OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Joan Baptista de Monistrol de Calders

Sant Joan Baptista de Monistrol de Calders és una antiga església del poble de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès.
Està situada a l'esquerra de la riera de Sant Joan, en el petit barri de la Sagrera, a migdia del sector principal del poble. És molt a prop i a ponent de l'església parroquial de Sant Feliu de Monistrol de Calders.
Aquesta capella està documentada des del 1206, i el 1315 hi fou fundat un benefici, per Arnau de Guardiola, que es mantingué molts segles. Els successors dels Guardiola, cognominats Solà de Guardiola, el mantingueren, tot i que tingueren diversos litigis per l'incompliment dels capellans beneficiats de les seves obligacions. Fou capella funerària d'aquesta família, fins que a mitjan segle xix els Solà de Guardiola se la van vendre perquè amenaçava ruïna.
Comprada per un mestre d'obres de Granera, se n'aprofitaren les parets mestres i altres elements, i s'hi feu una casa, que, encara avui dia es coneix a Monistrol de Calders com Ca la Miquela, que era el nom de la muller d'aquell mestre d'obres. A partir dels anys setanta del segle XX s'hi obrí un bar, gestionat per la parròquia, que amb el pas del temps n'ha esdevingut autònom. L'edifici és actualment propietat del Bisbat de Vic.

## Bibliografia

* BENET I CLARÀ, Albert. "Sant Joan Baptista". A Catalunya romànica. XI El Bages. Barcelona: Enciclopèdia Catalana S. A., 1984. ISBN 84-85194-57-8
* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Llibreria Serret

La Llibreria Serret va ser una llibreria de Vall-de-roures (Matarranya) fundada el 1986 per Octavi Serret Guàrdia. Organitzava un gran nombre d'actes, com ara exposicions, presentacions de llibres, conferències o taules rodones. Entre febrer de 2012 i gener de 2020 formà part de la Xarxa de Llibreries Acreditades de la Generalitat, especialitzada en la literatura catalana i aragonesa. El 2014 va rebre el premi Búho de l'Associació Aragonesa d'Amics del Llibre i un reconeixement de l'Associació d'Empresaris del Matarranya. El 2017 se li va concedir la Creu de Sant Jordi "per l'esforç constant per preservar i difondre els valors de la cultura i la llengua catalana". L'1 de gener de 2020 va tancar les portes com a llibreria, per a transformar-se en un projecte de gestió cultural.

## Referències

* ↑ Covaldo, Lázaro «La Llibreria Serret en Matarranya». El Mundo, 08-09-2014 [Consulta: 15 abril 2017].
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 29 personalitats i 24 entitats». Govern.cat, 11-04-2017 [Consulta: 12 abril 2017]. Arxivat 19 de maig 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-05-19. [Consulta: 15 abril 2017].
* ↑ Sorolla, José A. «La metamorfosis de un librero» (en castellà). El Periódico de Catalunya, 01-01-2020. [Consulta: 2 gener 2020].

## Vegeu també

* Llibreria Canuda
# Comtat de Soyhières

El comtat de Soyhières fou una jurisdicció feudal de Suïssa sorgida probablement al segle xi. Van agafar el nom del castell fundat al segle XI a un penya-segat que dominava el riu Birse.
Els Soyhières que governaven el Sonergau, posseïen territoris a la vall del Birse, al Schwarzbubenland, a l'Aargau i al Seeland bernès on havien fundat en territoris propis els convents de Lucelle (Kleinlützel), Beinwil i Frienisberg, gaudint a més a més del prebostat secular sobre les terres donades, excepte els béns donats al convent de Beinwil (a la vall del Lucelle, entre Erschwil i el coll de Passwang, comarca coneguda com a «domini abacial») estaven exonerats de tributs i l'abat de Beinwil exercia sobirania plena sobre el territori. També eren dels Soyhières els castells de Pfeffingen, Dorneck i Bello (del que va sorgir el de Neu-Thierstein). Els primers comtes s'esmenten al segle XII i el seu castell no s'esmenta per escrit fins al 1271 tot i que s'ha comprovat que era uns dos-cents cinquanta anys anterior.
La família Soyhières es va extingir al final del segle XII. i els comtes de Thierstein van recollir la major part de l'herència. Curiosament la petita part dels territoris dels Soyhières que no van heretar incloïa el castell de Soyhières i la batllia del riu Sorne (Sonergau), que per causes desconegudes van passar als comtes de Ferrette. El comte de Thierstein fill de la comtessa de Soyhières va construir un nou castell (Neu-Thierstein) prop de Büsserach, sobre terres que havien estat francs alous dels Soyhières al mig de terres adquirides. Els Thierstein també van heretar els prebostats seculars de Beinwil, Frienisberg i Lucelle. Pfeffingen, que posseïen en feu del bisbe de Basilea, fou infeudat altre cop per aquest bisbe als Thierstein.

