OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platja d'Arnao d'As Figueiras

La Platja d'Arnao d'As Figueiras (que no s'ha de confondre amb la Platja de Arnao que està situada en la localitat de Arnao), pertanyent al concejo de Castrillón (Astúries), és un tranquil i acollidor arenal en la desembocadura de la ria de l'Eo. Disposa de tots els serveis bàsics, bon aparcament i zona d'esplai. A la rodalia hi ha l'àrea recreativa de Salgueiro i té una molt bona xarxa de camins per als amants de les passejades.
Té uns 400 m de longitud i una amplària mitjana de 30 m i la seva forma és en línia recta. Els seus accessos són fàcils fins i tot per als vehicles que poden aparcar a uns 500 m i la sorra és fina i de color torrat. Té servei de socorrisme a l'estiu i la seva perillositat és baixa. Encara que està en un entorn rural, els caps de setmana té afluència massiva.
Les viles o nuclis de població més propers són Villadún i Granda. Per accedir a la platja sense necessitat de navegador o GPS, si se circula per la N 632 cal desviar-se a la dreta en l'última desviació abans del Puente de los Santos.

## Serveis

Té àrea de «pícnic», dutxes, equips de vigilància, papereres i aparcament; també té càmping proper i àrees recreatives del Puente de los Santos.

## Referències

* 1 2 Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 5. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Aldo Bobadilla

Aldo Bobadilla (20 d'abril de 1976) és un futbolista paraguaià.

## Selecció del Paraguai

Va formar part de l'equip paraguaià a la Copa del Món de 2006.

## Referències

* ↑ Aldo Bobadilla a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Aldo Bobadilla Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Paraguay's World Cup squad 2010». planetworldcup.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Paola Elisabetta Cerioli

Paola Elisabetta Cerioli, de naixement Costanza Cerioli (Soncino, 28 de gener de 1816 – Comonte Seriate, 24 de desembre de 1865), va ser una religiosa italiana, fundador de les congregacions de religiosos i religioses de la Sagrada Família de Bèrgam. Va ser proclamada santa per Joan Pau II el 16 de maig de 2004.

## Biografia

Costanza Cerioli va néixer el 28 de gener de 1816 a Soncino (Cremona), filla de per pares nobles i rics: Francesco Cerioli i Francesca Corniani.
Era una constitució delicada i delicada. Dels deu als setze anys, va ser confiada a les Germanes de la Visitació d'Alzano, on va destacar per la bondat de l'ànima i la diligència en l'estudi.
Tenia 19 anys quan, el 30 d'abril de 1835, es va casar amb el noble i ric Gaetano Busecchi dels comptes Tassis, que tenia 60 anys (estem en l'època en què els matrimonis eren arreglats per la família) i el seu marit es va traslladar a Comonte des de Seriate, sempre a Bèrgam. Pel que fa al marit, més gran que ella, malalt i espiritualment lluny, Costanza Cerioli va ser sempre generosa, pacient i dòcil. Van tenir tres fills, un que morí tot just néixer, un altre que va sobreviure un any, i el tercer a l'edat de 16 anys. Va enviduar el 25 de desembre de 1854 i, ara sol i rica, tot i que només tenia 38 anys, es va aïllar de la resta del món i va viure retirada a casa seva, dedicant-se a obres de caritat, en les quals va comprometre el seus patrimoni.
Va començar prenent dos orfenats a la casa, que, de seguida, van créixer en nombre, conjuntament amb els encarregats de la seva formació i assistència; per la qual cosa, el 8 de desembre de 1857 va fundar l'Institut de les Germanes de la Sagrada Família, i ella, la vídua Constança, es va fer monja, prenent el nom de Sor Paola Elisabetta. Al cap d'uns anys també va fundar els Germans de la Sagrada Família, dedicats al treball i apostolat en els camps agrícoles.
Va escriure personalment per als seus instituts les regles, que van ser aprovades pel bisbe de Bèrgam; consumint-se en aquest benestar social i activitat religiosa i als 49 anys va morir a Comonte el 24 de desembre de 1865.
Va ser beatificat el 19 de març de 1950 pel papa Pius XII, i va ser proclamada santa pel papa Joan Pau II el 16 de maig de 2004.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (italià)
«santa Paola Elisabetta Cerioli». Santi, beati e testimoni - Enciclopedia dei santi.
# Amintes I de Macedònia

