiple de la muerte en La Crónica del pájaro que da cuerda al mundo de Murakami Haruki (tesi). Centro de Estudios de Asia y África, El Colegio de México, 2016.

## Bibliografia

* Edició de Tusquets Editors.
* Edicions La butxaca, 2012.
# Schertelita

La schertelita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor d'Arnulf Schertel (24 de febrer de 1841, Múnic, Alemanya- 11 de març de 1902, Dresden, Alemanya), professor de mineralogia a l'Acadèmia Minera de Freiberg, Saxònia, Alemanya.

## Característiques

La schertelita és un fosfat de fórmula química (NH₄)₂MgH₂(PO₄)₂·4H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada a finals del segle xix. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la schertelita pertany a «08.CH: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O < 1:1» juntament amb els següents minerals: walentaïta, anapaïta, picrofarmacolita, dittmarita, niahita, francoanel·lita, taranakita, hannayita, struvita, struvita-(K), hazenita, rimkorolgita, bakhchisaraitsevita, fahleïta, smolyaninovita, barahonaïta-(Al) i barahonaïta-(Fe).

## Formació i jaciments

És un mineral fosfat que es troba als dipòsits de guano de ratpenats, que va ser descobert a les coves de Skipton, al mont Widderin, dins el comtat de Corangamite (Victòria, Austràlia). També ha estat decrita a la cova Chaos, a Johannesburg (Sud-àfrica) i a la mina Marcel, a la localitat de Radlin (Voivodat de Silèsia, Polònia). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Schertelite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 gener 2022].
# Schermer

Schermer és un municipi de la província d'Holanda Septentrional, al centre-oest dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 5.331 habitants repartits per una superfície de 64,44 km² (dels quals 2,9 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Heerhugowaard i Koggenland, a l'oest amb Alkmaar i al sud amb Castricum, Graft-De Rijp i Beemster.

## Centres de població

Driehuizen, Grootschermer, Oterleek, Schermerhorn, Stompetoren, Zuidschermer.

## Ajuntament

El consistori està format per 11 regidors:
* CDA, 3 regidors
* Gemeenten Belangen. 3 regidors
* SGOL, 2 regidors
* VVD, 2 regidors
* PvdA, 1 regidor

## Enllaços externs

* www.schermer.nl
# Loscos

Loscos és un municipi d'Aragó situat a la província de Terol i enquadrat a la comarca de Jiloca.
# Saul Williams

Saul Williams és un poeta, guionista i actor, va decidir establir-se també com a MC. El seu primer enregistrament destacat, Ocean within, va ser en col·laboració amb KRS One i va formar part de la banda sonora de Slam (1998), llargmetratge premiat als festivals de Canes i Sundance en el qual va exercir de coguionista i actor principal. L'any 2001 va publicar el seu primer àlbum en solitari, Amethyst rock star, un disc que el va dur a participar al Detroit Electronic Musical Festival així com a diversos concerts i festivals europeus. En el EP Not in my name (2003) apareix remesclat per Coldcut i DJ Spooky. El seu darrer disc porta per títol el seu propi nom i va sortir publicat l'any 2004.

## Referències

* ↑ «Saul Williams». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Sebt Loudaya

Sebt Loudaya (en àrab سبت لوداية, Sabt Lūdāya; en amazic ⵙⴱⵜ ⵍⵓⴷⴰⵢⴰ) és una comuna rural de la província de Moulay Yaâcoub, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 12.423 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Sebt Ait Rahou

Sebt Ait Rahou (en àrab سبت آيت رحو, Sabt Āyt Raḥḥū; en amazic ⵙⴱⵜ ⴰⵢⵜ ⵕⵃⵃⵓ) és una comuna rural de la província de Khénifra, a la regió de Béni Mellal-Khénifra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 9.245 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Aleksàndrovski (Rostov)

* Per a altres significats, vegeu «Aleksàndrovski».
Aleksàndrovski (en rus: Александровский) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 12 habitants, pertany al municipi d'Ivànovka.

## Referències

* ↑ Указ президиума ВС РСФСР от 22.12.1987 г. "О наименовании некоторых населенных пунктов в Ростовской области", 1987.
# Macintosh SE

El Macintosh SE va ser presentat per Apple al mateix temps que el Macintosh II. Tenia una carcassa similar a la de l'ordinador Macintosh original, però amb lleugeres diferències quant al color i el disseny.
Les característiques més destacables de l'SE, comparades amb les del seu predecessor similar, el Macintosh Plus, eren:
* Primer Macintosh compacte amb espai per a un disc dur intern, o si l'usuari ho desitjava, disqueteres duals.
* Primer Macintosh compacte que incorporava una ranura d'expansió (SE són les sigles de System Expansion - "Expansió del sistema").
* Utilitzava el Apple Desktop Bus (ADB), introduït amb l'Apple IIGS, per a la interfície del teclat i ratolí.
* Suport millorat de SCSI amb un major rendiment de processament de dades.
Originalment, el Mac SE permetia usar només disquets de Simple Densitat (400K) i Doble Densitat (800K). L'agost de 1989, Apple va introduir el Macintosh SE FDHD amb la nova SuperDrive, una disquetera que podia manejar disquets d'alta densitat (HD) (1,4 MB). Els disquets d'alta densitat es convertirien en un estàndard de facto des d'aquest moment, tant per als ordinadors Macintosh com per als PC.
Més tard, Apple va presentar el Macintosh SE/30 el gener de 1989, venent una placa mare SE/30 com una extensió (més aviat cara) per al SE. El SE es va deixar de fabricar a l'octubre de 1990 amb la introducció del Macintosh Classic.