## Referències

* ↑ Kohler, François. «Soyhières» (en francès). [Consulta: 17 abril 2019].
* ↑ «4. L'historien — Randonature». [Consulta: 7 abril 2019].
# Comtat de Stolberg-Stolberg

El Comtat de Stolberg-Stolberg va ser un comtat del Sacre Imperi Romanogermànic en la regió sud del Harz. La seua capital era la ciutat de Stolberg, que ara pertany a l'estat de Saxònia-Anhalt, a Alemanya.
El 1429 el Comtat de Wernigerode va passar a ser possessió dels comtes de Stolberg, que van governar Wernigerode per mitjà d'una unió personal. El 1548 la línia va ser dividida en una «línia Harz» (Stolberg-Stolberg) i una «línia Rhenish» que tenia possessions a Rochefort (Stolberg-Rochefort) i a Königstein im Taunus (Stolberg-Königstein).
Amb la mort de Comte Wolf Georg zu Stolberg en 1631, Stolberg-Stolberg va ser heretat pels membres de la línia Rheinish. El 31 de maig de 1645, va ser dividit en una línia major Stolberg-Wernigerode i una línia menor Stolberg-Stolberg, aquest últim va ser dividit una altra vegada en 1706, amb la creació de Stolberg-Rossla com a resultat.
Stolberg-Stolberg va ser forçat a reconèixer el senyoriu de l'Electorat de Saxònia el 1738. Va ser mediatitzat a Saxònia el 1803 i més tard concedit al Regne de Prússia, al Congrés de Viena del 1815.

## Referències

* ↑ Brockhaus, Friedrich Arnold. Konversations-lexicon (en alemany). vol.15. 14a. F.A. Brockhaus, 1895, p. 380.
* ↑ Schoell, Frédéric. Cours d'histoire des états européens: depuis le bouleversement de l'empire romain d'occident jusqu'en 1789 (en francès). vol.42. imprimerie royale et chez Duncker et Humblot, 1833, p. 268.

## Bibliografia

* Köbler, Gerhard. Historisches Lexikon der deutschen Länder. Múnic: Verlag C. H. Beck, 1988, p. 639. ISBN 3406332900.
* Schwineköper, Berent. Handbuch der historischen Stätten Deutschlands, Band 11, Provinz Sachsen/Anhalt. Stuttgart: Alfred Kröner Verlag, 1987, p. 644. ISBN 3-520-31402-9.

## Enllaços externs

* Stolberger-Geschichte.de
# Cornelia van Marle

Cornelia van Marle (Zwolle, 23 de juny de 1661-1699), fou una pintora de l'Edat d'Or neerlandesa.