Amintes o Amintas I (en llatí Amyntas, en grec antic Ἀμύντας) fou rei de Macedònia entre els anys 547 aC i 498 aC. Era fill d'Alcetes al que va succeir a la seva mort cap a la meitat del segle VI aC.
Sota aquest rei, Macedònia va ser tributària de l'Imperi Aquemènida. Després de l'expedició de Darios I el Gran a Escítia, el rei persa va enviar a Megabazos amb vuitanta mil homes a Europa i va sotmetre Peònia, segons diu Heròdot. Megabazos va exigir a Amintes "terra i aigua", en mostra de submissió als perses, i el rei macedoni va haver d'acceptar immediatament. Al banquet que es va donar als delegats de Megabazos, van demanar la presència de les dames, i el rei va accedir, però els perses les van ofendre, i el príncep Alexandre les va fer retirar amb el pretext de què anaven a posar-se més maques. En lloc d'elles va fer tornar a uns quants joves disfressats de dona, que van matar els perses. Quan Megabazos va veure que no tornaven els seus delegats, va enviar al general Bubares amb un cos d'exèrcit cap a Macedònia, però Alexandre es va lliurar del càstig donant a la seva germana Gigea en matrimoni al general persa. Bubares i Gigea van tenir almenys un fill anomenat Amintes en honor del seu avi, que Heròdot menciona.
Amintes va morir el 498 aC i el va succeir el seu fill Alexandre I de Macedònia.

## Referències

* ↑ Amyntas I a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 154
# Ca Banús

Ca Banús és una obra amb elements neoclàssics de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici amb baixos comercials i dues plantes més.
Amplia façana amb un portal de doble full i arc de mig punt. Tant al primer pis com al segon, hi ha quatre forats per planta. A la primera planta, les tres portes estan emmarcades per uns muntants i per unes llindes que dibuixen una simulació de pedra.
A la segona planta, les obertures són circulars.
La façana està rematada amb una cornisa molt simple.
Cal destacar la lluminositat de la façana que té un color característic de tonalitat groguenca, que contrasta amb el color vermellós de l'església del Roser, a la qual toca pel lateral esquerre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ca Banús». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# La meva vida de gos

La meva vida de gos (títol original en suec: Mitt liv som hund) és una pel·lícula sueca dirigida per Lasse Hallström, estrenada l'any 1985. Ha estat doblada al català.

## Argument

Ingemar té dotze anys i encadena ficades de pota, una darrera l'altre. El nen està angoixat des que la seva mare és malalta. Allitada, cansada per la tuberculosi, l'atenció que reclamen Ingemar i el seu germà gran, Erik, tot se li fa insuportable. Són aleshores enviats a casa dels pares, just el temps per la mare de trobar una mica de calma.
A casa de l'oncle Gunnar, Ingemar troba una vida de nen. El poblet porta una vida tranquil·la i rica de personatges interessants com el Senyor Ardvisson que es gronxa amb la lectura de catàlegs de sota interior, Saga, una jove noiot que lluita desesperadament contra el seu pit naixent o el veí de l'oncle Gunnar que passa el seu temps reparant la seva teulada quan no es banya en els estanys congelats a l'hivern.

## Repartiment

* Anton Glanzelius: Ingemar
* Tomas von Brömssen: oncle Gunnar
* Anki Lidén: mare de Ingemar
* Melinda Kinnaman: Saga
* Kristina Rundgren: tia Ulla
* Lennart Hjulström: artista
* Ing-Casa Carlsson: Berit
* Leif Ericsson: vell Sandberg
* Christina Carlwind: Madame Sandberg
* Ralph Carlsson: Harry
* Viveca Dahlén: tvättande kvinna
* Arnold Alfredsson: Mannes farfar
* Fritz Elofsson: Mäster
* Didrik Gustavsson: Senyor Arvidsson
* Jan-Philip Hollström: Manne, el nen de cabells verds
* Vivi Johansson: tia Arvidsson
* Per Ottosson: Tommy
* Magnus Rask: Fransson
* Tony Rex: En pojke
* Manfred Serner: Erik, el germà d'Ingemar
* Johanna Udéhn: Lilla Grodan
* Susanna Wetterholm: Karin