## Vegeu també

* Apple Macintosh
* Macintosh 128K
* Macintosh 512K

## Referències

* ↑ «How the SE Really Differs». MacWorld Magazine. May 1987: 116.
* ↑ «Mac GUI :: Macintosh II and Macintosh SE announced». [Consulta: 11 abril 2018].
* ↑ Goodin, Sue; Wilson, Dave (Apr 1987). Programming the New Macs 3 (5). MacTech.

## Enllaços externs

* apple-history.com
* Macintosh technical specifications Arxivat 2008-04-10 a Wayback Machine. at apple.com
# Maciste a l'infern

Maciste a l'infern (títol original en italià: Maciste all'inferno) és un pèplum franco-italià de Riccardo Freda, estrenat el 1962. Ha estat doblada al català. Les escenes de l'infern han estat rodades a Castellana Grotte a la Província de Bari.

## Argument

Loch Lake és un poble escocès on, cap a mitjans del segle xvii, el jutge Parris ha condemnat a la foguera Martha Gunt, vella bruixa a qui havia desitjat en va quan era jove i bonica. Morint, la maga maleeix el jutge i tots els seus descendents, així com tots els que han assistit al seu suplici.
S'ha escolat un segle aproximadament; molt lluny de Loch Lake, una jove anomenada Martha Gunt decideix comprar el castell que domina el poble maleït, per passar-hi la seva lluna de mel. Inevitablement, quan la jove Martha arriba a Loch Lake, els més exaltats creuen en una reencarnació de la bruixa. Arrencada pel populatxo dels braços del seu espòs, és conduïda en la foguera.
És aquí on intervé Maciste, un pastor fort i generós, que salva la jove de la mort, però no de la justícia. En efecte, ha d'experimentar un procés, i com al contacte de la seva mà, la Bíblia sembla envoltada d'un anell de foc, se la creu verdaderament bruixa i se la condemna a morir com el seu homònim; per vèncer aquesta maledicció, Maciste baixa als Inferns, on ha de superar una sèrie d'obstacles.

## Repartiment

* Kirk Morris: Maciste
* Helene Chanel: la bruixa / Fania
* Angelo Zanolli: Charley Law
* Vira Silenti: Martha Gunt
* Andrea Bosic: el jutge Irvins Parris
* Charles Fawcett: El Doctor
* John Karlsen: el burgmestre
* Remo de Angelis: Prometeu
* Puccio Ceccarelli: Goliath
* Donatella Mauro: Doris
* Antonella della Porta: Mary
* Gina Mascetti: l'hostessa
* Francis Lane: el cotxer

## Referències

* ↑ esadir.cat. Maciste a l'infern. esadir.cat.
* ↑ «Maciste all'inferno». ‘‘Filmaffinity.
# Lliga anglesa d'hoquei sobre patins masculina

La National Premier League o Lliga anglesa d'hoquei patins masculina és la competició nacional més important d'hoquei patins d'Anglaterra. Consisteix en 9 equips.

## Palmarés

* 16 títols: Herne Bay United RH
* 12 títols: Southsea
* 5 títols: Middlesbrough
* 4 títols: King's Lynn
* 3 títols: Wolverhampton
* 2 títols: Grimsby
* 1 títol: Folkestone, Halifax i Bury St Edmunds

## Historial

* 1974: Wolverhampton
* 1975: Wolverhampton
* 1976: Folkestone
* 1977:
* 1978: Wolverhampton
* 1979: Middlesbrough
* 1980: Middlesbrough
* 1981: Southsea
* 1982: Southsea
* 1983: Southsea
* 1984: Southsea
* 1985: Southsea
* 1986: Southsea
* 1987: Southsea
* 1988: Southsea
* 1989: Southsea
* 1990: Southsea
* 1991: Southsea
* 1992: Southsea
* 1993: Herne Bay United RH
* 1994: Herne Bay United RH
* 1995: Herne Bay United RH
* 1996: Herne Bay United RH
* 1997: Herne Bay United RH
* 1998: Herne Bay United RH
* 1999: Halifax
* 2000: Herne Bay United RH
* 2001: Herne Bay United RH
* 2002: Herne Bay United RH
* 2003: Herne Bay United RH
* 2004: Herne Bay United RH
* 2005: Bury St Edmunds
* 2006: Herne Bay United RH
* 2007: Herne Bay United RH
* 2008: Herne Bay United RH
* 2009: Herne Bay United RH
* 2010: Herne Bay United RH
* 2011: Middlesbrough RHC
* 2012: Grimsby
* 2013: Middlesbrough RHC
* 2014: Grimsby
* 2015: Middlesbrough RHC
* 2016: King's Lynn
* 2017: King's Lynn
* 2018: King's Lynn
* 2019: King's Lynn

## Referències

* ↑ «Premier League» (en anglès). [Consulta: 7 juny 2020].