## Biografia

Va ser la filla del fabricant de cervesa Herman van Marle i la seva dona Lamberta Holt. Després de la mort del seu pare la seva mare va contreure matrimoni amb un altre fabricant de cervesa, Geurt Greve, i van fusionar el seu negoci convertint-ho en la cerveseria "De Gouden Kroon", localitzat en el Voorstraat (darrere del Vrouwenhuis en un carrer paral·lel al Melkmarkt). La seva filla Aleida va ser germanastra de Cornelia.
Juntament amb la seva jove germanastra i dues cosines, van ser alumnes del pintor de Dordrecht, Wilhelmus Beurs el 1686. Beurs va reconèixer la capacitat de les seves alumnes i els va dedicar el seu llibre de pintura el 1692. Les quatre dones van fer grans pintures sota la instrucció de Beurs el 1686, i aquestes quatre obres pengen en la galeria d'art que ocupa una sala del Vrouwenhuis en Zwolle.

## Referències

* ↑ «Marle, Cornelia van (1661-1698)» (en neerlandès). Digitaal Vrouwenlexicon van Nederland. [Consulta: 16 abril 2016].
* ↑ «AleidaGreve» (en neerlandès). historici.nl. [Consulta: 16 abril 2016].
* ↑ «Cornelia van Marle» (en neerlandès). Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie. [Consulta: 16 abril 2016].
# Cornelia van der Mijn

Cornelia va der Mijn (Amsterdam, 1709 - Londres, 1782), fou una pintora neerlandesa del segle xviii activa a Londres durant la dècada de 1760.

## Biografia

Segons el Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie va ser filla i alumna del pintor Herman van der Mijn. Els seus germans Frans, Gerard, George, Andreas, i Robert també van ser pintors. El seu pare i la seva família, juntament amb la família de la seva alumna Jacoba Maria van Nickelen, es van traslladar a Düsseldorf a treballar pel elector palatí Johann Wilhelm. La pintora de flors Rachel Ruysch també estava en actiu a Düsseldorf durant els anys 1712-1716 quan Cornelia va estar allí.
El 1764 es va traslladar a Londres amb la seva família i va romandre allí fins a la seva mort. El seu germà George va ser l'únic que va tornar a Amsterdam.{

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cornelia van der Mijn» (en neerlandés). RKD. [Consulta: 13 abril 2016].
# Corral de Sico

El Corral de Terraubella és un corral ramader ruïnós al terme municipal de Tremp, a l'antic terme de Fígols de Tremp, al Pallars Jussà. Les seves ruïnes estan situades al nord-oest de Santa Engràcia, al vessant sud-occidental de la Serra de Santa Engràcia, a ponent de les Fontetes. Era a ran de la pista de Santa Engràcia al Castellet, al costat de l'Alzina del Corral de Sico. És bastant amunt, al sud-est de la Roca Lleuda.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# Teepleïta

La teepleïta és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom del químic John Edgar Teeple (1874-1931), per les seves contribucions a la química mineral de Searles Lake, a Califòrnia (Estats Units).

## Característiques

La teepleïta és un borat de fórmula química Na₂[B(OH)₄]Cl. Cristal·litza en el sistema tetragonal. Es troba en forma de cristalls tabulars {001}, arrodonits comunament en formes de coixí o en forma similar a lents, i sovint s'agreguen en grups interpenetrants. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la teepleïta pertany a «06.AC - Monoborats, B(O,OH)₄, amb i sense anions addicionals; 1(T), 1(T)+OH, etc.» juntament amb els següents minerals: sinhalita, pseudosinhalita, behierita, schiavinatoïta, frolovita, hexahidroborita, henmilita, bandylita, moydita-(Y), carboborita, sulfoborita, lüneburgita, seamanita i cahnita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1938 al llac Borax, al comtat de Lake, Califòrnia, als Estats Units, on sol trobar-se associada a trona i halita. També ha estat descrita a Searles Lake, al comtat de San Bernardino, Califòrnia, i a Volodarsk-Volynskii, a l'óblast de Jitòmir, a Ucraïna.