## Premis i nominacions

* Oscars del 1988: nominada en les categories millor direcció i millor guió
* Globus d'Or del 1988: Millor pel·lícula en llengua estrangera
* Aquesta pel·lícula forma part de la Llista del BFI de les 50 pel·lícules a veure abans de tenir 14 anys establerta l'any 2005 pel British Film Institute.

## Referències

* 1 2 «La meva vida de gos». esadir.cat.
* ↑ «My Life as a Dog». The New York Times.
# Barranc dels Plans (Serradell)

El barranc dels Plans és un barranc del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins del seu antic terme de Toralla i Serradell, en l'àmbit del poble de Serradell.
Es forma al vessant septentrional de la Serra de Sant Salvador, a llevant de la Roca Palomera i a ponent del Tossal del Càvet, al sud-oest de Serradell. Davalla cap al nord, fent algunes inflexions lleugeres, i discorre pel costat de llevant de la partida de los Plans i pel de ponent del Pla Mià. S'aboca en el riu de Serradell just davant, i a migdia, de la partida de Justinyà.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Barranc dels Obaguets

El Barranc dels Obaguets és un afluent per l'esquerra del Torrent Forcat que transcorre íntegrament pel terme municipal de Gòsol, al Berguedà.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica del Barranc dels Obaguets, que també transcorre íntegrament pel terme municipal de Gósol, està integrada per un total de 3 cursos fluvials que sumen una longitud total de 2.262 m.

## Enllaços externs

   * Mapa de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de l'Aigua de Valls full de càlcul

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Palma di Montechiaro

Palma di Montechiaro (sicilià Parma di Muntichiaru) és un municipi italià, situat a la regió de Sicília i a la província d'Agrigent. L'any 2008 tenia 24.158 habitants. Limita amb els municipis d'Agrigent, Camastra, Licata i Naro.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Rosario Giorgio Gallo | Centreesquerra |

## Personatges il·lustres

* Giovanni Battista Odierna va morir al municipi.

## Galeria d'imatges

* Monestir benedictí
* Palau dels Scolopi
* Santuari de Monte Calvario
# Habitatges a la plaça de les Oliveres, 5-11 (la Garriga)

Els habitatges a la plaça de les Oliveres, 5-11 són un grup de cases del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) que formen part de manera conjunta de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La plaça està situada davant la part anterior de l'església parroquial. Comunica la pl. de l'Església amb la Baixada de l'Estació. Es podria parlar d'una gran plaça conformada per la de les Oliveres i la de l'Església, al bell mig de la qual s'aixeca l'edifici de l'església parroquial.

## Història

Des del núm.- 5 al 11 trobem un interessant conjunt de cases, construïdes a principis de s. XX (1910-1912), exponents clars de l'arquitectura modernista de l'arquitecte Manel Joaquim Raspall Mayol. La casa Joan Calls, al núm.- 5, és una magnífica mostra d'aquesta arquitectura.

## Referències

* 1 2 «Plaça de les Oliveres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Pandolf Malatesta de Sogliano

Pandolf Malatesta de Sogliano fou fill de Carlo II Malatesta de Sogliano. Dedicat a la carrera eclesiàstica fou prepòsit de San Cristoforo degli Umiliati de Lodi (1535 al 1549) i cambrer d'honor del Cardenal Farnese (després Papa Pau III). Va renunciar a aquesta carrera per casar-se amb Aurèlia Santacroce, filla d'Onòfrio II Santacroce, senyor de Viano. El Papa Pau III li va concedir alguns dels béns expropiats als Malatesta el 1507, en concret la meitat del comtat de San Giovanni in Galilea (de manera vitalícia i a la seva mort va passar a la Comuna de Rimini), 2/3 del comtat de Talamello (que a la seva mort va passar a son germà Joan Baptista I Malatesta de Sogliano) i 2/3 de la senyories de Strigara i Spinello (amb dret successori i que van passar als seus fills en indivís) Fou cavaller de justícia de l'orde de Sant Maurici i Sant Llàtzer.
Va morir a Rímini el 17 d'abril de 1581. Del seu enllaç ja esmentat va deixar set fills (tres dones i quatre homes): Isabel·la (consenyora de Spinello i Strigara) Júlia (consenyora de Spinello i Strigara), Victòria (consenyora de Spinello i Strigara), Laura (consenyora de Spinello i Strigara), Baptista Teodora (morta abans del 1581), Hipòlit i Pere Pandolf (morts essent infants).
# Pando (Becerreá)

Pando és una parròquia consagrada a San Joan pertanyent al municipi de Becerreá, província de Lugo.
Segons el padró municipal de 2004 la parròquia de Pando tenia 29 habitants (15 homes i 14 dones), distribuïts en 2 entitats de població (o lugares), el que pressuposà una disminució en relació al padró de l'any 1999 quan hi havia 36 habitants. Segons l'IGE, el 2014 la seva població es va enfonsar fins a les 23 persones (11 homes i 12 dones).

## Llocs

* Pando
* A Veiga

## Referències

* ↑ «Dades estadístiques de població». Instituto Galego de Estadística.
# Pandora (Waterhouse)

Pandora és una pintura a l'oli creada el 1896 per John William Waterhouse.
És un quadre dedicat al personatge de Pandora qui, segons la mitologia grega, era la primera dona, creada per ordre de Zeus per introduir tots els mals en la vida dels homes, després que Prometeu, en contra de la voluntat divina, els atorgués el do del foc.
El moment recreat és aquell en el qual Pandora s'apresta a obrir el cofre que tancava els mals del gènere humà (la vellesa, la malaltia, la passió, la pobresa i uns altres).
La seva curiositat va causar que tots, a excepció de l'esperança, s'escapessin i disseminessin pel món.
El tema, molt representat des de l'antiguitat, va ser il·lustrat pel també pintor prerafaelita Dante Gabriel Rossetti a la seva obra Pandora.

## Vegeu també

* Pandora
* Germanor Prerafaelita

## Referències

* ↑ Gallardo López, Mª Dolores. Manual de Mitología clásica. Pág 444. Ediciones Clásicas, 1995. ISBN 84-7882-194-5.
* ↑ «El origen del mal desde una mirada patriarcal». [Consulta: 5 desembre 2011].
* ↑ V. V. A. A. Héroes y dioses de la Antigüedad, Pág. 268. Alianza Editorial, 1994. ISBN 84-206-9479-7.
Viccionari
# Bantxa

El bantxa o te de tres anys (en japonès: 番茶) és un te verd japonès de fulles assecades durant tres anys. Es conrea a partir del segon floriment del sentxa, entre l'estiu i la tardor (el primer es conrea per al shincha). El bantxa és el te verd corrent al Japó, i és considerat el te verd de menor qualitat. Té una forta olor de palla, i es macera a 80 °C, que poden obtenir-se afegint-hi un quart del volum d'aigua mineral a l'aigua bullent abans de posar-hi les fulles. La infusió a major temperatura fa que el te tingui un sabor amarg. Es deixa en maceració de 30 segons a 3 minuts.

## Referències

* ↑ «Tes del Japó: nous termes mil·lenaris». TERMCAT, 27-02-2018. [Consulta: 1r novembre 2023].
# Barracó per caçar al filat (Godall)

El Barracó per caçar al filat és una obra de Godall (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Barracó per caçar al filat construït de pedra seca.
El sistema de casa està basat en preparar una pica d'aigua per atraure els ocells de les oliveres de l'entorn. A l'hora de caçar (un matí ventós), es prepara una xarxa o filat colgat a l'entorn de la pica que el caçador farà desplegar sobre els ocells que hi vagin a beure, tot amagat a la barraca.
La construcció està feta de murs i falsa volta de pedra seca. Disposa de porta i unes espieres per veure de dins a fora. Les mesures són diverses, però permeten l'estada d'un o dos caçadors asseguts a terra.