## Referències

* ↑ «Teepleite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 juny 2017].
# Quadern de Reichenau

El Quadern de Reichenau (Reichenauer Schulheft; Stift St. Paul Cod. 86b/1) és un quadern manuscrit de principis del segle ix, que consta de 8 folis que es conserva actualment a la biblioteca de l'Abadia de Sankt Paul a Sankt Paul im Lavanttal, Caríntia. N'hi ha un novè foli que es conserva a Karlsruhe (Generallandesarchiv).
El quadern va ser escrit potser a l'Abadia de Reichenau o a la de Sankt Gallen (o en alguna altra abadia de la zona i portat a Reichenau) per un monjo irlandès per a ús propi. A mitjans del segle xviii es trobava a l'Abadia de Sankt Blasien, a la Selva Negra.
El quadern està en l'escriptura insular irlandesa. Conté himnes llatins, textos gramaticals (amb anotacions marginals en alemany antic), i també taules de la declinació grega i taules astronòmiques. També conté poemes en irlandès antic, entre ells el Pangur Bán.

## Vegeu també

* Liber glossarum

## Referències

* ↑ Vegeu la web esmentada: https://web.archive.org/web/20040701204428/http://virtuelleschuledeutsch.at/literatur1/h1.htm

## Enllaços externs

* Fotografies dels folis
* http://virtuelleschuledeutsch.at/literatur1/h1.htm (en alemany)
# Alex Rogério Garcia de Oliveira

Alex Rogério Garcia de Oliveira, conegut com a Alex Garcia (nascut el 9 d'abril de 1979) és un jugador de futbol brasiler retirat.

## Carrera de club

Va debutar professionalment a la Segona Lliga de Portugal amb l'Acadèmica de Coimbra l'1 d'octubre de 2000 en un partit contra el Freamunde.
Va debutar a la Primeira Liga amb l'Estrela da Amadora el 24 d'agost de 2003, quan va jugar tot el partit en un empat 1-1 contra el Porto.

## Referències

* ↑ «Game Report by ZeroZero». ZeroZero, 01-10-2000.
* ↑ «Game Report by ZeroZero». ZeroZero, 24-08-2003.
# Intel Turbo Memory

Intel Turbo Memory, també anomenat memòria Robson és un tipus de memòria caché que dona molt poc resultat d'acceleració en la majoria ordinadors portàtils. Es qüestiona molt la conveniència d'afegir aquest extra a un ordinador. No el fa anar més lent però tampoc s'aprecien millores significatives de rendiment.
Hi ha un rumor que la memòria Robson és una estratègia de Màrqueting d'Intel i Microsoft per potenciar l'acceptació de Windows Vista. El fet que encara no pugui funcionar amb Windows XP i en canvi funcioni amb Windows 7 fa encara més creible aquest rumor.
També molt relacionat i dins la mateixa teoria de la conspiració Microsoft hi ha el rumor que AHCI solament dificulta als usuaris no avançats tornar a XP si ja tenen Windows Vista instal·lat. Amb un guany de poc rendiment el més important que AHCI realment fa és una «cunya» per fer que les últimes versions de Windows s'imposin, Windows XP desaparegui del mercat i es torni a crear una capa artificial d'incompatibilitat per imposar al mercat la necessitat de comprar-ho tot.
# Rumoi

Rumoi (留萌市) és una ciutat de la subprefectura de Rumoi, Hokkaido, Japó. És la capital i ciutat més poblada de la subprefectura del mateix nom.

## Geografia

El municipi de Rumoi es troba al sud de la subprefectura del mateix nom. El riu Rumoi travessa la ciutat.

## Història

Rumoi es desenvolupà per la peixca i la mineria.
* 1869: El municipi de Rurumoppe canvia el seu nom al de Rumoi.
* 1877: Es funda oficialment el municipi de Rumoi.
* 1902: El poble de Reuke s'uneix al de Rumoi.
* 1907: El poble de Sandomari s'uneix al de Rumoi.
* 1908: Rumoi esdevé vila.
* 1914: La capital de la subprefectura de Mashike passa de ser Mashike a Rumoi i la subprefectura es reanomena amb el nom de Rumoi.
* 1919: El poble d'Obirashibe (actualment Obira) se separa i esdevé municipi.
* 1945: Rumoi es designada pels soviètics com a lloc d'una possible invasió de Hokkaido, amb un pla per ocupar l'illa des de Rumoi a l'oest fins a Kushiro a l'est. El pla fou cancel·lat.
* 1947: Rumoi esdevé ciutat.

## Política
### Assemblea municipal

La composició actual de l'assemblea municipal és aquesta:
| Partit | Partit | Regidors |
| Hōga Club | HC | 5 / 14 |
| Democràcia | PDC | 3 / 14 |
| Hōseikai | HSK | 3 / 14 |
| Kōmeitō | KMT | 2 / 14 |
| Independents | Ind | 3 / 14 |
| Escons vacants | | 0 / 14 |

### Alcaldes

| Nom | Inici | Fi |
| Tahachi Harada | 1947 | 1954 |
| Sakuichi Hashimoto | 1954 | 1962 |
| Eiichi Harada | 1962 | 1986 |
| Etsurō Igarashi | 1986 | 1994 |
| Norihiko Naganuma | 1994 | 2006 |
| Sadotoshi Takahashi | 2006 | 2018 |
| Shunji Nakanishi | 2018 | Ara |

## Referències

* ↑ The history of Rumoi Arxivat 2012-09-12 at Archive.is
* ↑ Nimmo, William F. «Stars and Stripes Across the Pacific: The United States, Japan, and Asia page 237».
* ↑ Clark, Gregory «How WWII could have ended». Japan Times, 22-08-2014.
* ↑ Yumashev, Ivan. «REPORT BY IVAN YUMASHEV TO ALEKSANDR VASILEVSKY», 19-08-1945.
* ↑ http://www.e-rumoi.jp/gikai/gik_00009.html
# Llibreria Símbol

Llibreria Símbol és una llibreria fundada a Manresa el 1966 pel metge Ramon Llatjós i Planas, el pintor Estanislau Vilajosana i Guilà, el cardiòleg Josep Corrons Espinal i el doctor Josep Saló i Serra per a la venda i difusió de llibres en català.
El 1986 va rebre la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya. Tot i la seva empenta en l'ambient cultural manresà, el 1992 es va convertir en una galeria d'art.

## Referències

* ↑ «Ramon Llatjós i Planas». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 8 març 2015].
* ↑ Entrevista a Simeó Selga i Ubach
* ↑ Un activista arrelat al territori i defensor de la llengua i cultura catalanes a Regió 7
* ↑ González, Víctor. «Manresa, sense galeries d'art». El Pou de la Gallina, 25-11-2015. [Consulta: 11 setembre 2022].
# Quadern d'organista

Un quadern d'organista és un recull en forma de quadern, normalment de mida quartilla i en format apaïsat, en el qual els organistes anotaven les melodies i altres temes, sovint tradicionals sobre els quals improvisaven, especialment durant les festes de Nadal, període de l'any en què era permès que aquestes tonades sonessin dins dels temples. Aquestes quaderns són especialment importants per conèixer quines eren les melodies folklòriques conegudes majoritàriament en un moment determinat del passat, i per poder establir els canvis -tant de melodia com de text- que algunes d'aquestes cançons han sofert fins a arribar a nosaltres. Es conserven quaderns dels segles xviii i xix.

## Bibliografia

* Les llibertats d'orgue del cicle de Nadal [CD]. Barcelona: Centre de Promoció de la Cultura Popular i Tradicional Catalana. Departament de Cultura, 1994, (sèrie 4, volum 1).
# Joe Public Football Club

El Joe Public Football Club és un club de futbol de la ciutat de Tunapuna, a Trinitat i Tobago.

## Història

El club va ser fundat el 1996 per Austin "Jack" Warner. Guanyà la lliga de l'Eastern Football Association el 1996, i ingressà l'any següent a la lliga semiprofessional (SPFL). Més tard esdevingué professional però abandonà la lliga el 2004 per retornar-hi dos anys més tard.

## Palmarès

* Lliga de Trinitat i Tobago de futbol:
** 1998, 2006
* Copa de Trinitat i Tobago de futbol:
** 2001, 2007
* Toyota Classic de Trinitat i Tobago:
** 2007
* Copa de la CFU de clubs de futbol:
** 1998, 2000
* Torneig Kashif & Shanghai:
** 2007

## Futbolistes destacats

| Lyndon Andrews (1999-2000, 2006-2008) Kevaughn Connell (2003-2004) Arnold Dwarika (1993-1994, 1997-2002, 2006-2008) Jamal Gay (2008) Gary Glasgow (2006-2008) Cyd Gray (1999-2001) Kenwyne Jones (2002) | Anthony Noreiga (2007-2008) Nigel Pierre (1999-2002, 2007) Gregory Richardson (2007-2009) Brent Sancho (2003) Densill Theobald (2003) Wolry Wolfe (2006, 2008) |

## Referències

* ↑ «Trinidad and Tobago - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* 1 2 «Trinidad and Tobago - List of Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2012-02-13 a Wayback Machine.
* Perfil a Soca Warriors Online Arxivat 2012-03-13 a Wayback Machine.
# Chicón

El Chicón és una muntanya de la serralada Urubamba, una secció dels Andes que es troba al Perú. El cim s'eleva fins als 5.530 msnm. Es troba al departament de Cusco, districte d'Urubamba, al nord-est del poble de Yucay, al sud-est del Pumahuanca i al sud-oest del Sirihuani.
La primera ascensió va tenir lloc el 1958.

## Referències

* ↑ «Nevado de Chicon». MINCETUR. Arxivat de l'original el 2015-06-25.
* ↑ Peru 1:100 000, Urubamba (27-r). IGN (Instituto Geográfico Nacional - Perú).
* ↑ Biggar, John. The Andes: A Guide for Climbers (en anglès). Andes, 2005, p. 113. ISBN 9780953608720.
* ↑ Jill Neate, Mountaineering in the Andes, 1994
# Joan Lladó i Binimelis

Joan Lladó i Binimelis (Manacor, Mallorca, 21 de març de 1978) és un polític mallorquí. Ha estat president de la Federació Regional d'Esquerra a les illes Balears i Pitiüses, des de 2002 fins a 2011, moment a partir del qual presideix la Federació Regional de Mallorca. Alhora, també és membre de l'executiva nacional d'Esquerra com a Secretari de Vertebració dels Països Catalans.
Militant d'Esquerra des del 1996, ha estat el portaveu del partit a Manacor des del 1999, i candidat a la batllia a les eleccions municipals del 2003. A les eleccions espanyoles del març de 2004 tancà la llista al Congrés dels Diputats per la coalició Progressistes per les Illes Balears. El 2004 fou reelegit president de la Federació. Al desembre de 2006 l'Assemblea de Mallorca d'Esquerra l'escollí com a candidat al Consell de Mallorca.
Arran dels bons resultats de l'esquerra i del nacionalisme en les eleccions autonòmiques del 2007, Lladó, integrant de la coalició Bloc per Mallorca, entra com a conseller electe en el Consell de Mallorca. Les negociacions després de les eleccions, entre PSIB-PSOE, Unió Mallorquina, i el Bloc per Mallorca, finalment conclouen en un pacte de govern, que lleva del poder el PP. Lladó és nomenat aleshores Conseller d'Interior. Aquest càrrec l'ocupa fins al 18 de desembre de 2009; moment en què Lladó i tots els càrrecs d'Esquerra dimiteixen fruit de l'incompliment del Codi Ètic per part dels seus socis de govern en veure's involucrats en casos de corrupció.
Diplomat en Realització Audiovisual, cursà estudis d'Història de l'Art a la Universitat de les Illes Balears. Entre els seus treballs professionals en aquest camp hi ha el documental Tanqueu pinya i la direcció artística del llargmetratge històric Blocao.
Feu part del grup fundador de la colla castellera Al·lots de Llevant, i participà en la creació del setmanari manacorí Cent per Cent.

## Enllaços externs

* Blog personal Arxivat 2007-10-05 a Wayback Machine.
* Esquerra-Illes