## Referències

* 1 2 3 «Barracó per caçar al filat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Gravel and Tar La Femme

La Gravel and Tar La Femme és una carrera ciclista professional d'un dia que es disputa a la regió de Manawatu-Wanganui, a Nova Zelanda. És la versió femenina de la homònima masculina. La cursa té un recorregut d'uns 120 km, amb inici i final a Palmerston North i inclou en el seu recorregut 5 sectors de grava que sumen uns 40 km. Es disputa des del 2019 com a part del Calendari femení de l'UCI i amb una categoria 1.2.

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2019 | Brodie Chapman | Jenna Merrick | Rylee McMullen |
| 2020 | Niamh Fisher-Black | Samara Sheppard | Ella Bloor |
| 2021 | Olivia Ray | Sharlotte Lucas | Rylee McMullen |
| 2022 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2023 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2024 | Kate McCarthy | Sammie Maxwell | Charlotte Clarke |

## Referències

* ↑ «Gravel and Tar La Femme UCI 1.2» (en anglès). squarespace.com. Arxivat de l'original el 2019-01-20. [Consulta: 22 gener 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Web oficial (anglès)
# Batalla d'Uji (1180)

La primera batalla d'Uji (1180) de les guerres Genpei és reconeguda per haver començat les guerres Genpei. El 1180 el príncep Mochihito, candidat preferit del clan Minamoto per al tron imperial, va ser perseguit per forces del clan Taira fins Mii-dera, un temple al costat de Kyoto. A causa de la interferència d'un monjo de Mii-dera favorable al clan Taira, l'exèrcit del clan Minamoto va arribar massa tard per defensar el pont.
Minamoto no Yorimasa va dirigir al príncep Mochihito juntament amb l'exèrcit del clan i un grup de monjos guerrers del Mii-dera al sud fins a Nara.
Van travessar el riu Uji i van intentar destruir el pont per evitar la persecució del clan Taira. Tres monjos guerrers amb nomenats al Heike monogatari: Gochin no Tajima, Tsutsui Jomyo Meishu, i Ichirai Hoshi. Aquests tres, juntament amb els altres monjos-guerrers lluitar amb arcs i sagetes, diferents armes, ganivets i naginata.
No obstant això les forces Taira van aconseguir travessar el riu i arribar a l'exèrcit Minamoto. Yorimasa intentar ajudar el príncep a fugir, però va ser assolit per una sageta. A causa d'això es va suïcidar per la forma ritual del seppuku, començant així el precedent de suïcidar-se abans que rendir-se, que seria honrat fins i tot durant la Segona Guerra Mundial. És el primer seppuku que es coneix en la història. El príncep va ser capturat i executat pels guerrers Taira.

## Bibliografia

* Sansom, George (1958). 'A History of Japan to 1334'. Stanford, California: Stanford University Press. ISBN 978-0-8047-0523-3
* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co. ISBN 978-1-85409-523-7
# Griveta becnegra

La griveta becnegra (Catharus gracilirostris) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, matolls i pastures de les muntanyes de Costa Rica i oest de Panamà

## Referències

* ↑ «Griveta becnegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Gran Príncep

El títol de Gran Príncep (llatí: magnus princeps; rus:великий князь; serbi:veliki župan; txec:velkokníže, polonès:wielki książę; alemany:Großfürst, finlandès:suuriruhtinas, danès:storfyrste, suec:storfurste, lituà:didysis kunigaikštis, hongarès:nagyfejedelem;) és un títol que està just per sota de l'emperador o tsar, però és més alt que príncep.

## Rússia

Els membres de la casa imperial de Rússia utilitzen el títol de Grans ducs de Rússia, rus: Великие князья России velikikh kniazei Rossïi, amb el tractament d'alteses imperials. El títol de gran duc de Rússia el reben els fills del tsar, independentment de si són fills o filles, i els nets per línia masculina del tsar.
Els descendents de tercera generació dels tsars reben el tractaments de prínceps Romànov sense cap classe de tractament especial. Aquesta norma genèrica tan sols s'ha trencat en una ocasió, l'any 1951, en el moment en què el cap de la casa imperial de Rússia nomenà al príncep Gabriel Ràmanov, besnet del tsar Nicolau I de Rússia, gran duc.
En l'actualitat tan sols tres persones poden rebre el tractament de grans ducs de Rússia, la gran duquessa Maria de Rússia, el gran duc Jordi de Rússia, i la gran duquessa viuda Leònida Bragation-Moukhranskaya. Malgrat tot, certs sectors de la família Romanov, discuteixen la capacitat d'aquests de portar el títol de gran ducs que sembla reconegut per altres cases reial com l'espanyola o la danesa.
# Paolo Barison

Paolo Barison (Vittorio Veneto, 23 de juny de 1936 - Andora, 17 d'abril de 1979) fou un futbolista italià de la dècada de 1960.
Fou 9 cops internacional amb la selecció de futbol d'Itàlia amb la qual participa al Mundial de 1966.
Pel que fa a clubs, destacà a S.S.C. Venezia, Genoa CFC., AC Milan, U.C. Sampdoria, AS Roma, i S.S.C. Napoli.

## Referències

* 1 2 «Archived copy». Arxivat de l'original el 24 de setembre 2008.
* ↑ Paolo Barison Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Pivotal Pivatelli: how random events helped elevate two great Milan sides». The Guardian, 11-04-2020.
* ↑ Paolo Barison a National-Football-Teams.com (anglès)
# Bartolomé Sebastián Valero de Arroitia

Bartolomé Sebastián Valero de Arroitia (segle XVI - Tarragona, 14 d'abril de 1568) fou un religiós i polític aragonès que, entre altres alts càrrecs, ostentà els d'arquebisbe de València i de Tarragona.

## Biografia

Nascut a Torrelacárcel (Regne d'Aragó), fill de Bartolomé Sebastián Luesma. Va estudiar a Bolonya. Va exercir d'inquisidor a Mallorca, Còrdova, Granada i Sicília. Aquí accedí a canonge de Sant Joan dels Eremites, a Palerm. El 9 de gener de 1549 fou nomenat bisbe de Patti, a Sicília. Participà en el Concili de Trento. Gaudí de bones relacions amb la casa reial espanyola, fou confessor de Carles V i col·laborador de Felip II, assumint diverses vegades el govern dels virregnats de Nàpols i de Sicília.

## Arquebisbe

El 1565 fou arquebisbe electe de València. L'1 d'octubre de 1567 fou nomenat arquebisbe de Tarragona. S'hi traslladà el desembre i només exercí durant 4 mesos perquè el va sorprendre la mort sobtadament el 14 d'abril de 1568. Fou enterrat al presbiteri de la Catedral de Tarragona.

## Referències

* 1 2 3 «Bartolomé Sebastián y Valero». Real Academia de la Historia. [Consulta: 25 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Biografia i escut a l'arxiepiscopologi de l'Arquebisbat de Tarragona Arxivat 2016-02-16 a Wayback Machine.
# Baudrimont NW

El Baudrimont NW o Baudrimont nord-oest és una muntanya de 3.045 m d'altitud, amb una prominència de 75 m, que es troba al massís del Mont Perdut, a la província d'Osca (Aragó). El nom del pic està dedicat a Henri Baudrimont, geògraf francès que va cartografiar moltes de les cotes de tresmil metres del Pirineu que avui en dia es consideren oficials, i que no apareixien anteriorment en cap mapa.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Coll, Xavier; Coll, Joan. Ordesa Vignemale Mte Perdido, Esc. 1:40.000. 4a. ed.. Granollers: Editorial Alpina, 1976 (E-25). ISBN 84-7011-067-5.
# Pallissa Maladent

La Pallissa Maladent és una pallissa del terme municipal de Conca de Dalt, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, pertanyent a l'antiga caseria dels Masos de la Coma, al límit nord-est del municipi.
És una de les construccions de les bordes dels Masos de la Coma, a la Coma d'Orient. És, amb la Borda de Maladent, la Borda de Senllí i la seva pallissa, una de les ocupen el centre de la Coma d'Orient. Té, igual que l'altra pallissa, la borda corresponent.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya